ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" листопада 2014 р.
Справа № 918/1401/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Крона"

до відповідача Кредитної спілки
"Рівненщина"

про стягнення в сумі 29 673,28 грн.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача : не з'явився

від відповідача : не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам
роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20
ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено
відповідно до ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Крона" (надалі -
позивач) звернулося до господарського
суду з позовною заявою до Кредитної
спілки «Рівненщина» про стягнення 26
776,14 грн. 3% річних та інфляційних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

14.02.2007 року між позивачем та
відповідачем укладено договір
строкового депозитного вкладу № 175
(надалі - договір № 175 від 14.02.2007 року,
договір), за умовами якого вкладник
розмістив на депозит грошові кошти у
сумі 70 000,00 грн. під 18 % річних,
кінцевий строк повернення - 16.03.2010 року
(п.п. 1.1., 1.4. договору, п. 1 додаткової
угоди № 5 від 16.12.2009 року).

03.03.2009 року між позивачем та
відповідачем укладено договір
строкового депозитного вкладу № 479
(надалі - договір № 479 від 03.03.2009 року,
договір), за яким позивач розмістив на
депозит грошові кошти в розмірі 80 000,00
грн. під 16 % річних, кінцевий строк
повернення - 29.03.2010 року (п.п. 1.1., 1.3.
договору, п. 1 додаткової угоди № 2 від
28.12.2009 року).

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань за вказаними
договорами:

- рішенням Господарського суду
Рівненської області у справі № 20/100 від
03.08.2010 року, залишеного без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 20.12.2010 року, з
відповідача на користь позивача
стягнуто заборгованість по депозиту в
розмірі 80 000,00 грн., по сплаті відсотків
в розмірі 8 843,70 грн., 3 565,21 грн. пені, 522,80
грн. 3% річних, 929,32 грн. державного мита
та 229,10 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу;

- рішенням Господарського суду
Рівненської області у справі № 5019/135/11
від 10.03.2011 року з відповідача на користь
позивача стягнуто 4 622,31 грн. пені, 1 599,19
грн. 3 % річних, 3 731,44 грн. інфляційних, 99,53
грн. державного мита та 152,82 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу;

- рішенням Господарського суду
Рівненської області у справі № 5019/1594/11
від 09.08.2011 року з відповідача на користь
позивача стягнуто 1 518,86 грн. 3 % річних, 5
241,78 грн. інфляційних, 102,00 грн.
державного мита та 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу;

- рішенням Господарського суду
Рівненської області у справі № 2/96 від
27.07.2010 року, залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 20.12.2010 року, з
відповідача на користь позивача
стягнуто 69 570,00 грн. основного боргу, 6
743.83 грн. відсотків, 3 636,97 грн. пені, 533,15
грн. 3% річних, 804,84 грн. державного мита
та 277,98 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу;

- рішенням Господарського суду
Рівненської області у справі № 5019/134/11
від 01.03.2011 року з відповідача на користь
позивача стягнуто 3 549,12 грн. пені, 1 373,65
грн. 3 % річних, 3 205,18 грн. інфляційних, 99,53
грн. державного мита та 152,82 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу;

- рішенням Господарського суду
Рівненської області у справі № 5019/1598/11
від 25.08.2011 року з відповідача на користь
позивача стягнуто 122,75 грн. 3 % річних, 4
502,52 грн. інфляційних, 102,00 грн.
державного мита та 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу;

- рішенням Господарського суду
Рівненської області у справі № 5019/1174/12
від 04.09.2012 року з відповідача на користь
позивача стягнуто 4 947,57 грн. 3 % річних, 1
607,08 грн. судового збору.

Зважаючи, що відповідач станом на день
звернення до суду заборгованості за
договорами № 175 від 14.02.2007 року та № 479
від 03.03.2009 року в повному обсязі не
погасив, позивач за період з 12.07.2012 року
по 01.08.2014 року здійснив нарахування на
суму боргу в розмірі 145 495,94 грн. 3% річних
та інфляційних, загальний розмір яких
склав 26 776,14 грн.

В матеріально-правове обґрунтування
заявлених вимог позивач посилається на
ст. 625 ЦК України.

Ухвалою суду від 30.09.2014 року порушено
провадження, розгляд справи призначено
на 06.10.2014 року.

Ухвалою суду від 06.10.2014 року розгляд
справи відкладено на 13.10.2014 року.

Ухвалою суду від 13.10.2014 року розгляд
справи відкладено на 20.10.2014 року.

Ухвалою суду від 20.10.2014 року розгляд
справи відкладено на 27.10.2014 року.

27.10.2014 року через службу діловодства
господарського суду від позивача
надійшла заява про збільшення розміру
позовних вимог.

