м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 911/2905/14 05.11.14

За позовом Державного підприємства
«Донецька залізниця» в особі
Маріупольського будівельно-монтажного
експлуатаційного управління

до Підприємства з
іноземним капіталом «ААЗ Трейдинг Ко»

треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача

1) Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Лафорт";

2) Фізична особа ОСОБА_1;

3) Фізична особа ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної
шкоди 78 182,90 грн.

Судді: Пукшин Л.Г. - головуючий

Грєхова О.А.

Стасюк С.В.

Представники:

від позивача: Лугова О.В. - представник
за довіреністю № в.о. Н-01/1993 від 16.07.14

від відповідача: Кохан В.О. -
представник за довіреністю № 30 від
06.01.14

від третіх осіб: не з'явились

В судовому засіданні 05.11.14, в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду
Київської області передані позовні
вимоги Державного підприємства
«Донецька залізниця» в особі
Маріупольського будівельно-монтажного
експлуатаційного управління до
Підприємства з іноземним капіталом
«ААЗ Трейдинг Ко» про відшкодування
матеріальної шкоди 78 182,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідач в порушення
вимог чинного законодавства не виконав
своїх обов'язків щодо відшкодування
матеріальної шкоди та витрат з
проведення експертної оцінки
транспортних засобів, завданих та
понесених внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталась 17.08.2012 р. за участю вантажного
фургона Mitsubishi Canter, державний номер
НОМЕР_1 та трактора Т-150К-09, державний
номер НОМЕР_3 із причепом 2 ПТС-9,
державний номер НОМЕР_2.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 14.07.2014 позовну заяву
Державного підприємства «Донецька
залізниця» в особі Маріупольського
будівельно-монтажного
експлуатаційного управління № 295/1935
від 01.07.2014 та додані до неї матеріали
було передано за територіальною
підсудністю до Господарського суду м.
Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 22.07.2014 порушено провадження у
справі № 911/2905/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 13.08.2014.

Даною ухвалою, на підставі ст. 27 ГПК
України, суд залучив до участі у справі
в якості третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: 1) Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Лафорт", 2) Фізичну особу
ОСОБА_1.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 13.08.2014 у зв'язку із задоволенням
клопотання відповідача, розгляд справи
було відкладено на 17.09.2014.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 17.09.2014 продовжено строк розгляду
спору, витребувано у Волноваському
районному суді Донецької області
матеріали кримінального провадження №
1 - к/221/127/2013 справа 221/2254/13-К за
обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні
злочину, передбаченого ст. 286
Кримінального кодексу України,
витребувано у Волноваському районному
відділі внутрішніх справ Донецької
області матеріали кримінального
провадження, що зареєстровані у
Єдиному реєстрі досудових
розслідувань за № 0000138 від 30.11.2012р.
та № 0000641 від 30.03.2013р. та
відкладено розгляд справи на 01.10.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.10.2014 вирішено здійснити
розгляд справи № 910/14003/14 колегіально у
складі трьох суддів та залучити до
участі у справі ОСОБА_2 третьою особою-3,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
01.10.2014 справу № 911/2905/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі: Пукшин
Л.Г. (головуючий), Грєхова О.А., Стасюк
С.В.

Ухвалою від 01.10.2014 колегією суддів
прийняти справу № 911/2905/14 до свого
провадження та призначено розгляд
справи на 05.11.2014.

04.11.2014 р. відповідач через загальний
відділ діловодства суду подав письмові
пояснення по справі, відповідно до яких
повідомив суд, що автомобіль Mitsubishi Canter,
державний номер НОМЕР_1, не є власністю
відповідача та відповідно до довідки
ДАІ № 9056085 та свідоцтва про державну
реєстрацію транспортного засобу
належить ОСОБА_2. Також відповідач
зазначає, що не укладало жодних
договорів оренди на вказаний
транспортний засіб з ОСОБА_2 Крім цього,
відповідач зазначив, що перевезення
вантажів компанією відповідача
здійснюється при дотриманні певних
умов та вимог які ставляться до водія,
який згідно графіку змінності водіїв
колісних ТЗ буде здійснювати рейс
певного дня. За доводами відповідача,
при виконанні перевезення водій
повинен мати при собі Свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу,
посвідчення водія, поліс ОСЦВВНТЗ,
подорожній лист, супровідні документи
на вантаж. Після виконання рейсу, водій,
прибувши в кінцевий пункт, зобов'язаний
бути присутнім при розвантажені
автомобіля, потім передати всі
супровідні документи на вантаж та
разом із подорожнім листом
відправитися для проходження
післярейсого медичного огляду та
технічного огляду ТЗ. Про проходження
таких оглядів медик та механік
ставлять в подорожньому листі свої
штампи та підписи. Після цього, водій
зобов'язаний здати подорожній лист в
диспетчерську. Всі подорожні листи не
виписуються в ручну, а автоматично
формуються в програмі « 1C Бухгалтерія»
для оперативного управління даними.

