м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/15422/14 04.11.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Даніель"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕНЕСКО УКРАЇНА"

Третя особа,

яка не заявляє

самостійних вимог

на предмет спору

на стороні відповідача 1) Товариство з
обмеженою відповідальністю "СТЛ
Проект"

2) Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб

про звернення
стягнення 37 256 925, 31 грн.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Бондаренко Г. П.

Суддя Ковтун С. А.

Суддя Полякова К. В.

Представники:

Від позивача: Пугач О.В. (дов. № 1-04-2238
від 18.04.2012)

Від відповідача: Супрунець Т. П. (б/н від
22.08.2014)

Від третьої особи - 1: не з'явився

Від третьої особи - 2: Костюченко І. В.
(дов. № 09-3280/14 від 08.09.2014)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 04.11.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство
"Комерційний банк "Даніель" (далі по
тексту - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЕНЕСКО
УКРАЇНА" (далі по тексту - відповідач)
про звернення стягнення на предмет
застави за договором застави №18/К11/2013
від 16.08.2013, а саме на заставне майно
належне відповідачу - прості іменні
акції Публічного акціонерного
товариства "СИТТРОН" в кількості 877 187
штук шляхом їх реалізації з аукціону за
ціною визначеною суб'єктом оціночної
діяльності у ході виконавчого
провадження для задоволення вимог
позивача за кредитним договором №11/2013
від 16.08.2013 у сумі 37 256 925,31 грн., з яких 30
577000,00 грн. - сума кредиту, 6 473 946,75 грн. -
сума не сплачених в строк відсотків за
користування кредитом, 205 978,56 грн. -
сума неустойки, а також судові витрати
покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 29.07.2014 позовну заяву прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі № 910/15422/14, розгляд справи
призначено на 26.08.2014. Цією ж ухвалою в
порядку ст. 27 ГПК України було залучено
до участі у справі у якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Товариство з обмеженою
відповідальністю "СТЛ Проект" як
позичальника за кредитним договором,
виконання зобов'язань, якого
забезпечені заставою акцій
відповідача у справі, оскільки рішення
у справі можуть вплинути на права та
обов'язки позичальника щодо сторін у
даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.08.2014 розгляд справи в
порядку ст. 77 ГПК України відкладено на
02.09.2014, у зв'язку з неявкою представника
третьої особи в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.09.2014 розгляд справи в
порядку ст. 77 ГПК України відкладено
на 25.09.2014, у зв'язку з неявкою
представників сторін та третіх осіб в
судове засідання. Відповідно до ст. 27
ГПК України до справи залучено у якості
третьої особи-2, яка не заявляє
самостійний вимог на предмет спору на
стороні позивача - Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб (01032, м. Київ, б-р
Тараса Шевченка, 33-Б).

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 25.09.2014 розгляд справи №910/15422/14
відповідно до ст. 77 ГПК України
відкладено на 07.10.2014 та в порядку ст. 69
ГПК України продовжено процесуальний
строк розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 суд прийшов до висновку
про необхідність призначення у справі
колегіального складу суду, в зв'язку зі
складністю спору та категорією справи,
що віднесена до складних.

Крім того, судом в порядку ст. 90 ГПК
України було направлено до Слідчого
відділу Печерського управління ГУ МВС
України в м. Києві повідомлення від
07.10.2014 вих. № 06-6.1/187/14 з метою перевірки
викладених в повідомленні фактів та
вирішення питання щодо наявності в
діях колишньої посадової особи (голови
правління) Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Даніель» ОСОБА_4 ознак злочинів,
передбачених ст.ст. 190, 191, 192 КК України.

09.10.2014 суддя Бондаренко Г.П. звернулася
до Голови Господарського суду міста
Києва з заявою, для визначення складу
колегії для розгляду справи № 910/15422/14.

Розпорядженням від 09.10.2014 Голови
Господарського суду міста Києва було
призначено здійснення розгляду справи
№ 910/15422/14. колегіально у складі:
головуючий суддя Бондаренко Г. П.; суддя
Ковтун С. А.; суддя Полякова К. В.

Ухвалою суду від 10.10.2014 справу № 910/15422/14
прийнято до свого провадження
вищезазначеною колегією суддів та
призначено її до розгляду у відкритому
судовому засіданні на 04.11.2014.

