ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р.
Справа № 914/4534/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Зварич О.В.

суддів
Хабіб М.І.

Юрченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП
ОСОБА_2) б/н від 01.07.2014р. (вх. №01-05/3382/14 від
17.07.2014р.)

на рішення Господарського суду
Львівської області від 25.04.2014р.

у справі № 914/4534/13

за позовом: Прокурора Личаківського
району м. Львова в інтересах держави в
особі Державної інспекції сільського
господарства в Львівській області

до відповідача: ФОП ОСОБА_2

за участю третьої особи-1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача: Львівського
комунального підприємства "Зелений
Львів" (надалі ЛКП "Зелений Львів")

за участю третьої особи-2, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
Львівської міської ради

про зобов'язання звільнити земельну
ділянку площею 0,0084 га., яка знаходиться
по АДРЕСА_1,

за участю:

від прокуратури: Яворський Я.Т.
(посвідчення № 011137 від 24.10.2012р.);

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 25.04.2014р. у справі
№914/4534/13 (головуючий-суддя: Король М.Р.,
судді: Березяк Н.Є., Юркевич М.В.) позовні
вимоги задоволено повністю.
Зобов'язано ФОП ОСОБА_2 звільнити
земельну ділянку площею 0,0084 га, яка
знаходиться по АДРЕСА_1, нормативною
грошовою оцінкою 240374,40 грн., яка є
предметом договору оренди землі від
01.04.2010р., підписаного Львівською
міською радою та ФОП ОСОБА_2, який
зареєстрований у Львівській міській
раді 01.04.2010р. за № Л-1161/1, шляхом
демонтажу встановленої в її межах
малої архітектурної форми (споруди
кафе) за власний рахунок. Стягнуто з ФОП
ОСОБА_2 в дохід Державного бюджету
України 1147,00 грн. судового збору.

В ході розгляду справи суд встановив,
що договір оренди землі від 01.04.2010 року
та додаткова угода до нього від 25.04.2012
року не пройшли державної реєстрації,
відтак, є неукладеними. ФОП ОСОБА_2
займає земельну ділянку без належних
правових підстав, а тому наявні
підстави для задоволення позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ФОП ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в
якій вважає рішення суду першої
інстанції прийнятим з порушенням вимог
чинного законодавства, неповним
з'ясуванням обставин справи, що мають
значення для вирішення спору,
неправильним та неповним дослідженням
доказів, невідповідністю висновків
суду обставинам справи, невірним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права. Посилається на
те, що за весь період розгляду справи
вона перебувала на лікуванні, а тому
була позбавлена можливості подати
заяву про застосування строку позовної
давності і просить при розгляді
апеляційної скарги застосувати строк
позовної давності. Звертає увагу на те,
що на час укладення додаткової угоди
від 25.04.2012р. Порядок державної
реєстрації договорів оренди землі,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України №2073 від 25.12.1998р.,
втратив чинність на підставі постанови
Кабінету Міністрів України №791 від
20.07.2011р., тому додаткова угода не могла
пройти процедуру державної реєстрації.
Просить скасувати рішення
господарського суду Львівської
області від 25.04.2014р. у справі № 914/4534/13,
прийняти нове рішення, яким відмовити
прокурору Личаківського району
м.Львова в інтересах держави в особі
Державної інспекції сільського
господарства в Львівській області у
задоволенні позовних вимог.

Станом на 27.10.2014р. прокурор, позивач та
треті особи не надали витребуваних
судом письмових, документально
обґрунтованих відзивів на апеляційну
скаргу.

В судовому засіданні прокурор
заперечив проти вимог і доводів
апеляційної скарги, просив залишити
без змін оскаржуване рішення місцевого
господарського суду, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Позивач, відповідач, треті особи не
забезпечили явки в судове засідання
уповноважених представників. Про час,
дату і місце розгляду апеляційної
скарги належно повідомлені, про що
свідчить письмова розписка присутніх в
судовому засіданні учасників судового
процесу від 29.09.2014р. та повідомлення про
вручення поштового відправлення від
01.10.2014р.

24.10.2014р. від представника відповідача
поступило клопотання б/н від 24.10.2014р.
(вх. № 01-04/6174/14 від 24.10.2014р.) про
перенесення розгляду даної справи на
іншу дату у зв'язку із раптовим та
несподіваним відрядженням до
м.Тернопіль.

Колегія суддів, порадившись, вирішила
відхилити клопотання з огляду на те, що
таке є немотивованим. До вказаного
клопотання не додано жодних документів
на підтвердження наведених у ньому
обставин.

Діюче законодавство не обмежує
представництво інтересів у суді певним
колом осіб, а тому неможливість явки в
судове засідання конкретного
представника, не є правовою підставою
для відкладення розгляду справи.

