КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р. Справа№ 911/2501/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Новікова М.М.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

за участю представників

від позивача: Мацегорін А.О.
- дов. №50/10 від 19.09.2014

від відповідача: Мельник П.М. - дов.
№347 від 03.11.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Дочірньої компанії
„Газ України" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України"

на рішення господарського суду
Київської області

від 03.09.2014 (суддя Третьякова
О.О.)

у справі №911/2501/14

за позовом Дочірньої компанії „Газ
України" Національної акціонерної
компанії „Нафтогаз України"

до Комунального
житлово-експлуатаційного

підприємства Глевахівської селищної
ради

про стягнення 12721,26 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду
Київської області були передані
позовні вимоги Дочірньої компанії
„Газ України" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України" (надалі - позивач, ДК „Газ
України") до Комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
Глевахівської селищної ради (надалі -
відповідач) про стягнення 12721,26 грн.

Рішенням господарського суду
Київської області від 03.09.2014 у справі
№911/2501/14 позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з Комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
Глевахівської селищної ради на користь
Дочірньої компанії „Газ України"
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" 1137,83 грн. 3% річних та
1633,49 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Київської області від 03.09.2014 у справі
№911/2501/14 щодо відмови в стягненні 3%
річних та інфляційних, нарахованих на
суму стягнутої пені, та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних та інфляційних
нарахованих на суму стягнутої пені
задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
позивача мотивовані тим, що рішення
суду прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема апелянт зазначає, що
господарський суд Київської області,
ухвалюючи вищезазначене рішення, про
відмову у задоволенні позовних вимог в
частині стягнення 3% річних та
інфляційних, які нараховані на суму
стягнутої пені, не розрізнив поняття
„неустойка" та „грошове зобов'язання,
яке підтверджене рішенням суду", що
стало наслідком прийняття незаконного
та необ'єктивного рішення. За
твердженням позивача, неустойка є
грошовим зобов'язанням, яку боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідач проти задоволення
апеляційної скарги заперечує, вважає
рішення суду законним та обґрунтованим
і просить залишити його без змін.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Між Дочірньою компанією „Газ України"
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" та Комунальним
житлово-експлуатаційним підприємством
Глевахівської селищної ради укладено
Договір про закупівлю природного газу
за державні кошти №06/10-2523ТЕ-17 від 20.12.2010,
відповідно до якого постачальник
зобов'язався поставити покупцеві
імпортований природний газ, а покупець
зобов'язався прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у
п.1.2 цього договору.

Як було встановлено судом першої
інстанції позивач свої обов'язки за
договором в частині постачання
природного газу виконав належним
чином.

Так, на виконання умов договору та
додаткових угод до нього, протягом
січня-квітня 2011 року позивач поставив
відповідачу природний газ на суму
1313419,54 грн., що підтверджується
підписами та відтисками печаток сторін
на актах приймання-передачі природного
газу для надання населенню та
релігійним організаціям послуг з
опалення та природного водопостачання
від 31.01.2011 (на суму 391628,84 грн.), від 28.02.2011
(на суму 382903,03 грн.), від 31.03.2011 (на суму
430530,42 грн.), та від 30.04.2011 (на суму 108357,25
грн.).

Як встановлено судом першої інстанції
відповідач за отриманий природний газ
розрахувався з позивачем лише частково
в розмірі 206181,81 грн., тобто відповідач
свої обов'язки за договором в частині
своєчасної оплати вартості
поставленого газу належним чином не
виконав.

Рішенням господарського суду
Київської області від 25.09.2012 у справі
№23/071-12, яке залишено без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 28.11.2012
вищезазначений позов задоволено
повністю, стягнуто з Комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
Глевахівської селищної ради на користь
Дочірньої компанії „Газ України"
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" 1107237,74 грн.
заборгованості, 83164,63 грн. пені, 18836,41
грн. інфляційних втрат, 46748,99 грн. 3 %
річних та 25120,00 грн. судового збору.