Оскільки вказана заява подана у
порядку та в строк, визначені ст. 22 ГПК
України, отже приймається судом.

Ухвалою суду від 27.10.2014 року розгляд
справи відкладено на 03.11.2014 року.

Ухвалою суду від 03.11.2014 року розгляд
справи відкладено на 10.11.2014 року.

07.11.2014 року через службу діловодства
господарського суду від позивача
надійшла заява про зменшення розміру
позовних вимог.

Оскільки вказана заява подана у
порядку та в строк, визначені ст. 22 ГПК
України, отже приймається судом.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши копії документів на їх
відповідність оригіналам, заслухавши
пояснення присутніх представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14.02.2007 року між позивачем та
відповідачем укладено договір
строкового депозитного вкладу № 175
(надалі - договір № 175 від 14.02.2007 року,
договір), за умовами якого вкладник
розмістив на депозит грошові кошти у
сумі 70 000,00 грн. під 18 % річних, кінцевий
строк повернення - 16.03.2010 року (п.п. 1.1., 1.4.
договору, п. 1 додаткової угоди № 5 від
16.12.2009 року).

Факт розміщення позивачем грошових
коштів на депозитний рахунок
відповідача в розмірі 70 000,00 грн.
стверджується платіжним дорученням №
97 від 14.02.2007 року.

03.03.2009 року між позивачем та
відповідачем укладено договір
строкового депозитного вкладу № 479
(надалі -договір № 479 від 03.03.2009 року,
договір), за яким позивач розмістив на
депозит грошові кошти в розмірі 80 000,00
грн. під 16 % річних, кінцевий строк
повернення - 29.03.2010 року (п.п. 1.1., 1.3.
договору, п. 1 додаткової угоди № 2 від
28.12.2009 року).

Факт розміщення позивачем грошових
коштів на депозитний рахунок
відповідача в розмірі 80 000,00 грн.
стверджується платіжним дорученням №
139 від 03.03.2009 року.

Відповідач свій обов'язок щодо
повернення сум вкладу у строки,
визначені договорами (з урахуванням
змін, що вносилися до них), не виконав
(підп. 3.3.3. п. 3.3. договорів).

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань за вказаними
договорами:

- рішенням Господарського суду
Рівненської області у справі № 20/100 від
03.08.2010 року, залишеного без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 20.12.2010 року, з
відповідача на користь позивача
стягнуто заборгованість по депозиту в
розмірі 80 000,00 грн., по сплаті відсотків
в розмірі 8 843,70 грн., 3 565,21 грн. пені, 522,80
грн. 3% річних, 929,32 грн. державного мита
та 229,10 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу;

- рішенням Господарського суду
Рівненської області у справі № 5019/135/11
від 10.03.2011 року з відповідача на користь
позивача стягнуто 4 622,31 грн. пені, 1 599,19
грн. 3 % річних, 3 731,44 грн. інфляційних, 99,53
грн. державного мита та 152,82 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу;

- рішенням Господарського суду
Рівненської області у справі № 5019/1594/11
від 09.08.2011 року з відповідача на користь
позивача стягнуто 1 518,86 грн. 3 % річних, 5
241,78 грн. інфляційних, 102,00 грн.
державного мита та 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу;

- рішенням Господарського суду
Рівненської області у справі № 2/96 від
27.07.2010 року, залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 20.12.2010 року, з
відповідача на користь позивача
стягнуто 69 570,00 грн. основного боргу, 6
743.83 грн. відсотків, 3 636,97 грн. пені, 533,15
грн. 3% річних, 804,84 грн. державного мита
та 227,98 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу;

- рішенням Господарського суду
Рівненської області у справі № 5019/134/11
від 01.03.2011 року з відповідача на користь
позивача стягнуто 3 549,12 грн. пені, 1 373,65
грн. 3 % річних, 3 205,18 грн. інфляційних, 99,53
грн. державного мита та 152,82 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу;

- рішенням Господарського суду
Рівненської області у справі № 5019/1598/11
від 25.08.2011 року з відповідача на користь
позивача стягнуто 122,75 грн. 3 % річних, 4
502,52 грн. інфляційних, 102,00 грн.
державного мита та 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу;

- рішенням Господарського суду
Рівненської області у справі № 5019/1174/12
від 04.09.2012 року з відповідача на користь
позивача стягнуто 4 947,57 грн. 3 % річних, 1
607,08 грн. судового збору.

Загальний розмір вимог позивача до
відповідача за судовим рішенням склав
213 809,05 грн.

