ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" жовтня 2014 р.Справа № 924/1428/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі судді Гладюка Ю. В.,
розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного
товариства "Полонський гірничий
комбінат", м. Полонне

до публічного акціонерного товариства
"Хмельницьке шляхово-будівельне
управління № 56", м. Хмельницький

про визнання недійсним договору
відповідального зберігання

за участю представників сторін:

від позивача - Федоров О.С. за
довіреністю

від відповідача - не з'явився

встановив:

Позивач у позовній заяві просить суд
визнати недійсним договір
відповідального зберігання № 30.05/13-1
від 30.05.13р. Обгрунтовуючи позов,
позивач вказує, що згідно спірного
договору, відповідач зобов'язаний був
передати на відповідальне зберігання
позивачу продукцію, в обумовлених
кількості та вартості. Також, за
зберігання продукції відповідач
зобов'язаний був перераховувати
позивачу 200 грн. щомісяця. Одночасно з
укладенням договору сторони підписали
акт прийому - передачі продукції на
обумовлений тонаж. Однак, з моменту
укладення договору кошти за збереження
не сплачувались.

Як зазначає позивач спірний договір
укладено без наміру створення правових
наслідків, які ним обумовлені, що
підтверджується наступним. В разі
придбання відповідачем продукції у
вказаних у договорі об'ємах, останній
зобов'язаний був прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму. В
дійсності ж відповідач грошові кошти
за придбаний у 2013 році товар не
сплачував, що підтверджується доданими
матеріалами. Так з наданої довідки про
надходження грошей від відповідача за
2013 рік вбачається, що відповідач за 2013
рік сплатив меншу суму коштів, а ніж це
передбачено договором (за надану на
зберігання продукцію). Також,
відповідно до накладних (наданих до
справи) відповідач не міг передати на
зберігання позивачу обумовлену
договором кількість продукції,
оскільки в дійсності для нього
відпускалась продукція у значно нижчих
об'ємах, а номенклатура, в деяких
випадках, не співпадала з вказаною у
договорі. Більше того, за ту кількість
продукції, яка відповідачу в дійсності
відпускалась, останній так і не
розрахувався.

На складському обліку позивача на
протязі 2013 року не перебувало
продукції на збереженні, рух
відбувався лише по власній продукції
підприємства. Це також підтверджує той
факт, що заявлений відповідачем товар
не надходив на збереження.

Таким чином, фактична кількість товару,
яка передавалась відповідачем на
зберігання позивачу значно нижча за
обумовлену у спірному договорі та не
відповідає відомостям (про кількість
товару), зазначеним у акті прийому -
передачі, складеному в силу спірного
договору.

Законодавчим обґрунтуванням позову є
посилання на норми ст. ст. 203, 234 ЦК
України.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, наполягав
на його задоволенні.

Відповідач свого представника в судове
засідання не направив. В засіданні суду
20.10.2014 р. представник відповідача
підтримав поданий відповідачем
письмовий відзив, де останній поданий
позов не визнає, вказує на його
необгрунтованість. Так, у відзиві
вказано, що доводи позивача щодо
фіктивності спірного правочину не є
обґрунтованими, оскільки судовим
рішенням від 26 травня 2014 року у справі
№ 924/376/14 за позовом ПАТ „Хмельницьке
ШБУ № 56" до ПАТ „Полонський гірничий
комбінат" про зобов'язання повернення
зі зберігання щебеневої продукції (за
договором, що є спірним у даній справі)
визнано факти укладення договору № 30.05
/13 - 1 (спірний договір у даній справі) та
передачу продукції за цим договором
згідно акту прийому - передачі, тобто
факт виконання договору. Вказані ж
факти спростовують фіктивність
спірного договору.

З наявних матеріалів вбачається.

30 травня 2013 року між сторонами укладено
договір № 30.05 / 13 - 1 за яким
поклажедавець (відповідач) передає, а
зберігач (позивач) приймає на
відповідальне зберігання таке майно:
(одиниця виміру - тонна) відсів у
кількості 20 059, 41; щебінь 5*10 у кількості
22 000, щебінь 20*40 у кількості 25 000; щебінь
40*70 у кількості 8 500., з початком
зберігання 30 травня 2013 року.