Крім того, ухвалою суду від 29.09.2014р.,
згідно якої розгляд даної справи було
відкладено на 27.10.2014 року, явка
уповноважених представників не
визнавалась обов'язковою.

Згідно п. 3.9.2. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що в силу 75 ГПК України
дану справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення учасника судового процесу,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку про відсутність
підстав для скасування рішення
господарського суду Львівської
області від 25.04.2014р. у справі №914/4534/13.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.04.2010 року між Львівською міською
радою (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2
(орендар) укладено договір оренди землі
(далі - договір), згідно якого орендар
прийняв у строкове платне користування
земельну ділянку, яка знаходиться у
АДРЕСА_1 для обслуговування малої
архітектурної форми. Згідно з п.2 даного
договору, в оренду передано земельну
ділянку кадастровий номер
№:05:003:0010, загальною площею 0,0084 га.
Вказаний договір зареєстрований у
Львівській міській раді 01.04.2010 року за
№Л-1161/1, про що у книзі записів
реєстрації Договорів оренди землі Л-2
зроблено запис (а.с. 19-22, т. 1).

25.04.2012 року між Львівською міською
радою (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2
(орендар) укладено додаткову угоду
(договір) до договору оренди земельної
ділянки, зареєстрованого у Львівській
міській раді 01.04.2010 року за №Л-1161/1,
згідно з яким термін дії вказаного
договору продовжено до 15.12.2013 року.
Вказана додаткова угода (договір)
зареєстрована у Львівській міській
раді 25.04.2012 року за №Л-1530, про що у книзі
записів реєстрації Договорів оренди
землі Л-2 зроблено запис (а.с. 23, т. 1).

В листопаді 2013 року Державною
інспекцією сільського господарства у
Львівській області було проведено
перевірку дотримання вимог земельного
законодавства на території земельної
ділянки пам'ятки садово-паркового
мистецтва місцевого значення
"Личаківський парк".

За результатами перевірки складено акт
від 22.11.2013 року, яким встановлено, що на
земельній ділянці, яка надана ФОП
ОСОБА_2 згідно договору оренди землі
від 01.04.2010 року, зареєстрованого в
Львівській міській раді 01.04.2010 року за
№Л-1161/1 площею 0,0084 га для
обслуговування малої архітектурної
форми у м.Львові по вул.Пасічній, 22,
знаходиться мала архітектурна форма
(споруда кафе). Вищевказана земельна
ділянка входить в межі земельної
ділянки пам'ятки садово-паркового
мистецтва місцевого значення
"Личаківський парк", межі якого
затверджені ухвалою Львівської
міської ради №1294 від 01.03.2012 року (а.с.
31-32, т. 1).

У поданій позовній заяві прокурор
стверджує, що ФОП ОСОБА_2 використовує
земельну ділянку загальною площею 0,0084
га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
для обслуговування малої
архітектурної форми без достатньої
правової підстави.

При винесенні постанови, колегія
суддів керувалася наступним:

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про
прокуратуру" при виявленні порушень
закону прокурор або його заступник у
межах своєї компетенції мають право
звертатися до суду із заявою про захист
прав і законних інтересів громадян,
держави, а також підприємств та інших
юридичних осіб. Згідно ч.1 ст. 361 даного
Закону, представництво прокуратурою
інтересів громадянина або держави в
суді полягає у здійсненні прокурорами
від імені держави процесуальних та
інших дій, спрямованих на захист у суді
інтересів громадянина або держави у
випадках, передбачених законом.
Частиною 3 ст.361 Закону України "Про
прокуратуру" встановлено, що підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" основними завданнями
державного контролю за використанням
та охороною земель є забезпечення
додержання органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
фізичними та юридичними особами
земельного законодавства України.

У підпункті 6.3 п.6 Положення про
державну інспекцію сільського
господарства в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі", затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України від 23.12.2011р. № 770,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12.01.2012 року за №34/20347,
вказано, що Держсільгоспінспекція та
її посадові особи в межах своїх
повноважень мають право звертатися до
органів прокуратури з клопотанням про
подання позову до суду щодо
відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, а
також повернення самовільно чи
тимчасово зайнятих земельних ділянок,
строк користування якими закінчився.

Як видно зматеріалів справи, згідно
рішення виконавчого комітету
Львівської обласної ради народних
депутатів №495 від 09.10.1984 року "Про
мережу територій і об'єктів
природно-заповідного фонду області" до
об'єктів природно-заповідного фонду
області включено Личаківський парк,
який розташований в північно-східній
частині міста (а.с. 25-29, т. 1).

