КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р. Справа№ 5011-71/17421-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Зубець Л.П.

секретар Бурдейна Н.В.

за участю представників:

від позивача: Іващенко О.В. (представник
за довіреністю)

від відповідача: Бойков О.С.
(представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу
Житлово-будівельного кооперативу
"Приладобудівник-3"

на рішення господарського суду міста
Києва

від 22.05.2013 р.

у справі №5011-71/17421-2012 (головуючий суддя
Нечай О.В., судді: Цюкало Ю.В., Стасюк С.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

до Житлово-будівельного кооперативу
"Приладобудівник-3"

про стягнення заборгованості за
спожиту теплову енергію в розмірі 187230,79
грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою про стягнення з
Житлово-будівельного кооперативу
"Приладобудівник-3" заборгованості за
договором про постачання теплової
енергії у гарячій воді №810316 від 01.11.1999
р. 187230,79 грн., з яких 176452,26 грн. основного
боргу за спожиту теплову енергію, 1900,09
грн. 3 % річних, 8878,44 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності внесення оплати за
поставлену теплову енергію згідно умов
Договору про постачання теплової
енергії у гарячій воді №810316 від 01.11.1999
р., спожиту за період з 01.10.2010 р. по 01.11.2012
р., внаслідок чого і виникла
заборгованість.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 22.05.2013 р. у справі №5011-71/17421-2012
позовні вимоги задоволено повністю,
стягнено з Житлово-будівельного
кооперативу "Приладобудівник-3 на
користь Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" заборгованість
за спожиту теплову енергію в розмірі
176452 (сто сімдесят шість тисяч чотириста
п'ятдесят дві) грн. 26 коп., 3 % річних в
розмірі 1900 (одна тисяча дев'ятсот) грн. 09
коп., пеню в розмірі 8878 (вісім тисяч
вісімсот сімдесят вісім) грн. 44 коп. та
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 3744 (три тисячі сімсот сорок
чотири) грн. 62 коп., зараховано
заборгованість за спожиту теплову
енергію в розмірі 176452 (сто сімдесят
шість тисяч чотириста п'ятдесят дві)
грн. 26 коп., 3 % річних в розмірі 1900 (одна
тисяча дев'ятсот) грн. 09 коп., пеню в
розмірі 8878 (вісім тисяч вісімсот
сімдесят вісім) грн. 44 коп. та витрати по
сплаті судового збору в розмірі 3744 (три
тисячі сімсот сорок чотири) грн. 62 коп.
на поточний рахунок №1 у ГУ по м.
Києву та Київській області ВАТ
"Ощадбанк", МФО 322669, одержувач - ПАТ
"Київенерго".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, Житлово-будівельний кооператив
"Приладобудівник-3" звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вказане рішення та прийняти нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014 р.
апеляційну скаргу
Житлово-будівельного кооперативу
"Приладобудівник-3" задоволено
частково, рішення господарського суду
міста Києва від 22.05.2013 р. у справі
№5011-71/17421-2012 скасовано частково, а саме:
викладено резолютивну частину рішення
в наступній редакції: "Позовні вимоги
задовольнити частково. Стягнути з
Житлово-будівельного кооперативу
"Приладобудівник-3" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" 158428 (сто п'ятдесят вісім
тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 15
коп. основного боргу, 7971 (сім тисяч
дев'ятсот сімдесят одну) грн. 95 коп.
пені, 1706 (одну тисячу сімсот шість) грн.
09 коп. 3% річних, 3362 (три тисячі триста
шістдесят дві) грн. 13 коп. судового
збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" на користь
Житлово-будівельного кооперативу
"Приладобудівник-3" 191 (сто дев'яносто
одну) грн. 24 коп. за подання апеляційної
скарги та 1053 (одну тисячу п'ятдесят три)
грн. 59 коп. за проведення комплексної
судової експертизи. В іншій частині
позовних вимог відмовити".

Постановою Вищого господарського суду
України від 02.09.2014 р. касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" задоволено частково,
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014 зі
справи № 5011-71/17421-2012 скасовано, справу
передано на новий розгляд до
Київського апеляційного
господарського суду.