Також відповідач, зазначає, що при
скоєні ДТП, особливо з постраждалими
особами, слідчий, який прибуває на
місце ДТП у будь-якому випадку вилучає
або робить копії всіх документів, які
знаходяться в автомобілі на момент ДТП.
Ці документи долучаються до матеріалів
кримінального провадження. Проте, в
витребуваних документах про ДТП, що є
предметом розгляду, немає ні
подорожнього листа, ні супровідних
документів на вантаж, а надана поштова
накладна від 16.08.2012 р. містить номер
машини « 0000, Укрпошта» та немає
підписів ніяких уповноважених осіб.

Також, відповідач наголошує на тому, що
17.08.2012 p., в день скоєння ДТП, у ОСОБА_1 був
вихідний, про що свідчить Графік
змінності водіїв колісних
транспортних засобів (автоколона № 4)
на серпень 2012 року від 14.07.2012 p.,
затверджений директором ПІК «ААЗ
Трейдінг Ко».

У судове засідання 05.11.2014 з'явилися
представники позивача та відповідача.

Треті особи не забезпечили явку
уповноважених представників, вимог
ухвали суду не виконали, хоча про час та
місце проведення судового засідання
були повідомлені належним чином.

Представник позивача на виконання
вимог ухвали суду надала документи, що
були залучені до матеріалів справи,
позовні вимоги підтримала та просила
суд задовольнити.

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечувала з підстав
наведених у відзиві.

Представник позивача підтримала
клопотання про виклик у судове
засідання представника ТОВ «ПТК Шабо»
та ОСОБА_2 для дачі пояснень.

Представник відповідача проти
вказаних клопотань заперечувала.

Колегія суддів відмовила у зазначеному
клопотанні з підстав недоведеності та
необґрунтованості.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив:

Як вбачається з довідки № 9056085 про
дорожньо-транспортну пригоду 17 серпня
2012 року на 204 км + 150 м автошляху
Словянськ -Донецьк -Маріуполь у
Волноваському районі відбулася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортних засобів: вантажного
фургона Mitsubishi Canter, державний номер
НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, під
керуванням ОСОБА_1, та трактора Т-150К-09,
державний номер НОМЕР_3 із причепом 2
ПТС-9, державний номер НОМЕР_2, що
належить Маріупольському
будівельно-монтажному
експлуатаційному управлінню, під
керуванням ОСОБА_8.

ДТП сталася в результаті порушення
водієм ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього
руху України, що підтверджується
матеріалами кримінального провадження
№ 0000138 та вироком Волноваського
районного суду у кримінальному
провадженні № 1-кп/221/127/2013 (221/2254/13-к) від
17.07.2013 року.

За доводами позивача, внаслідок ДТП
транспортний засіб, що належить
позивачу, трактора Т-150К-09, державний
номер НОМЕР_3 із причепом, отримав
технічні пошкодження.

Вартість матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу: трактора Т-150К-09, державний
номер НОМЕР_3 із причепом 2 ПТС-9,
державний номер НОМЕР_2, в результаті
його пошкодження у ДТП, відповідно до
звіту № 481 від 19.03.2013 року про оцінку
транспортного засобу становить 75 782,90
грн.

На момент ДТП відповідальність
заподіювача шкоди була застрахована у
ПрАТ СК «Лафорт» згідно з полісом
АА/6644874.

Матеріалами справи підтверджується,
факт звернення позивач до ПрАТ СК за
«Лафорт» із заявою щодо виплати
страхового відшкодування.

ПрАТ СК за «Лафорт» направило позивачу
листа від 15.11.2013 № 2795, яким повідомило
про заведення двох справи № 00-12-02322-01 по
трактору Т-150К-09, державний номер НОМЕР_3
та № 00-12-02323-01 по причепу 2 ПТС-9,
державний номер НОМЕР_2, що мають ознаки
стразового випадку.

За твердженням позивача, ПрАТ СК
«Лафорт» в порушення вимог чинного
законодавства так і не виплатило
позивачу страхове відшкодування, у
зв'язку з чим позивач в порядку статей
1166,1172,1187 ЦК України просить суд
стягнути матеріальну шкоду з
відповідача, оскільки особа винна у
скоєнні ДТП, перебуває у трудових
відносинах e hjpvshs 78 182,90 грн, з яких 75 782,90
грн - вартість матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу: трактора Т-150К-09, державний
номер НОМЕР_3 із причепом та 2 400,00 грн -
витрати з проведення експертної оцінки
транспортних засобів.