У відповідності з рішенням виконавчого
комітету Львівської міської ради №1273
від 28.11.2008 року "Про визначення
юридичних осіб, відповідальних за
утримання парків", відповідальним за
утримання пам'ятки садово-паркового
мистецтва місцевого значення
"Личаківський парк" визначено ЛКП
"Зелений Львів" (а.с. 119-120, т. 1).

Ухвалою Львівської міської ради №2663
від 21.05.2009 року "Про затвердження меж
земельної ділянки пам'ятки
садово-паркового мистецтва місцевого
значення "Личаківський парк" у м.Львові"
затверджено межі земельної ділянки
пам'ятки садово-паркового мистецтва
місцевого значення "Личаківський парк",
обмеженої вул.Личаківською,
вул.Пасічною, територією Львівського
національного університету імені
Івана Франка, житловою забудовою на
вул. Цетнерівка, територією
Львівського державного університету
фізичної культури, житловою забудовою
на вул. Личаківській, площею 9,6326 га у
межах фактичного землекористування, у
тому числі меморіального комплексу
"Пагорб Слави" площею 1,8924 га (а.с. 30, т. 1).

01.03.2012 року Львівська міська рада
прийняла ухвалу №1294 "Про затвердження
меж та передачу Львівському
комунальному підприємству "Зелений
Львів" для збереження та використання
пам'ятки садово-паркового мистецтва
місцевого значення "Личаківський парк",
згідно п.1 якої ухвалено ухвали
затвердити зовнішні межі земельної
ділянки площею 9,4334 га пам'ятки
садово-паркового мистецтва місцевого
значення "Личаківський парк"; п.2-
передати Львівському комунальному
підприємству "Зелений Львів" земельну
ділянку площею 9,4334 га, обмежену вул.
Личаківською, вул. Пасічною, територією
Львівського національного
університету імені Івана Франка,
житловою забудовою на вул. Цетнерівці,
територією Львівського державного
університету фізичної культури,
житловою забудовою на вул.
Личаківській, у постійне користування
для збереження та використання
пам'ятки садово-паркового мистецтва
місцевого значення "Личаківський парк"
за рахунок земель природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення за функцією використання -
землі природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення (а.с.
123-124, т. 1).

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про
природно-заповідний фонд України"" №
1826-VI від 21.01.10р. (який набрав чинності
16.02.10р.), ст. 7 ЗК України доповнено ч. 4
такого змісту: "Межі територій та
об'єктів природно-заповідного фонду
встановлюються в натурі відповідно до
законодавства. До встановлення меж
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду в натурі їх
межі визначаються відповідно до
проектів створення територій та
об'єктів природно-заповідного фонду".

Прокурором надано суду технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, які посвідчують
право на земельну ділянку ЛКП "Зелений
Львів" Парк "Личаківський". Однак,
вказана технічна документація не
затверджена Львівською міською радою
та не видано держаний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою.

До встановлення меж парку
"Личаківський" в натурі його межі
визначаються відповідно до проекту
створення території та об'єкту
природно-заповідного фонду.

З огляду на наведене, суд вважає, що
прокурором та позивачем не доведено
належним чином того, що спірна земельна
ділянка знаходиться в межах земель
парку пам'ятки садово-паркового
мистецтва місцевого значення
"Личаківський парк".

Щодо договору оренди землі від 01.04.2010
року, укладеного між Львівською
міською радою та ФОП ОСОБА_2, то у ньому
відсутні будь-які записи про його
державну реєстрацію.

Статтею 792 ЦК України передбачено, що
відносини найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про
оренду землі", (в редакції на момент
підписання договору від 01.04.2010 року)
договір оренди землі набирає чинності
після його державної реєстрації.

Згідно приписів ч.5 ст. 126 Земельного
кодексу України, яка діяла на момент
укладення договору оренди земельної
ділянки, право оренди земельної
ділянки посвідчується договором
оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

В статті 640 ЦК України, чинній на момент
укладення спірного договору,
зазначено, що договір, який підлягає
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його державної реєстрації.

Відповідно до п.3, 4 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №2073 від 25.12.1998 року
(який діяв на момент укладення договору
оренди від 01.04.2010 року, втратив чинність
згідно Постанови КМУ №791 від 20.07.2011
року) - державна реєстрація договорів
оренди проводиться виконавчим
комітетом сільської, селищної та
міської ради, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями за місцем
розташування земельної ділянки.
Забезпечення реєстрації договорів
оренди покладається на відповідні
державні органи земельних ресурсів:
районні відділи земельних ресурсів;
управління (відділи) земельних
ресурсів у містах обласного і
районного підпорядкування; Київська і
Севастопольське міське управління
земельних ресурсів.