Майно знаходиться за адресою: м.
Полонне по вул. Академіка Герасимчука
190б (п. 1.2). Зберігач зобов'язаний
прийняти майно від поклажедавця на
зберігання по акту прийому - передачі
на зберігання (п. 2.1.1.). Поклажедавець
зобов'язаний передати майно
зберігачеві по акту прийому - передачі
(п. 3.1.).

Договір підписаний обома сторонами та
скріплений їх печатками.

30 травня 2013 року сторони підписали та
скріпили печатками акт прийому -
передачі майна на відповідальне
зберігання, за яким відповідач передав
на зберігання, а зберігач прийняв
наступне майно: (одиниця виміру - тонна)
відсів у кількості 20 059, 41; щебінь 5*10 у
кількості 22 000, щебінь 20*40 у кількості 25
000; щебінь 40*70 у кількості 8 500., з
початком зберігання 30 травня 2013 року
(повністю відповідає кількості
передбаченій договором). В акті
наведено, що майно знаходиться в м.
Полонне по вул. Академіка Герасимчука,
190б. Акт є невід'ємною частиною договору
№ 30.05 / 13 - 1 від 30 травня 2013 року.

26 травня 2014 року господарським судом
Хмельницької області винесено рішення
у справі № 924/376/14 за позовом ПАТ
„Хмельницьке шляхово - будівельне
управління № 56" до ПАТ „Полонський
гірничий комбінат" про зобов'язання
повернути зі зберігання щебеневої
продукції, який ґрунтувався на
неналежному виконанні спірного (за цим
позовом) договору та за яким позов
задоволено. Зобов'язано ПАТ
„Полонський гірничий комбінат"
повернути ПАТ „Хмельницьке шляхово -
будівельне управління № 56" відсів в
кількості 20 059, 41 т, щебінь 5*10 в
кількості 22 000 т., щебінь 20*40 в
кількості 25 000 т., щебінь 40*70 у
кількості 8 500 т.

Також до справи додано:

- накладні № 0018 від 25 січня 2013 року та №
0026 від 30 січня 2013 року про поставку
позивачем на користь відповідача
щебеневої продукції;

- видаткову накладну № ВП - 0000001 від 31
березня 2013 року про повернення
відповідачем щебеневої продукції
позивачу;

- довідка про надходження коштів від
відповідача за 2013 рік;

- пояснення завідуючої складом
товариства позивача про те, що у 2013 році
на склад позивача не надходило на
зберігання продукції ПАТ Хмельницьке
ШБУ № 56";

- довідка залізничної станції
„Полонне" про те, що на протязі 2012 - 2013
років вагонів під вивантаження
позивачу не прибувало;

- доповідна записка маркшейдера ПАТ
„Полонський гірничий комбінат" про те,
що ним постійно проводяться заміри
об'ємів щебеневої продукції на складах
позивача. На протязі 2012 - 2013 років не
було випадків надходження продукції
на збереження з інших підприємств на
склад позивача;

- довідка ПП „Січ" про те, що під час
здійснення охорони території ПАТ
„Полонський гірничий комбінат" (м.
Полонне, вул. Академіка Герасимчука 190б)
посадовими особами охоронної Фірми ПП
„Січ" в періоди з 1 січня 2013 року по 30
липня 2013 року і з 1 листопада 2013 року по
31 грудня 2013 року щебенева продукція,
яка належить ПАТ „Хмельницьке ШБУ № 56"
на територію позивача не завозилась;

- довідки про рух готової продукції на
складах позивача за січень - червень 2013
року.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши додані докази та
давши їм оцінку в сукупності, судом
враховується таке.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає,
що спірний договір, зі сторони
відповідача укладено без наміру
створення правових наслідків, які ним
обумовлені, тобто є фіктивним. Так,
уклавши договір про передачу майна на
відповідальне зберігання, відповідач,
в той же час, обумовленої договором
кількості товару позивачу не передав, а
судячи з господарських операцій
відповідача в останнього відсутній і
сам намір такої передачі. Відповідно до
спірного договору відповідач мав би
передати позивачу на зберігання
нищенаведене майно: відсів у кількості
20 059, 41 т.; щебінь 5*10 у кількості 22 000 т.,
щебінь 20*40 у кількості 25 000 т.; щебінь 40*70
у кількості 8 500 т. В дійсності ж майно
на зберігання передано у значно меншій
кількості. Вказані ж обсяги в акті
прийому - передачі не відповідають
дійсності.

