ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 р.
Справа № 914/3656/14

За позовом: Приватного акціонерного
товариства «Галичина», м. Радехів
Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лактос Україна», м.
Львів

про: визнання недійсною специфікації №
15 від 30.12.2013 року до договору поставки
№10/10-13 від 24.10.2013 року

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Никитюк І.С.

Представники сторін:

від позивача: Квіткін Ю.М. (довіреність
від 25.06.2014 року)

від відповідача: Хворова Н.В.
(довіреність від 04.10.2014 року)

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді не
подавалось. У судовому засіданні 04.11.2014
року оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Господарським судом
Львівської області розглядається
справа за позовом Приватного
акціонерного товариства «Галичина» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лактос Україна» про
визнання недійсною специфікації № 15
від 30.12.2013 року до договору поставки
№10/10-13 від 24.10.2013 року.

Ухвалою суду від 17.10.2014 року позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 04.11.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
підписавши протягом 90 днів поспіль з
відповідачем договір поставки № 1010-13
від 24.10.2013р. та три специфікації до
договору на загальну суму 3 320 000,00 грн.
генеральний директор ПрАТ «Галичина»
ОСОБА_3 вийшов за межі своїх
повноважень та діяв всупереч п.п. 12.10.5,
12.10.6 Статуту товариства. При цьому,
вихід за межі повноважень генерального
директора стався саме внаслідок
підписання специфікації № 15 від
30.12.2013р. до договору поставки № 1010-13 від
24.10.2013р., як частини договору, якою було
перевищено ліміт у 3 000 000,00 грн.
Водночас, власне договір поставки №
1010-13 від 24.10.2013р. сукупно із двома
попередніми специфікаціями укладено
генеральним директором ОСОБА_3 в межах
його повноважень. За таких обставин
предметом оскарження є саме
специфікація № 15 від 30.12.2013р. до
договору поставки № 1010-13 від 24.10.2013р.,
оскільки і без неї договір поставки з
двома попередніми специфікаціями є
таким, що вчинений. Крім того, на думку
позивача, специфікацією № 15 від 30.12.2013р.
до договору поставки № 1010-13 від 24.10.2013р.
не визначено грошового еквіваленту
вартості товару в доларах США в
абсолютній величині, а відтак
положення пунктів 4-6 вищезгаданої
специфікації, якими передбачено
коригування вартості Товару
відповідно із зміною курсу долара США,
суперечать нормам ч. 2 ст. 533 ЦК України
та є підставою для визнання їх
недійсними на підставі ч.1 ст. 203, ст. 215
ЦК України.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, подав через
канцелярію суду пояснення (вх.№47267/14
від 04.11.2014 р.), повідомив про відсутність
у провадженні господарських судів
України або іншого органу, який в межах
своєї компетенції вирішує спір, справи
між тими ж сторонами, про той же предмет
і з тих же підстав, та відсутність
рішення цих органів з такого спору,
позовні вимоги підтримав, просив позов
задоволити повністю з підстав,
наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти задоволення
позову заперечив повністю з підстав,
наведених у поданому 04.11.2014 р. відзиві
вх.№47268/14 на позовну заяву. Зокрема,
зазначив, що суду для огляду надано
оригінал Угоди та документів, які
підтверджують факт часткового її
виконання, позивач не заперечує факту
вчинення такої вільно; сторони
прагнули і усвідомлювали настання
правових наслідків, які можуть
виникнути з її укладенням.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

24.10.2013р. між Приватним акціонерним
товариством «Галичина» (Покупець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лактос Україна»
(Постачальник) було укладено договір
поставки № 1010-13 (Договір), відповідно до
п.1.1. якого Постачальник зобов'язаний
поставити Покупцеві Масло солодко
вершкове несолене, жирністю мінімум 82%,
(далі - «Товар»), виробництво Сполучені
Штати Америки, а Покупець зобов'язаний
прийняти Товар та оплатити у
встановлені Договором порядку і
терміни.

Відповідно до п.4.4.Договору, загальна
кількість товару, його найменування,
одиниця виміру товару та ціна товару
визначаються сторонами у
специфікаціях та накладних, що є
невід'ємними частинами договору. У
випадку, якщо сторони не підписали
специфікації, то кількість,
найменування і ціна товару
визначаються згідно накладних, по яких
товар поставлений з належним
оформленням первинних документів та
прийнятий покупцем.

Поставці товару передувало погодження
істотних умов поставки товару,
номенклатура Товару, ціна, кількість,
строк поставки та порядок розрахунків,
що відображено у відповідних
специфікаціях до Договору а саме:

специфікація № 1 від 24.10.2013р. на суму 1 650
000,00 грн.