В судове засідання 04.11.2014 представник
третьої особи - 1 не з'явився, про свою
відсутність суд не повідомив, про час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Представники сторін та третьої особи - 2
в судове засідання з'явились, надали
усні пояснення по суті справи. Позивач
позовні вимоги просив задовольнити у
повному обсязі, посилаючись на
обставини та факти, викладені у
позовній заяві та поясненнях. Також
представником позивача підтримані
клопотання, подані ним до суду раніше,
зокрема про застосування судом частини
1 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України.

Надалі, представник відповідача у
судовому засіданні заперечував проти
позову з підстав викладених у відзиві.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням з боку третьої особи - 1, як
позивальником її зобов'язань за
кредитним договором № 11/2013 від 16.08.2013,
та невиконанням відповідачем його
зобов'язань, як заставодавцем за
кредитним договором № 11/2013 від 16.08.2013 за
договором застави № 18/К11/2013 16.08.2013.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача та представника
відповідача, надані у судових
засіданнях, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ :

14 серпня 2013 між ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
"ДАНІЕЛЬ" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "СТЛ Проект"
(позичальник) укладено кредитний
договір № 11/2013 (далі по тексту -
кредитний договір, договір),
відповідно умов якого (з врахуванням
змін та доповнень внесених додатковою
угодою № 1 від 05 вересня 2013, додатковою
угодою № 2 від 07 жовтня 2013, додатковою
угодою № 3 від 05 листопада 2013,
додатковою угодою № 4 від 05 грудня 2013)
позичальнику надано кредит у сумі 30 577
000, 00 грн. у термін до 15 серпня 2014
включно.

Позивач у позовній заяві стверджує, що
свої зобов'язання за кредитним
договором виконав у повному обсязі, у
свою чергу позичальник порушив
положення договору у частині
повернення кредиту та сплати процентів
за його користування у строки
встановлені кредитним договором (з
врахуванням змін та доповнень
внесеними на підставі додаткових угод).

Факт надання позичальнику кредитних
коштів у розмірі 30 577 000, 00 грн.
підтверджується наявними у матеріалах
справи банківськими виписками про рух
грошових коштів на особовому рахунку
позичальника.

Відповідно до Узагальнюючої
податкової консультації щодо
використання банківських виписок як
первинних документів, затвердженої
Наказом Державної податкової служби
України 05.07.2012 № 583, первинним
документом вважається документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

У свою чергу господарська операція -
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів,
що є регістрами аналітичного обліку,
вміщують записи про операції,
здійснені протягом операційного дня,
та є підтвердженням виконаних за день
операцій і призначаються для видачі
або відсилання клієнту. Порядок,
періодичність друкування та форма
надання виписок (у паперовій чи
електронній формі) із особових
рахунків клієнтів обумовлюються
договором банківського рахунку, що
укладається між банком і клієнтом під
час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, зазначені
вище виписки по особовому рахунку
відповідача є первинними документами,
а відповідно і належними та
допустимими доказами в розумінні ст.
ст. 33, 34 ГПК України, а тому приймаються
до уваги судом.

У силу положень ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності
іншої домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України
позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок. Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів належних йому.

Відповідно до розрахунку
заборгованості за кредитним договором,
виготовленого станом на 18.07.2014 (який
знаходиться у матеріалах справи)
заборгованість позичальника становить
37 256 925, 31 грн., з яких: 30 577 000,00 грн. -
заборгованість по кредиту, 6 473 946, 75
грн. - заборгованість по відсоткам та
неустойка у розмірі 205 978, 56 грн.

Під час судового розгляду відповідачем
та третьою особою - 1 не заперечувався
та не спростовувався факт наявності
заборгованості за кредитним договором
та її розмір.

Згідно з п.6.2 кредитного договору у разі
виникнення події невиконання
зобов'язань (включаючи про строчку по
сплаті суми кредиту, відсотків за
користування кредитом, комісії,
нарахованої пені по простроченим
платежам) Банк набуває право вимоги
дострокового виконання зобов'язань по
Кредитному договору в повному обсязі
та/або звернути стягнення на майно, що
передане в заставу.

За таких обставин, банк набув право
вимоги на дострокове погашення кредиту
у повному обсязі.