У пункті 5 вказаного Порядку зазначено,
які саме документи подає особисто або
надсилає поштою до відповідного органу
земельних ресурсів для державної
реєстрації договорів оренди юридична
або фізична особа (заявник).

Згідно із п.11 Порядку - державний орган
земельних ресурсів у 20-денний термін
перевіряє подані документи на
відповідність чинному законодавству
та за результатами перевірки готує
висновок про державну реєстрацію або
обґрунтований висновок про відмову у
такій реєстрації і передає
реєстраційну справу відповідно
виконавчому комітету сільської,
селищної та міської ради, Київській та
Севастопольській міським державним
адміністраціям за місцем розташування
земельної ділянки для засвідчення
факту державної реєстрації або відмови
у такій реєстрації, а у пункті 12
вказано, що факт державної реєстрації
засвідчується у 10-денний термін
гербовою печаткою та підписом голови
відповідної ради, Київської,
Севастопольської міської державної
адміністрації або уповноваженої ними
посадової особи.

Пунктом 13 Порядку після засвідчення
факту державної реєстрації договір
оренди реєструється у Книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі, яка ведеться державним органом
земельних ресурсів за формою згідно з
додатком. Книга записів державної
реєстрації договорів оренди землі
ведеться окремо в розрізі кожної
сільської, селищної, міської ради, а
також у розрізі Київської,
Севастопольської міської державної
адміністрації. Книга прошнуровується,
засвідчується підписами сільського,
селищного, міського голови та
начальника районного відділу, міського
управління (відділу) земельних
ресурсів і скріплюється печатками.

Згідно п.14 Порядку, датою реєстрації
договору оренди у Книзі записів є дата
засвідчення факту державної
реєстрації.

Згідно листа Відділу Держземагентства
у м. Львові №40/7/108 від 07.04.2014 р., договір
оренди земельної ділянки, розміщеної
за адресою: АДРЕСА_1, державної
реєстрації не проходив (а.с. 137, т.1).

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що договір оренди
землі від 01.04.2010 року, підписаний
Львівською міською радою та ФОП ОСОБА_2,
не пройшов державної реєстрації,
відтак, є неукладеним.

У Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
зазначено, що згідно із статтями 210 та 640
ЦК не є вчиненим правочин у разі
нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації. Такий правочин не
створює прав і обов'язків для сторін.

Відповідно до пункту б) ч.3 ст.152
Земельного кодексу України захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач посилається на те, що за
весь період розгляду справи перебувала
на лікуванні, а тому була позбавлена
можливості подати заяву про
застосування строку позовної давності
і просить при розгляді апеляційної
скарги застосувати строк позовної
давності.

Однак, згідно з частиною третьою статті
267 Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Згідно п. 2.1 Постанови Пленум Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" у суді
апеляційної інстанції заявити про
сплив позовної давності може сторона у
спорі, яка доведе неможливість подання
відповідної заяви в суді першої
інстанції, зокрема у разі, якщо
відповідну сторону не було належним
чином повідомлено про час і місце
розгляду справи місцевим
господарським судом.

Оскільки відповідача належним чином
було повідомлено про розгляд позовної
заяви тому у суду апеляційної
інстанції відсутні підстави для
застосування строку позовної давності
на стадії апеляційного провадження.

Апелянт вказує, що на час укладення
додаткової угоди від 25.04.2012р. Порядок
державної реєстрації договорів оренди
землі, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України №2073 від
25.12.1998р., втратив чинність на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
№791 від 20.07.2011р. Проте, це не спростовує
того факту, що договір оренди землі від
01.04.2010 року, всупереч ст. 18 Закону
України "Про оренду землі", не пройшов
державної реєстрації, а на час його
підписання вищевказаний Порядок
державної реєстрації договорів оренди
землі був чинним.

Враховуючи вищенаведе, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позову та
зобов'язання ФОП ОСОБА_2 звільнити
земельну ділянку площею 0,0084 га, яка
знаходиться по АДРЕСА_1, нормативною
грошовою оцінкою 240 374,4 грн., яка є
предметом договору оренди землі від
01.04.2010 року, підписаного Львівською
міською радою та ФОП ОСОБА_2, який
зареєстрований у Львівській міській
раді 01.04.2010 року за №Л-1161/1, шляхом
демонтажу встановленої в її межах
малої архітектурної форми (споруди
кафе) за власний рахунок.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Всупереч вимог ст.33 ГПК України апелянт
не надав суду доказів на підтвердження
правомірності заявлених ним вимог.

З наведеного, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне,
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, тому його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду
Львівської області від 25.04.2014р. у справі
№914/4534/13 залишити без змін, апеляційну
скаргу -без задоволення.

Справу повернути в господарський суд
Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя
Зварич О.В.

судді
Хабіб М.І.

Юрченко Я.О.