специфікація № 2 від 01.11.2013р. на суму 1100
000,00 грн.

специфікація № 15 від 30.12.2013р. на суму 570
000,00 грн.

які є невід'ємними частинами договору
поставки № 1010-13 від 24.10.2013р.

І договір поставки № 1010-13 від 24.10.2013р., і
зазначені специфікації підписано
генеральним директором ПАТ «Галичина»
ОСОБА_3

Склад та компетенція органів
управління ПрАТ «Галичина» визначені
чинною редакцією статуту Приватного
акціонерного товариства «Галичина»,
затвердженого позачерговими
загальними зборами акціонерів ЗАТ
«Галичина» (протокол № 29/08-01 від
29.08.2011р.) та зареєстрованого державним
реєстратором Радехівської районної
державної адміністрації 31.08.2011р. №
запису 8000058 (Статут).

Відповідно до п.9.1 Статуту органами
управління товариством є: Загальні
збори акціонерів, Наглядова рада
Товариства, Генеральний директор
Товариства.

Генеральний директор є виконавчим
органом Товариства, обирається на
посаду Загальними зборами строком на
один (1) рік, здійснює управління
поточною діяльністю Товариства та несе
відповідальність за ефективність його
роботи згідно з принципами та порядком,
встановленими цим Статутом, рішеннями
Загальних зборів та Наглядової ради.
Генеральний директор підзвітний
Загальним зборам та Наглядовій раді та
організовує виконання їх рішень, (п.12.1.
Статуту).

До компетенції Генерального директора
належить вирішення всіх питань,
пов'язаних з керівництвом поточною
діяльністю Товариства, крім питань, що
належать до компетенції Загальних
зборів та Наглядової ради, (п.12.2.
Статуту).

Згідно із п.12.10 Статуту генеральний
директор:

12.10.5. приймає рішення про укладення
Товариством будь-яких правочинів в
порядку ведення звичайної
господарської діяльності Товариством
одноразово або декількох правочинів з
одним контрагентом чи його
афілійованими особами протягом 90
(дев'яноста) днів поспіль, на суму не
більше 3 000 000,00 грн. (трьох мільйонів
гривень 00 копійок), а також приймає
рішення про зміну, продовження,
поновлення та розірвання таких
правочинів, якщо така зміна не
приводитиме до перевищення
встановленого в цьому пункті ліміту
повноважень;

12.10.6. розпоряджається грошовими
коштами, та вчиняє правочини (укладає
договори) від імені Товариства з
урахуванням обмежень, встановлених цим
Статутом; у разі, якщо для вчинення
будь-яких правочинів або вчинення
певних дій у відповідності з цим
Статутом необхідне відповідне рішення
інших органів управління Товариства,
Генеральний директор не має права
вчиняти такі правочини (укладати такі
договори) або вчиняти такі дії без
такого рішення.

Відповідно до п.11.2. Статуту до
компетенції Наглядової ради належить
вирішення питань, передбачених цим
Статутом, а також переданих на
вирішення Наглядової ради Загальними
зборами. До виключної компетенції
Наглядової ради належить:

11.2.9. прийняття рішення про укладення
правочинів під час ведення звичайної
господарської діяльності Товариством
одноразово або декількох правочинів з
одним контрагентом чи його
афілійованими особами протягом 90
(дев'яноста) днів поспіль, на суму від 3
000 000,00 грн. (трьох мільйонів гривень 00
копійок) до 10 000 000,00 грн. (десяти
мільйонів гривень 00 копійок), а також
прийняття рішення про зміну,
продовження, поновлення та розірвання
таких правочинів.

Ні Загальні збори товариства, ні
Наглядова рада Товариства не приймали
рішення про укладення будь-яких
договорів з відповідачем і
специфікацій до них.

Згідно видаткової накладної №113 від 30
грудня 2013р. відповідачем поставлено
позивачу товар в кількості 10000 кг по
ціні 57,00 грн з ПДВ на суму 570000,00 грн. в
т.ч. ПДВ: 95000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
поставці товару 30 грудня 2013 року в
кількості 10000 кг передувало додаткове
погодження істотних умов договору, що
викладені в Специфікації № 15 від 30
грудня 2013р. до договору поставки № 10/10-13
від 24.10.13р.

Дослідивши представлені суду докази,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлене
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст. 217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Предметом оскарження є специфікація №
15 від 30.12.2013р. до договору поставки
№1010-13 від 24.10.2013р.