З метою захисту законних прав та
інтересів фізичних та юридичних осіб
при укладанні різноманітних
правочинів та договорів законодавство
передбачає ряд способів, які сприяють
виконанню зобов'язань - способи або
види забезпечення виконання
зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу
України (далі ЦК України), визначено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, при триманням,
завдатком.

Так, у забезпечення виконання
зобов'язань позичальником за
кредитним договором між банком та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЕНЕСКО УКРАЇНА",
(далі по тексту - заставодавець)
укладено договір застави №18/К11/2013 від 14
серпня 2013 (далі за текстом - договір
застави), згідно якого заставодавець
надав в заставу банку прості іменні
акції Публічного акціонерного
товариства «СІНТРОН» в кількості 877 187
(вісімсот сімдесят сум тисяч сто
вісімдесят сім) штук номінальною
вартістю 10,00 гривень за одну акцію на
загальну сумарну номінальну вартість 8
771 870,00 (вісім мільйонів сімсот сімдесят
одна тисяча вісімсот сімдесят) грн.,
(далі - предмет застави).

Згідно пунктів договору застави 4.1 та 4.2
банк набуває право звернути стягнення
на предмет застави за договором
застави у разі невиконання або
неналежного виконання заставодавцем
договору та умов кредитного договору і
задовольнити за рахунок предмету
застави свої вимоги по кредитному
договору в повному обсязі.

У відповідності до пунктів 3.1.4, 3.1.5, 3.1.7
договору застави банк має право
достроково звернути стягнення на
предмет застави у випадку не виконання
будь-якого із зобов'язань передбачених
цим договором, та за рахунок предмету
застави задовольнити свої вимоги за
кредитним договором в повному обсязі.

Звернення стягнення на предмет застави
здійснюється заставодержателем будь -
яким способом, який визначено
самостійно заставодержателем, та який
передбачений та /або не заборонений цим
договором або чинним законодавством
України. (п. 4.3 договору застави).

Пунктом 4.4 договору застави сторони
обумовили, що в разі звернення
стягнення на предмет застави,
реалізація предмету застави може
проводитися за вибором
заставодержателя шляхом прийняття
предмету застави у власність
заставодержателем, уступки прав за
цінними паперами, які є предметом
застави, передачі предмету застави на
реалізацію третій особі за комісійним
договором, продажу предмету застави з
публічних торгів в порядку, який
встановлено згідно чинного
законодавства, або будь яким іншим
способом, щодо якого сторони досягнуто
згоди.

Відповідно до умов п. 4.5 договору
застави, 04.06.2014 за вих. № 1-09-3211 банк
направив відповідачу вимогу про
усунення порушень кредитного договору
№ 11/2013 від 16.08.2013 та дострокове
виконання зобов'язань, копія якої
долучена до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу
України (далі ЦК України), у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Звертаючись із даним позовом до суду,
Публічне акціонерне товариство
"Комерційний банк "Даніель" просить
звернути стягнення на предмет застави
за договором застави від 16 серпня 2013 №
18/К11/2013, а саме на заставне майно яке
належне товариству з обмеженою
відповідальністю "ЕНЕСКО УКРАЇНА" -
прості акції іменні Публічного
акціонерного товариства «СІНТРОН» в
кількості 877 187 (вісімсот сімдесят сум
тисяч сто вісімдесят сім) штук, шляхом
їх реалізації з аукціону за ціною
визначеною суб'єктом оціночної
діяльності у ході виконавчого
провадження, для задоволення вимог
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
"КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ДАНІЕЛЬ" в рахунок
погашення заборгованості за Кредитним
договором №11/2013 від 16 серпня 2013.

У свою чергу, заперечуючи проти
задоволення позовних вимог відповідач
не спростовує наявність у минулому
договірних відносин між ПАТ
"Комерційний банк "Даніель" та ТОВ
"ЕНЕСКО України" за договором застави
від 16 серпня 2013 №18/К11/2013, разом з тим
зазначає, що зобов'язання за даним
договором застави припинились
внаслідок укладання сторонами 10 грудня
2013 додаткової угоди до договору
застави, якою сторони дійшли згоди про
розірвання договору застави.
Враховуючи зазначений факт відповідач
просив суд припинити провадження у
справі.