У силу вимог ч. 3 ст. 35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

У ході примусового виконання судових
рішень з боржника на користь стягувача
стягнуто 60 074,09 грн., що стверджується
платіжними дорученнями, долученими до
матеріалів справи, а також довідкою №
24-14-15449 від 30.10.2014 року, виданою Відділом
ДВС Рівненського міського управління
юстиції.

За приписами ст. 534 ЦК України у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором: 1) у першу чергу
відшкодовуються витрати кредитора,
пов'язані з одержанням виконання; 2) у
другу чергу сплачуються проценти і
неустойка; 3) у третю чергу сплачується
основна сума боргу.

Зважаючи, що договорами строкового
депозитного вкладу іншого порядку
погашення вимог позивача не
передбачено, отже застосовується
правило, визначене ст. 534 ЦК України.

Судом із наявних матеріалів справи
встановлено, що за рішеннями
господарського суду з позивача на
користь відповідача стягнуто 4 979,02 грн.
судових витрат, 43 672,50 грн. пені,
інфляційних, 3% річних та 11 422,57 грн.
основного боргу (вкладу та процентів).

Таким чином, боржником під час
примусового виконання судового
рішення у повному обсязі погашено
судові витрати, пеня, інфляційні та 3%
річних, а також сума основного боргу в
розмірі 11 422,57 грн.

Крім того, 08.06.2011 року відповідачем у
добровільному порядку сплачено 2 000,00
грн., що стверджується банківською
випискою.

Отже, залишок заборгованості складає 151
734,96 грн. (213 809,05 грн. - 60 074,09 грн. - 2 000,00
грн.).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193
ГК України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно з положеннями ст. 1054 та ст. 1058 ЦК
України предметом кредитного договору
та договору банківського вкладу можуть
бути лише грошові кошти. Відповідно при
вирішенні спорів, пов'язаних з
неналежним виконанням зобов'язань, що
випливають із зазначених договорів,
підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

За змістом ст.ст. 526 та 1058 ЦК України
зобов'язання банку з повернення вкладу
за договором банківського вкладу
(депозиту) вважається виконаним з
моменту повернення вкладу вкладнику
готівкою або надання іншої реальної
можливості отримати вклад та
розпорядитися ним на свій розсуд
(наприклад, перерахування на поточний
банківський рахунок вкладника в цьому
ж банку, з якого вкладник може зняти
кошти чи проводити ними розрахунки з
допомогою платіжної банківської
картки).

Частиною 6 ст. 1061 ЦК України
встановлено, що проценти на
банківський вклад виплачуються
вкладникові на його вимогу зі спливом
кожного кварталу окремо від суми
вкладу, а невитребувані у цей строк
проценти збільшують суму вкладу, на яку
нараховуються проценти, якщо інше не
встановлено договором банківського
вкладу. У зв'язку з цим необхідно
враховувати, що у випадку збільшення
вкладу на суму невитребуваних
процентів, проценти, які стягуються у
зв'язку з простроченням повернення
вкладу, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК,
нараховуються на всю суму вкладу,
збільшеного на суму невитребуваних
процентів.

У силу вимог ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання, в
тому числі й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(ст. 599 ЦК України). Саме лише прийняття
господарським судом рішення про
задоволення вимог кредитора, якщо таке
рішення не виконано в установленому
законом порядку, не припиняє
зобов'язальних відносин сторін і не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.
Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання (п. 7.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України, від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань",
постанова Верховного Суду України від
20.12.2010 року у справі № 3-57гс10; постанова
Верховного Суду України від 04.072011 року
у справі N 3-65гс11; постанова Верховного
Суду України від 12.09.2011 року у справі №
3-73гс11; постанова Верховного Суду
України від 24.10.2011 року у справі №
3-89гс11; постанова Верховного Суду
України від 14.11.2011 року у справі №
3-116гс11 ).

Суд, перевіривши правильність
нарахування 3% річних та інфляційних,
нарахованих на 151 734,96 грн. за період з
липня 2012 року по вересень 2014 року,
встановив, що розмір перших становить 9
746,71 грн. (при заявленому - 9 752,61 грн.), а
других - 19 877,28 грн. (при заявленому - 19
920,67 грн.), отже 3% річних та інфляційні
підлягають частковому задоволенню
(розрахунок додається).

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати при частковому задоволенні
позову покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Кредитної спілки
"Рівненщина" (вул.Княгині Ольги, 9,
м.Рівне, 33014, ) на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Крона" (вул.
Межигірська,32-А, м. Київ, 04071, ) 9 746,71 грн. 3% річних, 19 877,28 грн.
інфляційних та 1 823,90 грн. судового
збору.

3. У задоволенні стягнення 5,90 грн. 3%
річних та 43,39 грн. інфляційних
відмовити.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85 ГПК
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 10.11.2014 року.

Суддя
Андрійчук О.В.