ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Справа № 923/996/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючого),

Гончарука П.А. (доповідача),

Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" на
ухвалу господарського суду
Херсонської області від 31 липня 2014 року
та постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 2 вересня 2014
року у справі № 923/996/14 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
до товариства з обмеженою
відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" про
стягнення суми, -

Встановив:

У липні 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
звернулось до господарського суду
Херсонської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" про
стягнення авансового платежу в розмірі
34 039 624, 01 грн., інфляційних втрат в сумі
2218318,16 грн., пені в сумі 4862536,97 грн., 2445257,37
грн. 3 % річних, посилаючись на порушення
відповідачем умов договору поставки №
27/04-16 ВЭ-АФ 2010 від 27 квітня 2010 року,
укладеним з товариством з обмеженою
відповідальністю "Волари Експорт" в
частині постачання товару, а також
умови договору факторингу № 01 від 3
червня 2014 року, якими позивачу надано
право вимоги зазначених грошових
коштів.

31 липня 2014 року, в судовому засіданні,
призначеному ухвалою господарського
суду Херсонської області від 9 липня 2014
року про порушення провадження у
справі, позивачем подано заяву про
вжиття заходів до забезпечення позову
шляхом накладення арешту на грошові
кошти відповідача, що знаходяться на
рахунках, відкритих в банківських або в
інших кредитно-фінансових установах
України, в межах суми позовних вимог в
розмірі 43565736,51 грн.

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 31 липня 2014
року, залишеною без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 2 вересня 2014 року, заяву
позивача про вжиття заходів до
забезпечення позову задоволено
частково. Накладено арешт на грошові
кошти відповідача, що знаходяться на
рахунках, відкритих в банківських або в
інших кредитно-фінансових установах
України, виявлених державним
виконавцем у процесі виконання даної
ухвали, в межах суми 34039624,01 грн.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, просить
постановлені у справі судові рішення
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні заяви про
забезпечення позову.

Сторони у справі не скористались
правом на участь в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи касаційної скарги, суд вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити заходів до забезпечення
позову, якщо невжиття таких заходів
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.
Позов забезпечується: накладанням
арешту на майно або грошові суми, що
належать відповідачеві; забороною
відповідачеві вчиняти певні дії;
забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору; зупиненням
стягнення на підставі виконавчого
документа або іншого документа, за яким
стягнення здійснюється у безспірному
порядку; зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про звільнення цього майна з-під
арешту.

Забезпечення позову визначається як
засіб запобігання можливим порушенням
майнових прав чи охоронюваних законом
інтересів позивача і полягає у вжитті
судом заходів, за допомогою яких у
подальшому гарантується виконання
судового рішення.

Під час вирішення питання про
забезпечення позову господарські суди
повинні оцінювати обґрунтованість
доводів заявника щодо необхідності
вжиття відповідних заходів з
урахуванням таких умов: розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявність
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірність
утруднення виконання або невиконання
судового рішення у разі невжиття таких
заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, які не є учасниками вказаного
судового розгляду.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо
накладення арешту на грошові кошти
відповідача, позивач послався на те, що
сума позовних вимог в 1244 рази перевищує
розмір статутного капіталу
відповідача, при цьому, відповідачем
порушені зобов'язання і перед іншими
кредиторами, що призвело до
заборгованості перед ними в сумі понад
1000000 грн., а також на дані, опубліковані
в засобах масової інформації, з яких
позивач дізнався про наміри
відповідача відчужити належний йому на
момент пред'явлення позову елеватор, що
дає підстави зробити припущення, що
майно відповідача може зменшитися за
кількістю або зникнути на момент
виконання рішення.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги
положення зазначених норм чинного
законодавства, суд дійшов висновку, що
вимоги позивача про вжиття заходів до
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти відповідача
підлягають задоволенню частково, в
сумі внесеного авансового платежу в
розмірі 34039624,01 грн.

З такою ухвалою місцевого
господарського суду погодився й суд
апеляційної інстанції, залишивши її
без змін.

Висновок попередніх судових інстанцій
про наявність правових підстав для
часткового задоволення вимог позивача,
викладених в заяві про вжиття заходів
до забезпечення позову, є законним,
обґрунтованим, відповідає нормам
процесуального права, фактичним
обставинам і наявним матеріалам
справи.

Доводи відповідача, викладені в
касаційній скарзі, стосовно порушення
судом другої інстанції норм ст.ст. 32-34, 66
Господарського процесуального кодексу
України, не можуть братися судом
касаційної інстанції до уваги,
оскільки ґрунтуються на неправильному
тлумаченні даних норм чинного
законодавства.

З огляду на викладене, підстав для
зміни або скасування постановлених у
справі судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" залишити
без задоволення, а ухвалу
господарського суду Херсонської
області від 31 липня 2014 року та
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 2 вересня 2014
року у справі № 923/996/14 - без змін.

Головуючий
Остапенко М.І.

Судді
Гончарук П.А.

Стратієнко Л.В.