Вищевказані доводи позивача, з огляду
на матеріали та обставини справи
оцінюються судом критично, виходячи з
такого. Відповідно до спірного
договору відповідач передає, а позивач
приймає на відповідальне зберігання
такий товар: відсів у кількості 20 059, 41
т.; щебінь 5*10 у кількості 22 000 т., щебінь
20*40 у кількості 25 000 т.; щебінь 40*70 у
кількості 8 500 т.

Як вбачається із договору № 30.05/13-1 від
30.05.2013р., що був укладений між сторонами,
за своєю юридичною природою він є
договором зберігання і підлягає
регулюванню главою 66 ЦК України.

В силу ст. 936 ЦК України за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Згідно наявного у справі акту прийому -
передачі від 30 травня 2013 року передача
товару відповідачем на зберігання
позивачу здійснена у точній
відповідності з договором по
найменуванню, кількості та вартості.
Прийом даного товару позивачем
підтверджується скріпленим печаткою
підписом позивача на акті. Доказів, які
б підтверджували у встановленому
порядку підробку акту прийому -
передачі суду не надано. Тому даний акт
(з огляду на його підписання обома
сторонами), згідно ч. 3 ст. 937 ЦК України,
є належним доказом (документом)
передачі продукції на зберігання
позивачу.

Факт укладення спірного договору та
передачі продукції позивачу у належній
кількості підтверджується також
копією рішення суду у справі № 924/376/14,
де судом констатовано, що на виконання
укладеного між сторонами договору №
30.05/13 - 1 від 30 травня 2013 року ПАТ
„Хмельницьке шляхово - будівельне
управління № 56" передано на зберігання
ПАТ „Полонський гірничий комбінат"
майно, що зазначено у акті від 30 травня
2013 року (абз. 15 мотивувальної частини
рішення).

Згідно п. 2.6. постанови Пленуму ВГС
України від 26 грудня 2011 року № 18 „Про
деякі питання практики застосування
ГПК України судами першої інстанції" не
потребують доказування преюдиціальні
обставини, тобто встановлені рішенням
суду у господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, - при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини. При цьому не має значення,
в якому саме процесуальному статусі
виступали відповідні особи у таких
інших справах - позивачів,
відповідачів, третіх осіб тощо.

Таким чином, передача відповідачем на
зберігання позивачу майна у кількості,
обумовленій спірним договором є
доведеним фактом, який приймається
судом при розгляді даної справи.

Не приймаються до уваги судом вказані
позивачем обставини щодо того, що в
разі придбання відповідачем продукції
у договірних об'ємах у позивача
відповідач зобов'язаний був би
прийняти товар та сплатити за нього
гроші. Але в дійсності відповідач
грошові кошти за придбання товару у 2013
році не сплачував.

Такі доводи позивача не узгоджуються
із наявними матеріалами справи та
вимогами законодавства, що регулює
дані правовідносини. Вирішуючи спір, що
пов'язаний з правовідносинами
збереження майна, судом не
розглядається питання його придбання
відповідачем та оплати (відносини
купівлі - продажу майна).

При цьому, надані позивачем довідки та
пояснення про відсутність надходжень
товару на склад позивача для його
зберігання та про рух товару січень -
червень 2013 року не можуть спростувати
факт передачі відповідачем
матеріальних цінностей, з огляду на
наявність акту приймання передачі
підписаного повноважними
представниками, скріпленого печатками
сторін.

З огляду на викладені обставини,
враховуючи факт передачі відповідачем
обумовленої кількості товару позивачу,
що свідчить про фактичне виконання
договору, доводи позивача щодо
відсутності наміру відповідача щодо
створення реальних правових наслідків
при укладенні спірного договору також
є необґрунтованими. Таким чином,
вказана позивачем (як обставина
підтвердження позову) одна з
передбачених ст. 203 ЦК України підстав
визнання договору недійсним (п. 5 ст. 203)
не знайшла свого підтвердження, в
зв'язку з чим суд відмічає
недоведеність позивачем наявності
обставин, з якими закон пов'язує
недійсність правочину (Так, відповідно
до п. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу).

За приписами статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Виходячи із змісту ст.33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Враховуючи, що доводи позивача не
знайшли свого документального
підтвердження, а наявні у справі докази
спростовують вказані позивачем
обставини, у задоволенні позову слід
відмовити.

Судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повний текст складено 3 листопада 2014
року.

Суддя
Ю.В. Гладюк

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу

3 - відповідачу (м. Хмельницький, вул.
Західна Окружна, 1).