При цьому, судом касаційної інстанції в
постанові зазначено про те, що судом
апеляційної інстанції у розгляді даної
справи залишено поза увагою та оцінкою
обставин, встановлені рішеннями
господарського суду міста Києва у
справах №42/274 та 48/428/13 зі спорів між
тими ж сторонами і стосовно
заборгованості за тим же договором, що
й у даній справі №5011-71/17421-2012, і не
спростував відповідні доводи
скаржника.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.09.2014р. (у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Іоннікова І.А., судді: Тищенко О.В.,
Тарасенко К.В.) апеляційну скаргу
Житлово-будівельного кооперативу
"Приладобудівник-3" на рішення
господарського суду міста Києва від
22.05.2013 р. у справі №5011-71/17421-2012 було
прийнято до провадження; розгляд
справи призначено на 28.10.2014р.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 27.10.2014р.
змінено склад судової колегії.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.10.2014р. (у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко
К.В., Зубець Л.П.) апеляційну скаргу
Житлово-будівельного кооперативу
"Приладобудівник-3" на рішення
господарського суду міста Києва від
22.05.2013 р. у справі №5011-71/17421-2012 було
прийнято до провадження; розгляд
справи призначено на 28.10.2014р.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив її
задовольнити, скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
22.05.2013 р. у справі №5011-71/17421-2012 та
прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити повністю.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив залишити
її без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
22.05.2013 р. у справі №5011-71/17421-2012 - без змін,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

01.11.1999 р. між Акціонерною
енергопостачальною компанією
"Київенерго" (яке в подальшому
перейменоване у Публічне акціонерне
товариство "Київенерго"), як
енергопостачальною організацією, та
Житлово-комунальним підприємством
"Приладобудівник-3", як абонентом, було
укладено Договір на постачання
теплової енергії у гарячій воді №810316
(далі - Договір), предметом якого є
постачання, користування та своєчасна
сплата в повному обсязі спожитої
енергії у гарячій воді, на умовах,
передбачених цим Договором (п. 1.1.
Договору).

Пунктом 2.2.1 Договору передбачено, що
енергопостачальна організація
зобов'язується постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби: опалення та вентиляцію - в
період опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року; в
кількості та обсягах згідно з Додатком
№1 до Договору.

Відповідно до п. 2.3.2. Договору абонент
зобов'язується виконувати умови та
порядок оплати, в обсягах і в терміни,
які передбачені в Додатку №7 до
Договору.

Відповідно до п. 2 Додатку №4 до
Договору, споживач щомісячно з 12 по 15
число отримує в районному відділі
теплозбуту №4 табуляграму фактичного
споживання за попередній період та акт
звірки на початок розрахункового
періоду та платіжну вимогу - доручення,
куди включені вартість теплової
енергії на поточний місяць з
урахуванням остаточного сальдо
розрахунків на початок розрахункового
періоду.

Позивач у свої позовній заяві
стверджує, що свої зобов'язання за
договором виконав в повному обсязі,
тоді як відповідач порушив
вищезазначені положення Договору в
частині сплати вартості отриманої від
позивача теплової енергії.

На підтвердження розміру
заборгованості відповідача в розмірі
176452,26 грн. позивачем надані
табуляграми, на підставі яких
відповідач був зобов'язаний оплачувати
вартість отриманої від позивача
теплової енергії.

Як вірно встановлено судом, за
щомісячні періоди надання послуг з
01.10.2010 р. по 01.11.2012 р. позивачем
безперебійно виставлялись відповідачу
табуляграми на оплату фактично
отриманої теплової енергії, згідно з
умовами Договору та Додатків до
Договору.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом про стягнення з відповідача
176452,26 грн. основного боргу за спожиту
теплову енергію, 1900,09 грн. 3 % річних, 8878,44
грн. пені, у зв'язку з невиконанням
зобов'язань щодо оплати теплової
енергії за договором про постачання
теплової енергії у гарячій воді №810316
від 01.11.1999 р.