Відповідач проти позовних вимог
заперечував з тих підстав, що в день
скоєння ДТП, у ОСОБА_1 був вихідний, що
підтверджується Графіком змінності
водіїв колісних транспортних засобів
(автоколона № 4) на серпень 2012 року від
14.07.2012 p., затверджений директором ПІК
«ААЗ Трейдінг Ко», а також заперечував
факт приналежності транспортного
засобу вантажного фургона Mitsubishi Canter,
державний номер НОМЕР_1 відповідачу.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України встановлено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

На підставі ст. 1166 ЦК України
шкода, завдана майну фізичної чи
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Факт перебування гр. ОСОБА_1 у трудових
відносинах з Підприємства з іноземним
капіталом «ААЗ Трейдинг Ко»
відповідачем не заперечувався.

В той же час, судом встановлено, що в
матеріалах справи відсутні, а
позивачем не надані належні і
допустимі докази в розумінні ст. 33, 34
ГПК України, які б підтверджували, що
транспортний засіб Mitsubishi Canter,
державний номер НОМЕР_1, належить
відповідачу.

При цьому, як свідчать матеріали справи
транспортний засіб Mitsubishi Canter,
державний номер НОМЕР_1 належить
фізичній особі ОСОБА_2.

Крім цього, відповідачем заперечується
факт укладання жодних договорів оренди
на вказаний транспортний засіб з
ОСОБА_2

Також в матеріалах справи наявні
докази, що 17.08.2012 p., в день скоєння ДТП, у
ОСОБА_1 був вихідний, згідно з Графіку
змінності водіїв колісних
транспортних засобів на серпень 2012
року від 14.07.2012 p., затверджений
директором ПІК «ААЗ Трейдінг Ко».

За загальними правилами судового
процесу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень
(ч. 1 ст. 33 ГПК України).

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч. 1, 2 ст. 34 ГПК України).

Як визначено у п. 2.5 Постанови Пленуму
ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р., будь-які подані
учасниками процесу докази підлягають
оцінці судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи.

Статтею 129 Конституції України однією
із основних засад судочинства
визначено забезпечення доведеності
вини.

Відповідно до Цивільного кодексу
України цивільно-правова
відповідальність виникає лише за
наявності вини особи.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" суди, розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, а між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Разом з тим, пунктом 3 частини другої
статті 11 ЦК України передбачено, що
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі є
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків.

Зобов'язання із заподіяння шкоди являє
собою цивільно-правове зобов'язання,
відповідно до якого потерпілий має
право вимагати від боржника (особи, що
заподіяла шкоду) цілковитого
відшкодування протиправно заподіяної
шкоди шляхом відшкодування збитків.

За загальними правилами судового
процесу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень
(стаття 33 Господарського
процесуального кодексу України).

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. №6 "Про судове рішення"
встановлено, що господарським судам
слід виходити з того, що рішення може
ґрунтуватись лише на тих доказах, які
були предметом дослідження і оцінки
судом. При цьому необхідно мати на
увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні
докази підлягають оцінці у їх
сукупності і жодний доказ не має для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

При вирішенні даного спору суд
враховує роз'яснення Вищого
господарського суду України від 01.04.94 р.
N 02-5/215 "Про деякі питання практики
вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" в яких
зазначається про розподіл між
сторонами обов'язку доказування, тобто
визначення, які юридичні факти повинен
довести позивач або відповідач.

Виходячи з цього, позивач повинен
довести, що шкода заподіяна
працівником відповідача під час
виконання ними своїх трудових
(службових) обов'язків, безпосередній
причинний зв'язок між правопорушенням
та заподіянням шкоди і розмір
відшкодування.

При дослідженні наданих сторонами у
справі доказів суд дійшов висновку, що
відповідачем спростовано доводи
позивача, а саме: транспортний засіб
Mitsubishi Canter, державний номер НОМЕР_1,
належить фізичній особі ОСОБА_2, а не
відповідачу, відсутність жодних
договорів оренди на вказаний
транспортний засіб між відповідачем та
ОСОБА_2, а також судом береться л уваги
та обставина, що 17.08.2012 p., в день скоєння
ДТП, у ОСОБА_1 був вихідний.

Таким чином, позивач не довів належними
та допустимими доказами, факт
порушення його прав та охоронюваних
законом інтересів з боку відповідача.
Доводи та заперечення відповідача не
спростовані позивачем в належний
спосіб.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що правові підстави для
задоволення позовних вимог відсутні та
в позові належить відмовити за
необґрунтованістю та безпідставністю.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
належить покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.11.2014 р.

Судді
Л.Г. Пукшин -
головуючий

О.А. Грєхова

С.В. Стасюк