Позивач, ознайомившись у судовому
засіданні з додатковою угодою від
10.12.2013 до договору застави № 18/К11/2013,
подав до суду клопотання про
застосування частини першої статті 83
Господарського процесуального кодексу
України та просив з підстав наведених у
клопотанні в межах розгляду даної
справи визнати недійсною Додаткову
угоду до Договору застави 16 серпня 2013
№18/К11/2013, яка укладена 10.12.2013 між ПАТ
"Комерційний банк "Даніель" та ТОВ
"ЕНЕСКО України".

Одночасно позивачем наголошено, що
Постановою Правління Національного
Банку України № 406/БТ від 14.10.2013 про
віднесення ПАТ "Комерційний банк
"Даніель" до категорії проблемних, у
зв'язку з чим зобов'язано керівництво
ПАТ "Комерційний банк "Даніель" не
вивільняти отримане ПАТ "КБ "Даніель"
забезпечення за кредитними операціями
до часу повного погашення
позичальниками заборгованості, в разі
необхідності приймати додаткове
забезпечення.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб № 29
від 16.04.2014 розпочато процедуру
ліквідації та призначено уповноважену
особу Фонду на ліквідацію у ПАТ
"Комерційний банк "Даніель".

Отже, враховуючи викладене та
спираючись на недійсність додаткової
угоди від 10.12.2013 до договору застави №
18/К11/2013, внаслідок її укладання
представником банку з перевищенням
повноважень, позивач просив суд
звернутись з повідомленням до органу
прокуратури в межах даної справи у
зв'язку з порушенням законності дій
керівника банку, що містять ознаки
кримінального правопорушення, про що
надав суду відповідне клопотання.

Оцінюючи подані сторонами докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
наступних висновків.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України № 5 від
30.03.2012 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" визначено, що
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша статті 598 ЦК). Такі
підстави, зокрема, зазначені у статтях
599 - 601, 604 - 609 Цивільного кодексу України.

Так, частиною першою статті 604
визначено, що підставою припинення
зобов'язання може служити домовленість
сторін. При цьому теорія та практика
розрізняють три види підстав такого
типу, а саме: новація, звільнення від
боргу та відступлення.

Наразі, відповідач стверджує, що
зобов'язання сторін за договором
застави № 18/11К/2013 припинились
внаслідок його розірвання за взаємною
згодою сторін на підставі додаткової
угоди від 10.12.2013.

Разом з тим, відповідно до статті 203
Цивільного кодексу України умовами
чинності правочину є дотримання низки
вимог щодо їх змісту, дієздатності
сторін, характеру волевиявлення, форми,
ставлення до настання наслідків,
спеціальних вимог тощо.

Згідно до статті 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недотримання в момент його
здійснення стороною вимог
правомірності правочину.

В свою чергу позивач стверджує, що
зазначена додаткова угода є нікчемною,
оскільки вона вчинена за межами
дієздатності особи, яка її підписала,
та відсутнє подальше схвалення такого
правочину з боку компетентних органів
банку.

Як вбачається зі Статуту ПАТ
"КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ДАНІЕЛЬ", органами
управління банку є: загальні збори
акціонерів, Спостережна рада банку,
Правління банку (стаття 8).

Згідно із підпунктом 10.10.21 статті 10
Статуту Банку надання згоди на
укладання договорів, що стосуються
набуття у власність, відчуження
рухомого та нерухомого майна банку, що
укладаються банком на суму понад 1 000
000,00 грн. віднесено до виключної
компетенції спостережної ради.
Аналогічні повноваження визначені і
підпунктом 4.1.25 положення про
спостережну раду банку.

Згідно із пунктами 11.1, 11.4 та 11.11 статті 11
Статуту визначено, що правління банку є
виконавчим органом банку, здійснює
управління та керівництво поточною
діяльністю банку, формування фондів,
необхідних для статутної діяльності
банку, та несе відповідальність за
ефективність його роботи згідно з
принципами та порядком, встановленими
статутом банку, рішеннями загальних
зборів акціонерів і спостережної ради
банку.

Правління діє на підставі Положення, що
затверджується Загальними зборами
Акціонерів.

Для вирішення особливо важливих і
складних завдань кредитної та
господарської діяльності банку
правління відповідно до вимог
законодавства України створює
постійно діючі комітети, в тому числі -
Кредитний комітет.