Підписавши протягом 90 днів поспіль з
відповідачем договір поставки № 1010-13
від 24.10.2013р. та три специфікації до
договору на загальну суму 3 320 000,00 грн.
генеральний директор ПрАТ «Галичина»
ОСОБА_3 вийшов за межі своїх
повноважень та діяв всупереч п.п. 12.10.5,
12.10.6 Статуту товариства.

При цьому, вихід за межі повноважень
генерального директора стався саме
внаслідок підписання специфікації № 15
від 30.12.2013р. до договору поставки № 1010-13
від 24.10.2013р., як частини договору, якою
було перевищено ліміт у 3 000 000,00 грн.

До Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців не внесено відомостей
про обмеження повноважень
генерального директора товариства, що
підтверджується випискою з ЄДРЮОФОП
від 31.08.2011р.

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, не були до нього внесені, вони
не можуть бути використані в спорі з
третьою особою, крім випадків, коли
третя особа знала або могла знати ці
відомості.

Як зазначено у п.3.3 Постанови Пленуму
ВГСУ «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» від 29.05.2013р. № 11 якщо
договір містить умову (пункт) про
підписання його особою, яка діє на
підставі статуту підприємства чи
іншого документа, що встановлює
повноваження зазначеної особи, то
наведене свідчить про обізнаність
іншої сторони даного договору з таким
статутом (іншим документом) у частині,
яка стосується відповідних
повноважень, і в такому разі суд не може
брати до уваги посилання цієї сторони
на те, що їй було невідомо про наявні
обмеження повноважень представника її
контрагента.

Отже, суд виходить з того, що відповідач
був обізнаний із обмеженнями
повноважень генерального директора
ОСОБА_3 щодо вчинення правочинів,
встановленими Статутом товариства.

Відтак, суд не бере до уваги твердження
відповідача, викладені у відзиві на
позовну заяву, про те, що між сторонами
у справі в ході укладення спірного
договору не виникало відносин інших,
ніж щодо купівлі-продажу товару,
відтак, відповідач не мав жодного
обов'язку вивчати та відстежувати
інформацію про керівника свого
контрагента за господарським
договором, з метою виявлення обмежень
повноважень цього керівника щодо
укладення договорів, за відсутності
таких обмежень у Єдиному державному
реєстрі.

Разом з тим, згідно з ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, які він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Відповідно до п. 3.4. Постанови Пленуму
ВГСУ «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» від 29.05.2013р. № 11, наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України ). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.).

Ні Загальні збори товариства, ні
Наглядова рада Товариства не
схвалювали в подальшому дії
генерального директора щодо укладення
з відповідачем договору поставки №
1010-13 від 24.10.2013р. та специфікацій до
нього.

Однак, матеріалами справи
підтверджено, що на виконання умов
Договору поставки № 10/10-13 від 24.10.13р.та
специфікації № 15 від 30 грудня 2013р. до
договору відповідач поставив, а
позивач прийняв товар в кількості 10000
кг по ціні 57,00 грн з ПДВ на суму 570000,00
грн. в т.ч. ПДВ: 95000,00 грн., що
підтверджується долученою до
матеріалів справи видатковою
накладною №113 від 30 грудня 2013р.

Відповідачем до матеріалів справи
долучено банківські виписки з
відповідним призначенням платежу,
відповідно до яких, ЗАТ «Галичина»
оплачувало отриману продукцію згідно
договору.

Як зазначив відповідач у своєму
відзиві на позовну заяву, станом на
31.12.13р. ТзОВ «Лактос Україна» поставило
товару ПрАТ «Галичина» на загальну
суму 6366175,00 грн. Відповідач здійснив
часткову оплату за поставлений у 2013
році по даному договору товар на суму
3013750,00 гривень. Заборгованість станом
на 29.12.13р. складала 2782425,00 грн., які
відповідач оплатив частковими
траншами з 19.01.2014 року по 25.04.2014 року з
врахуванням заліку, а саме, 31 січня 2014
між ТзОВ «Лактос Україна» та ПрАТ
«Галичина» укладено Угоду № 1 про
зарахування зустрічних однорідних
вимог, відповідно до якої, суму боргу
зменшено на 1350000,00 грн. 10 липня 2014 року
між сторонами укладено угоду про
зарахування зустрічних однорідних
вимог на суму 245000,00 грн. На думку
відповідача, казаними діями позивач
визнав дійсність умов існуючого
договору поставки.