Відповідач заперечує проти
задоволення позовних вимог, при цьому
відповідач не погоджується з розміром
нарахованої плати за отриману теплову
енергію та з тарифами, застосованими
позивачем для розрахунку зазначеного
показника.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Умови договору свідчать про те, що за
своєю правовою природою він є
договором енергопостачання.

За договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується (ч.1
ст. 275 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського
кодексу України, загальна кількість
енергії, що відпускається,
визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.6, ч.7 ст. 276
Господарського кодексу України,
загальна кількість енергії, що
відпускається, визначається за
погодженням сторін. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору. Договір
може передбачати попередню оплату,
планові платежі з наступним
перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Крім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 16
Закону України "Про теплопостачання" до
повноважень національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг, при регулюванні
господарської діяльності суб'єктів
відносин у сфері теплопостачання, крім
систем з теплоелектроцентралями, ТЕС,
АЕС, іншими когенераційними
установками та установками, що
використовують нетрадиційні або
поновлювані джерела енергії, належать,
зокрема, встановлення тарифів на
теплову енергію суб'єктам природних
монополій у сфері теплопостачання,
ліцензування діяльності яких
здійснюється Комісією.

Відповідно до постанови Верховного
Суду України від 11.12.2012 р., з 22.07.2010 р.
КМДА не має повноважень на
встановлення тарифів на теплову
енергію для суб'єктів природних
монополій, а НКРЕ в межах повноважень,
наданих законодавством України, 14.12.2010
р. затвердила тарифи на теплову енергію
Акціонерній енергопостачальній
компанії "Київенерго".

На виконання постанови НКРЕ від 14.12.2010
р. № 1729 розпорядженням КМДА від 29.12.2010 р.
№1222 було встановлено тарифи на
комунальні послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води для
населення та введено в дію з 01.02.2011 р.

Таким чином, відповідно до умов
Договору та чинного законодавства
України, позивачем не було допущено
помилки при застосуванні тарифів на
теплову енергію за грудень 2010 р. за
тарифами, затвердженими
розпорядженням КМДА №329 від 31.05.2010 р., а
з 01.01.2011 р. за тарифами, встановленими
НКРЕ.

Відповідачем не надано суду жодного
документу на спростування доказів
позивача про наявність у відповідача
заборгованості перед позивачем за
використану теплову енергію.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не звільняє винну
сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Колегією суддів встановлено, що
позивач взяті на себе зобов'язання
виконав належним чином, що
підтверджується зокрема наявними в
матеріалах справи табуляграмами,
зауважень щодо відпуску теплової
енергії від відповідача не надходило,
тоді як відповідач порушив
зобов'язання щодо строків та порядку
розрахунку за спожиту теплову енергію.

Доказів належної оплати за договором
суду не надано.

З огляду на викладене, враховуючи, що
відповідач прострочив виконання
зобов'язання по оплаті за договором,
колегія суддів дійшла висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 176452,26 грн. основного
боргу.

Крім суми основного боргу позивач
просив стягнути з відповідача пеню в
розмірі 8878,44 грн. та 3 % річних в розмірі
1900,09 грн., у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання за договором.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 615 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу
України право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, відповідно до умов
договору та чинного законодавства
України, враховуючи те, що відповідач у
встановлений договором №810316 від 01.11.1999
р. строк свого обов'язку по
перерахуванню коштів не виконав,
допустивши прострочення виконання
грошового зобов'язання, у позивача
наявні правові підстави вимагати
стягнення з відповідача за порушення
грошового зобов'язання трьох відсотків
річних та пені.

Колегія суддів вважає розрахунок сум
інфляційних втрат, пені, заявлених до
стягнення, вірним.

З огляду на викладене, враховуючи, що
відповідач прострочив виконання
зобов'язання з оплати за договором,
колегія суддів дійшла висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 176452,26 грн. основного
боргу, 1900,09 грн. 3% річних, 8878,44 пені.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Житлово-будівельного кооперативу
"Приладобудівник-3" залишити без
задоволення, рішення господарського
суду міста Києва від 22.05.2013 р. у справі
№5011-71/17421-2012 - без змін.

2. Матеріали справи №5011-71/17421-2012
повернути до господарського суду міста
Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
К.В. Тарасенко

Л.П. Зубець