Кредитний комітет діє на підставі
положення затвердженого рішенням
правління банку (Протокол № 40/11 від
01.11.11). Головою кредитного комітету є
голова правління. Основною метою
створення кредитного комітету є
підвищення ефективності кредитної та
інвестиційної політики банку (п. 2.1
Положення). До функцій кредитного
комітету належить прийняття рішень,
щодо: - проведення активних операцій з
цінними паперами.

Пунктом 5.5. Положення про Кредитний
комітет передбачено, що рішення за
активними операціями з клієнтами,
розмір яких перевищує встановленні
обмеження, підлягають узгодженню зі
Спостережною радою Банку - на укладання
договорів, що стосуються набуття у
власність, відчуження рухомого та
нерухомого майна банку, що укладаються
банком на суму понад 1 000 000, 00 гривень (п.
п. 10.10.21 Статуту).

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що на виконання
вимог статуту банку, кредитний договір
№ 11/2013 від 16.08.13 та договір застави
№18/К11/2013 від 16.08.13 укладені на підставі
рішень кредитного комітету та
спостережної ради банку про надання
ТОВ "СТЛ Проект" кредиту у розмірі 30 577
000, 00 грн. і прийняття у забезпечення
виконання кредитних зобов'язань у
заставу від TOB "ЕНЕСКО УКРАЇНА" прості
іменні акції ПАТ "СИТТРОН" .

Всі зміни та доповнення до кредитного
договору також узгоджувались
рішеннями органів управління банку,
про що свідчать надані до матеріалів
справи витяг з протоколу № 42/2013 від
08.08.2013 (про надання кредиту); витяг з
протоколу № 50/2013 від 05.09.13 (про зміну
терміну сплати відсотків); витяги з
протоколів кредитного комітету № 56/2013
від 07.10.13 (про зміну терміну сплати
відсотків); № 60/2013 від 05.11.13 (про зміну
терміну сплати відсотків); № 65/2013 від
05.12.13 (про зміну ліміту кредитування та
терміну сплати відсотків) ; протоколи
Спостережної ради № 101/2013 від 05.09.13; №
110/1/2013 від 07.10.13; № 117/2013 від 05.11.13; № 122/2013
від 05.12.13 року.

Проте, рішення органів правління Банку,
щодо припинення застави - розірвання
Договору застави №18/К11/2013 від 16.08.13 - не
приймалось.

Судом також враховано, що постановою
Правління Національного Банку України
від 16.01.14 Публічне акціонерне
товариство "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ДАНІЕЛЬ"
віднесено до неплатоспроможних,
рішенням виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
16.01.14 № 1 запроваджено процедуру
виведення банку з ринку та здійснення
тимчасової адміністрації у ПАТ
"КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ДАНІЕЛЬ".

16 квітня 2014 Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийняте рішення № 29 про початок
здійснення процедури ліквідації та
призначення уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію "Комерційний банк "Даніель".

Відповідно до статті 34 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" фонд розпочинає
процедуру виведення
неплатоспроможного банку з ринку
здійснення тимчасової адміністрації в
банку на наступний день після
офіційного отримання рішення
Національного банку України про
віднесення банку до неплатоспроможних.

На виконання частини 2 статті 38 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" де передбачено,
що протягом дії тимчасової
адміністрації уповноважена особа
Фонду зобов'язана забезпечити
перевірку правочинів (у тому числі
договорів), вчинених (укладених) банком
протягом одного року до дня
запровадження тимчасової
адміністрації банку, на предмет
виявлення правочинів (у тому числі
договорів), що є нікчемними з підстав,
визначених частиною третьою цієї
статті.

Згідно із частиною 3 статті 38 Закону
України "Про систему гарантування
фізичних осіб" правочини (у тому числі
договори) неплатоспроможного банку є
нікчемними, у тому числі з підстав того,
що банк безоплатно здійснив відчуження
майна, прийняв на себе зобов'язання без
встановлення обов'язку контрагента
щодо вчинення відповідних майнових
дій, відмовився від власних майнових
вимог.

