ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року Справа № 910/12355/14
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді суддівЄвсікова О.О.,
Кролевець О.А. (доповідач у справі),
Попікової О.В.,розглянувши касаційну
скаргу Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач"

на рішення господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 р. та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 р. у
справі № 910/12355/14
господарського суду
міста Києваза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Євроінвестстрой"доДержавного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України
"Укрзалізничпостач"простягнення 576 570,80
грн.за участю представників:

позивача: Войченко С.В.

відповідача: Соляник Н.В.

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Євроінвестстрой"
(далі - ТОВ "Євроінвестстрой")
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" (далі - ДП
"Укрзалізничпостач") про стягнення 567
559,80 грн. заборгованості та 9 011,00 грн.
пені у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за укладеним
між сторонами договором поставки №
ЦХП-02-04813-01 від 27.06.2013 р.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань з оплати поставленого за
укладеним між сторонами договором
товару, що зумовлює застосування до
спірних правовідносин норм ст. ст. 525, 526,
530, 610, 712 ЦК України та ст. ст. 193, 265 ГК
України.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 р. (суддя
Гумега О.В.) позов задоволено повністю,
стягнуто з ДП "Укрзалізничпостач" на
користь ТОВ "Євроінвестстрой" 567 559,80
грн. основного боргу, 9 011,00 грн. пені та
11 531,41 грн. витрат зі сплати судового
збору.

Задовольняючи позов, місцевий
господарський суд виходив з того, що
між сторонами виникли правовідносини
поставки, за якими позивачем передано
товар відповідачу, а відповідачем
порушено свої зобов'язання з оплати
поставленого товару, що суперечить
умовам укладеного між сторонами
договору та нормам статей 525, 526 ЦК
України, статті 193 ГК України.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 р. (судді
Чорногуз М.Г., Суховий В.Г., Ткаченко Б.О.)
рішення місцевого господарського суду
залишено без змін з тих же мотивів.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, ДП "Укрзалізничпостач"
звернулось до Вищого господарського
суду з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
28.07.2013 р. та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
16.09.2014 р. та прийняти нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити
повністю. Вимоги касаційної скарги
обґрунтовані неправильним
застосуванням судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
порушенням процесуального права.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши, згідно ч. 1 ст. 1117
ГПК України, наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України,
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 27.06.2013 р. між
ДП "Укрзалізничпостач" як замовником та
ТОВ "Євроінвестстрой" як
постачальником було укладено договір
поставки № ЦХП-02-04813-01 (далі - Договір),
за умовами якого постачальник
зобов'язався поставити та передати у
власність, а замовник - прийняти та
оплатити продукцію, найменування,
марка й кількість якої вказується в
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною договору, на умовах, що
викладені у цьому договорі.

Відповідно до п. 4.1 Договору ціна
визначається даним договором і
приймається сторонами в національній
валюті України - гривні. Постачання
здійснюється за цінами, передбаченими
у специфікаціях до даного договору.

Згідно з п. 5.2 Договору поставка
продукції проводиться партіями
протягом терміну дії договору, тільки
після письмової рознарядки замовника,
яка вважається дозволом на поставку та
є підтвердженням готовності замовника
до прийому продукції. Відповідальність
за достовірність інформації, яка
вказується у рознарядці, несе замовник.

Датою поставки продукції, згідно з п. 5.3
Договору, вважається дата приймання
цієї продукції вантажоодержувачем -
кінцевим одержувачем - структурним
підрозділом залізниці, зазначеним в
рознарядці замовника, що
підтверджується належно оформленим
Актом прийому-передачі, який
підписується представниками
вантажоодержувача, постачальника та
затверджується керівництвом служби
залізниці вантажоодержувача, оригінал
якого надається замовнику.

При укладенні Договору сторони дійшли
згоди (п. 6.1), що оплата за кожну партію
поставленої продукції по даному
договору проводиться замовником
протягом 75 банківських днів після дати
поставки партії продукції у
відповідності з рахунком-фактурою на
дану партію, обумовлену п. 5.2 Договору.

Згідно зі ст. 193 ГК України, приписи якої
кореспондуються з приписами ст.
526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Нормами ч. 1 ст. 692 ЦК України
встановлено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець, згідно з ч. 2 ст. 692 ЦК України,
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на виконання своїх
зобов'язань за Договором позивач за
видатковими накладними №№ 1059, 1060 від
30.12.2013 р., підписаними представниками
сторін та скріпленими печатками,
передав відповідачу товар на загальну
суму 567 559,80 грн. В підтвердження
передачі відповідачу обумовленого
Договором товару позивачем також
надано акти прийому-передачі від 30.12.2013
р. Разом з вказаними видатковими
накладними позивачем були передані
відповідачу рахунки №№ ЕИ000000939,
ЕИ000000940 від 30.12.2013 р.

Також судами встановлено неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань з оплати товару за
Договором, наявність заборгованості
перед позивачем в сумі 567 559,80 грн.,
зафіксованої також актами звірки
взаємних розрахунків між сторонами,
яку правомірно задоволено до
стягнення.

Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Дані наслідки
порушення зобов'язання передбачені і
ч. 1 ст. 230 ГК України. Згідно норм
зазначених статей у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Законодавцем у ст. 549 ЦК України
визначено неустойку (штраф, пеню), як
грошову суму або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Судами встановлено, що в п. 10.6 Договору
сторони узгодили, що в разі
несвоєчасної оплати за поставлену
продукцію замовник сплачує
постачальнику пеню в розмірі облікової
ставки НБУ від вартості несплаченої
продукції за кожен день прострочення.

З огляду на дані норми та положення
Договору, місцевим та апеляційним
судами встановлено, що розмір пені, що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, становить 9 011,00 грн.
Колегія суддів погоджується з таким
висновком, оскільки він відповідає
матеріалам справи та приписам чинного
законодавства.

Твердження скаржника про невірне, з
огляду на положення п. 5 роз'яснення
Вищого арбітражного суду України від
12.11.1993 р. № 01-6/1205 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
поставкою продукції і товарів
неналежної якості та некомплектних",
обчислення розміру пені є помилковими,
оскільки даним пунктом роз'яснено
порядок розрахунку штрафів, визначених
пунктами 59 і 60 Положення про поставки
продукції виробничо-технічного
призначення, затвердженого Радою
Міністрів СРСР від 25.07.1988 р. № 888.
Натомість, у даному випадку позивачем
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача пені за несвоєчасну оплату
поставленої продукції.

Враховуючи дане, а також наведені вище
норми чинного законодавства, колегія
суддів погоджується з висновком
господарських судів попередніх
інстанцій про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

Щодо доводів про важке фінансове
становище відповідача, колегія суддів
зазначає, що вони були предметом
дослідження судом апеляційної
інстанції, яким вірно встановлено їх
безпідставність, та не спростовують
правомірності прийнятих у справі
судових актів.

Отже, перевіривши у відповідності до ч.
2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення у рішенні місцевого та
постанові апеляційного господарських
судів, колегія суддів дійшла висновку,
що судами в порядку ст. ст. 43, 101, 103, 104 ГПК
України всебічно, повно і об'єктивно
розглянуто всі обставини справи в їх
сукупності, досліджено подані
сторонами в обґрунтування своїх вимог
і заперечень докази, належним чином
проаналізовано права та обов'язки
сторін, враховано положення ст. ст. 32, 33,
34 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 р. та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 р. у
справі № 910/12355/14
залишити без змін.

Головуючий суддяО. Євсіков СуддіО.
Кролевець О. Попікова