Місцевим господарським судом
встановлено, що відповідачем за період
з 26.12.2012 по 08.05.2013 сплачені на користь
Дочірньої компанії „Газ України"
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" у справі №23/071-12
суми основного боргу, пені, інфляційних
втрат, 3% річних та судового збору, про
що свідчать копії банківських виписок
з рахунку позивача за 26.11.2012, 24.12.2012 та
платіжного доручення №367 від 08.05.2013.

Зважаючи на вищезазначене, позивач
звернувся до місцевого господарського
суду з позовом про стягнення 12471,77 грн. 3%
річних та 249,49 грн. інфляційних втрат на
суму заборгованості у розмірі 1190402,37
грн., що складається з 1107237,74 грн.
основного боргу та 83164,63 грн. пені
стягнутої вищезазначеним рішенням.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Враховуючи ту обставину, що відповідач
свої договірні зобов'язання своєчасно
не виконав, колегія суддів приходить до
висновку, що місцевий господарський
суд правомірно задовольнив стягнення з
останнього 1137,83 грн. 3% річних,
нарахованих на суму основного боргу у
розмірі 1107237,74 грн., який стягнуто з
відповідача.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення
з відповідача 1097,94 грн. 3% річних та 249,49
грн. інфляційних втрат, нарахованих на
суму пені, що була стягнута рішенням
господарського суду Київської області
від 25.09.2012 у справі №23/071-12, за період
прострочки її сплати з 28.11.2012 по 08.05.2013,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Тобто пеня - це
один із видів забезпечення виконання
зобов'язання.

Частиною 2 ст. 217 та частиною 1 ст. 230
Господарського кодексу України
передбачено, що у сфері господарювання
застосовуються господарські санкції,
зокрема, штрафна санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарський відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Викладене підтверджується положеннями
ст. 1 Закону України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", відповідно до
якої грошове зобов'язання -
зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового правочину
(договору) та на інших підставах,
передбачених законодавством України.
До грошових зобов'язань боржника не
включається неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції, визначені на
дату подання заяви до господарського
суду.

Таким чином, аналіз норм матеріального
права дає підстави вважати, що
обов'язок сплатити штраф за
невиконання зобов'язання не є
зобов'язанням в розумінні положень ч. 1
ст. 509 Цивільного кодексу України, тому
що пеня є одним із видів забезпечення
виконання основного зобов'язання, в
тому числі і грошового.

Таким чином, системний аналіз норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що обов'язок сплатити пеню за
невиконання зобов'язання не є
зобов'язанням в розумінні положень ч.1
ст. 509 ЦК України, тому що пеня є одним із
видів забезпечення виконання
основного зобов'язання, в тому числі й
грошового.

Отже, оскільки Позивач заявляє до
стягнення 3 % річних та інфляційні
втрати, які нараховані ним на суму пені,
що стягнута рішенням господарського
суду Київської області від 25.09.2012 у
справі №23/071-12, правова природа цього
боргу як штрафної санкції з прийняттям
рішення не змінилася, пеня у грошове
зобов'язання не перетворилася, а тому
відсутні підстави для застосування до
цих правовідносин положень ст. 625 ЦК
України.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Верховного Суду України від
18.02.2014 у справі №905/909/13-г.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 111-28 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України,
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верховного Суду України. Невиконання
судових рішень Верховного Суду України
тягне за собою відповідальність,
установлену законом.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги стосовно того, що сума коштів у
вигляді пені відноситься до грошових
зобов'язань, колегією суддів
відхиляються та не можуть слугувати
підставою для її задоволення.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
часткове задоволення позовних вимог та
стягнення з відповідача 11373,83 грн. 3%
річних, нарахованих на суму
простроченого основного боргу.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга Дочірньої компанії „Газ
України" Національної акціонерної
компанії „Нафтогаз України"
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду Київської області
від 03.09.2014 у справі №911/2501/14 має бути
залишене без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії
„Газ України" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України" залишити без задоволення, а
рішення господарського суду Київської
області від 03.09.2014 у справі №911/2501/14
залишити без змін.

Матеріали справи №911/2501/14 повернути до
господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду у
встановленому законом порядку.

Головуючий суддя
М.М. Новіков

Судді
А.І. Мартюк

Л.П. Зубець