Аналогічні положення передбачені
пунктом 1.18 глави 1 розділу 3 Положення
про виведення неплатоспроможного
банку з ринку, затвердженого Рішенням
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб від 05.07.2012 № 2, що діє із змінами та
доповненнями, якими встановлено
обов'язок Уповноваженої особи Фонду на
тимчасову адміністрацію протягом 30
календарних днів з дня початку
здійснення тимчасової адміністрації
забезпечити перевірку договорів (інших
правочинів), укладених банком протягом
одного року до дня запровадження
тимчасової адміністрації банку, на
предмет виявлення договорів
(правочинів), виконання яких спричинило
або може спричинити погіршення
фінансового стану неплатоспроможного
банку та які відповідають одному з
таких критеріїв, як то: договори про
здійснення кредитних операцій, які
передбачають надання клієнту пільг і
які банк не уклав би за звичайних
ринкових умов; договори про здійснення
кредитних операцій та інші
господарські договори, що мають на меті
штучне виведення активів банку
внаслідок шахрайських дій та
зловмисних намірів.

При цьому під наданням клієнтом пільг
при здійсненні кредитних операцій
розуміється:

- прийняття меншого забезпечення
виконання зобов'язань, ніж вимагається
від інших клієнтів;

- надання кредиту за відсотковою
ставкою / з комісією, що менша за
ставки/комісію, встановлені
відповідними кредитними програмами
банку, або з іншими привілеями щодо
погашення кредитної заборгованості,
які не відповідають затвердженим
кредитним програмам.

Пунктом 1.19 Положення регламентовано,
що договори (правочини), зазначені в
пункті 1.18 цієї глави, є нікчемними.

Нікчемним є договір (правочин),
недійсність якого встановлена законом.
Уповноважена особа Фонду на тимчасову
адміністрацію направляє письмове
повідомлення про нікчемність договору
(правочину) контрагенту за таким
договором (правочином) із посиланням на
відповідну норму закону, у якій
зазначені підстави нікчемності.

Отже, враховуючи наведені правові
норми та встановивши, що додаткова
угода від 10.12.2013 до договору застави №
18/К11/2013 вчинена головою Правління
банку не на користь банку з
перевищенням меж наданих повноважень,
оскільки рішення органів правління
банку щодо припинення застави -
розірвання договору застави № 18/К11/2013
не приймалось, Уповноваженою особою
Фонду направлено на адресу
заставодавця - ТОВ "ЕНЕСКО України" та
позичальника - ТОВ "СТЛ Проект"
повідомлення від 01.09.2014 про нікчемність
спірної додаткової угоди від 10.12.2013.

До того ж, судом прийнято до уваги факт
відсутності реєстрації припинення
застави в державному реєстрі обтяжень
рухомого майна, оскільки при укладенні
договору застави № 18/К11/2013 внесено
запис про обтяження застави (акцій)
06.12.13 за № 42787616 як то передбачено
нормами Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень".

За положеннями п. 2.13 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №11
від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними", якщо позивач посилається
на нікчемність правочину для
обґрунтування іншої позовної вимоги,
господарський суд не вправі посилатися
на відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
має надати належну оцінку відповідним
доводам позивача.

У разі задоволення позову
господарський суд у резолютивній
частині рішення зазначає про визнання
правочину недійсним (у тому числі й на
майбутнє).

З огляду на зазначене вище, суд дійшов
висновку, що додаткова угода від 10.12.2013
до договору застави № 18/К11/2013 є
недійсною, а тому посилання
відповідача на припинення зобов'язань
за договором застави внаслідок його
розірвання на підставі додаткової
угоди є безпідставними.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Частиною 2
вказаної статті визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання). У
разі порушення зобов'язань настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК
України).

Статтею 1 Закону України "Про заставу"
визначено, що застава - це спосіб
забезпечення зобов'язань, якщо інше не
встановлено законом. В силу застави
кредитор (заставодержатель) має право в
разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами. Застава
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду.

Положення вищезазначеної статті
кореспондуються із нормами статті 572 ЦК
України.