З огляду на викладене, позивачем
вчинено дії (прийняття його виконання -
прийняття товару, здійснення часткової
оплати вартості поставленого товару,
підписання товаророзпорядчих
документів - видаткової накладної №113
від 30 грудня 2013р., підписання угод про
зарахування зустрічних однорідних
вимог, якими позивач визнав наявну
перед відповідачем заборгованість), що
свідчать про схвалення правочину -
Специфікації

№ 15 від 30 грудня 2013р. до договору.

Окрім того, позивач просить суд визнати
недійсною Специфікацію № 15 від 30.12.2013р.
до договору поставки № 1010-13 від 24.10.2013р.
з огляду на те, що нею не визначено
грошового еквіваленту вартості товару
в доларах США в абсолютній величині, а
відтак положення пунктів 4-6
вищезгаданої специфікації, якими
передбачено коригування вартості
Товару відповідно із зміною курсу
долара США, суперечать нормам ч. 2 ст. 533
ЦК України та є підставою для визнання
їх недійсними на підставі ч.і ст. 203, ст.
215 ЦК України.

Пунктами 4-6 вищезгаданої специфікації
передбачено коригування вартості
Товару відповідно із зміною курсу
долара США, визначено джерела
інформації про курс долара США та
порядок коригування вартості Товару.

Згідно із ч. 2 ст. 189 ГК України ціна є
істотною умовою господарського
договору. Ціна зазначається в договорі
у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних
договорах (контрактах) можуть
визначатися в іноземній валюті за
згодою сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 ГК України,
грошові зобов'язання учасників
господарських відносин повинні бути
виражені і підлягають оплаті у гривнях.
Грошові зобов'язання можуть бути
виражені в іноземній валюті лише у
випадках, якщо суб'єкти господарювання
мають право проводити розрахунки між
собою в іноземній валюті відповідно до
законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом».

Позивач зазначає, що зобов'язання
сплатити вартість Товару в гривнях в
сумі, що визначається в даному випадку
за курсом валюти - долара США на
міжбанківському валютному ринку на
відповідний момент часу, виникає лише і
виключно за умови визначення сторонами
у зобов'язанні грошового еквівалента в
іноземній валюті.

На думку позивача, у випадку визначення
ціни Товару у валютному еквіваленті, ця
ціна має бути виражена у договорі в
абсолютній величині.

Відповідно до Листа Міністерства
юстиції України від 13.08.2014 р. N Ч-13744/8.2
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом
(стаття 192 Кодексу). Також згідно зі
статтями 524, 533 Кодексу зобов'язання має
бути виражене в грошовій одиниці
України - гривні. Сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.
Грошове зобов'язання має бути виконане
в гривнях. Якщо в зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті в гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Відповідно до п.4. Специфікації № 15 від
30.12.2013 р. Сторони домовилися, що у разі
зміни курсу продажу Долара США на
міжбанківському валютному ринку по
відношенню до гривні більш ніж на 0,05 %
на момент оплати Покупцем за Товар,
вартість даного Товару підлягає
пропорційному коригуванню відповідно
із зміною курсу Долара США.

Згідно з п.5. Специфікації Сторони
погодилися, щ узгодженими джерелом
інформації про курс продажу долара США
по відношенню до гривні на
міжбанківському валютному ринку є
інформація з сайту: www.currency.in.ua -
основний, www.bin.com.ua - додатковий,
www.udinform.com - додатковий.

У відповідності до п.6. Специфікації
Сторони керуються основним джерелом
інформації. У разі розбіжностей
підрахованого середньозваженого
міжбанківського курсу між основним і
додатковими джерелами більш ніж на 1 %
Сторони використовують середню
величину середньозваженого
міжбанківського курсу розраховану за
вказаними трьома джерелами.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відтак, суд дійшов висновку, що
відсутність у Специфікації № 15 від
30.12.2013 р. визначеного грошового
еквіваленту вартості товару в доларах
США в абсолютній величині не є
підставою для визнання положень
Специфікації про курсову різницю
недійсними, оскільки Сторонами чітко
визначено порядок розрахунку вартості
товару у зв'язку зі зміною курсу долара
США, погоджено джерела інформації про
курс продажу долара США, що дозволяє
визначити грошовий еквівалент
вартості товару в доларах США станом на
будь-яку дату виходячи з вартості
товару в гривнях.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки спір виник з вини позивача, у
відповідності до ст. 49 ГПК України
судовий збір слід покласти на нього у
повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, Цивільним
кодексом України, Господарським
кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49,
84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити у задоволенні позову
повністю.

2. Судовий збір покласти на
позивача у повному обсязі.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 06.11.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А