Предметом застави можуть бути майно
(зокрема річ, цінні папери) та майнові
права. Предметом застави може бути
майно, яке відповідно до законодавства
України може бути відчужено
заставодавцем та на яке може бути
звернено стягнення, про що зазначено у
ст. 4 ЗУ "Про заставу" та ст. 576 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що у
позичальника - Товариства з обмеженою
відповідальністю "СТЛ Проект"
внаслідок неналежного виконання ним
зобов'язань за кредитним договором
утворилась сума заборгованості у
розмірі 30 577 000, 00 грн., яка на день
розгляду справи не є погашеною, а
зобов'язання за кредитним договором не
є припиненим. Така обставина наділяє
кредитора - позивача правом нарахувати
проценти за користування кредитними
коштами до моменту повного виконання
зобов'язання за кредитним договором ,
яким ПАТ "КБ "Даніель" скористався
звертаючись із даним позовом та
нарахувавши відсотки за період з 16.08.2013
по 17.07.2014 у розмірі 6 473 946, 75 грн. Крім
того, у позивача виникло права
нарахування неустойки у розмірі 205 978, 56
грн.

За рахунок заставленого майна
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання (а у
випадках, передбачених законом чи
договором, - неустойку), необхідні
витрати на утримання заставленого
майна, а також витрати на здійснення
забезпеченої заставою вимоги, якщо
інше не передбачено договором застави
(ст. 19 ЗУ "Про заставу").

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗУ "Про заставу"
та ч. 2 ст. 590 ЦК України,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Отже, слід виходити з того, що ПАТ "КБ
"Даніель", у зв'язку з порушенням
позичальником - ТОВ "СТЛ Проект" умов
договору основного зобов'язання, має
право вимагати від заставодавця - ТОВ
"ЕНЕСКО Україна" сплати заборгованості
шляхом звернення стягнення на предмет
застави.

У той же час, слід враховувати, що право
звернути стягнення на предмет застави
виникло у позивача безпосередньо на
підставі договору застави № 18/К11/2013 від
16.08.2013, вказане право має альтернативну
природу, оскільки договором
передбачена можливість звернення
стягнення на предмет застави у порядку
та на умовах, визначених чинним
законодавством України.

Частиною 6 статті 20 ЗУ "Про заставу"
визначено, що звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється за
рішенням суду або третейського суду. На
підставі виконавчого напису нотаріуса,
якщо інше не передбачено законом або
договором застави.

Так, інше передбачено Законом України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", який визначає
правовий режим регулювання обтяжень
рухомого майна, встановлених з метою
забезпечення виконання зобов'язань, а
також правовий режим виникнення,
оприлюднення та реалізації інших прав
юридичних і фізичних осіб стосовно
рухомого майна.

Із Витягу про реєстрацію в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна, який
міститься у матеріалах справи,
вбачається, що предмети застави - цінні
папери, а саме : прості іменні акції,
емітент - ПАТ "СІНТРОН" , кількість - 877 187
штук, загальною вартістю 8 771 870, 00 грн.,
як об'єкт обтяження, заборонено
відчужувати на підставі договору
застави № 18/К11/2013 від 16.08.2013. Інших видів
обтяження на зазначене рухоме майно у
реєстрі не значиться.

Відповідно до положень ст. 25 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень", у
разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет застави
у рішенні суду, крім іншого,
зазначається спосіб реалізації
предмета забезпечувального обтяження
шляхом проведення прилюдних торгів або
із застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 Закону.

Положеннями статті 582 ЦК України
визначено, що оцінка предмета застави
здійснюється у випадках, встановлених
договором або законом. Оцінка предмета
застави здійснюється заставодавцем
разом із заставодержателем відповідно
до звичайних цін, що склалися на момент
виникнення права застави, якщо інший
порядок оцінки предмета застави не
встановлений договором або законом.

Вартість предмету застави на момент
укладання договору застави склала - 79
824 017, 00 грн. грн. та є такою, що погоджена
сторонами договору.

Таким чином, з урахуванням
встановлених у справі обставин та
наявних у матеріалах справи доказів,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
ПАТ "Комерційний Банк "Даніель" про
звернення стягнення на предмет застави
підлягають задоволенню за ціною 79 824 017,
00 грн., тобто за ціною встановленою у
договорі застави № 18/К11/2013 від 16.08.2013.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Нормами статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Розподіляючи судові витрати, суд
керується положеннями Господарського
процесуального кодексу України, а
також приписами постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" № 7 від 21.02.2013, якими
передбачено, що у випадках коли позивач
звільнений від сплати судового збору у
разі задоволення позову повністю або
частково судовий збір стягується з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам) в дохід
Державного бюджету України, якщо
відповідач не звільнений від сплати
цього збору (п. 4.5.). Оскільки, позовні
вимоги підлягають задоволенню, а
позивач - Публічне акціонерне
товариство "Комерційний Банк"Даніель"
звільнений від сплати судового збору
на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України
"Про судовий збір", тому судовий збір у
розмірі підлягає стягненню з
відповідача.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 31.03.2012 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" визначено, що
вимога заставодержателя про звернення
стягнення на предмет застави,
пред'явлена до звернення до суду з
вимогою про виконання основного
зобов'язання, оплачується судовими
збором як вимога майнового характеру.
При цьому ціна позову визначається
розміром виконання, на яке претендує
заставодержатель за рахунок
заставленого майна.

Судом вище встановлено, що загальна
вартість предмета застави складає 79 824
017, 00,00 грн.

Так, згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий
збір справляється у відповідному
розмірі від мінімальної заробітної
плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 2 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" визначено, що
ставки судового збору за подання до
господарського суду встановлюються у
таких розмірах: за подання позовної
зави майнового характеру - 2 відсотки
ціни позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

З системного аналізу викладеного, суд
дійшов висновку, що судовий збір
підлягає стягненню з відповідача у
дохід Державного бюджету України у
розмірі 73 080,00 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 32, 43, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. У рахунок погашення заборгованості
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СТЛ Проект" (01103,
місто Київ, вулиця Кіквідзе, будинок 28;
ідентифікаційний код 34047633) за
Кредитним договором від 16.08.2013 № 11/2013,
що становить 37 256 925 (тридцять сім
мільйонів двісті п'ятдесят шість тисяч
дев'ятсот двадцять п'ять) гривень 31
копійки та складається з:

- заборгованість по кредиту - 30 577
000 (тридцять мільйонів п'ятсот сімдесят
сім тисяч) гривень 00 копійок;

- заборгованість по відсотках - 6 473
946 (шість мільйонів чотириста сімдесят
три тисячі дев'ятсот сорок шість)
гривень 75 копійки;

- заборгованість по неустойці - 205
978 (двісті п'ять тисяч дев'ятсот
сімдесят вісім) гривень 56 копійок
звернути стягнення на предмет застави
за договором застави від 16.08.2013 №18/К11/2013
з метою задоволення вимог Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Даніель" (01010, місто Київ, вулиця
Боженка, 86-Г; ідентифікаційний код 26475516)
на заставне майно, яке належне
Товариству з обмеженою
відповідальністю "ЕНЕСКО УКРАЇНА" (04053,
місто Київ, вулиця Ю. Коцюбинського, 7
офіс 8; ідентифікаційний код 38826166), а
саме прості акції іменні у кількості 877
187 (вісімсот сімдесят сім тисяч сто
вісімдесят сім) штук номінальною
вартістю 10 (десять) гривень 00 копійок за
одну акцію емітентом яких є Публічне
акціонерне товариство "Сінтрон"
(ідентифікаційний код 37175982).

3. Встановити спосіб реалізації
предмета застави (заставна вартість
становить 79 824 017 (сімдесят дев'ять
мільйонів вісімдесят двадцять чотири
тисячі сімнадцять) гривень 00 копійок)
шляхом проведення прилюдних торгів з
початковою ціною, встановленої на
рівні не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕНЕСКО УКРАЇНА" (04053,
місто Київ, вулиця Ю.Коцюбинського, 7
офіс 8; ідентифікаційний код 38826166) в
дохід Державного бюджету України (р/р
3001, Одержувач: Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві, Банк одержувача:
Головне управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код
37993783, код платежу: 22030001) судовий збір у
розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі
вісімдесят) гривень 00 копійок.

5. Визнати додаткову угоду від 10.12.2013 до
договору застави № 18/К11/2013 від 16.08.2013,
укладеного між Публічним акціонерним
товариством "Комерційний банк "Даніель"
(01010, місто Київ, вулиця Боженка, 86-Г;
ідентифікаційний код 26475516) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЕНЕСКО УКРАЇНА" (04053,
місто Київ, вулиця Ю.Коцюбинського, 7
офіс 8; ідентифікаційний код 38826166) -
недійсною.

6. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

7. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.11.2014.

Головуючий суддя
Г. П. Бондаренко

Суддя
С. А. Ковтун

Суддя
К. В. Полякова