ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року Справа № 916/620/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,
Волковицької Н.О., Рогач Л.І.за участю
представників: позивачаЖуравель К.С.,
дов від 16.12.2013відповідачаНагорний О.К.,
дов. від 05.03.2014розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Остра"на
постановуОдеського апеляційного
господарського суду від 09.09.2014у
справі№ 916/620/14 Господарського суду
Одеської областіза позовомПриватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Дніпроінмед"доПриватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Остра"про та за зустрічним
позовом достягнення 247946,65 грн.
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Остра" Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Дніпроінмед"провизнання
договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Дніпроінмед"
звернулося до господарського суду з
позовом про стягнення з Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Остра" 255491,78 грн. (у тому числі
171646,65 грн. основного боргу, 7545,13 грн.
пені, 76300 грн. штрафу), посилаючись на
невиконання відповідачем зобов'язань
за договором доручення та на приписи
статей 525, 548, 629 Цивільного кодексу
України.

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Остра" відхилило
поданий позов, вказавши, що договір
доручення укладений з порушенням
повноважень, визначених Статутом
Товариства, тобто, без погодження
Наглядової Ради; Товариство виконувало
укладений договір відповідно до діючих
норм спеціального законодавства,
застосовуючи законодавчо встановлені
типи коригуючих коефіцієнтів.

Також Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Остра" подало
зустрічний позов, в якому просило
визнати недійсним договір доручення
(агентську угоду) № 12/09-2013 від 12.09.2013,
укладений з Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Дніпроінмед" на підставі статті 207
Господарського кодексу України, статей
203, 215 Цивільного кодексу України, як
укладеного від імені Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Остра" особою, що не мала
необхідного обсягу цивільної
дієздатності.

Ухвалою Господарського суду Одеської
області від 27.03.2014 зустрічну позовну
заяву прийнято для сумісного розгляду
з первісним позовом у даній справі.

У відзиві на зустрічну позовну заяву
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Дніпроінмед"
вказало, що спірний договір не має
ознак значного, укладений від імені
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Остра" належно
уповноваженою особою та схвалений
шляхом його виконання.

Заявою від 07.07.2014 (т.6, а.с.141-142) Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Дніпроінмед" відмовилось від
вимог про стягнення пені в сумі 7545,13
грн.; ухвалою від 07.07.2014 провадження у
справі в цій частині припинено.

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 07.07.2014 (судді: Петров В.С. -
головуючий, Гуляк Г.І., Погребна К.Ф.)
первісний позов задоволено стягнуто
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Остра" на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Дніпроінмед" 171646,54
грн основного боргу, 76300 грн штрафу, 4958,93
грн. судового збору; у задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 09.09.2014 (судді:
Журавльов О.О. - головуючий, Ярош А.І.,
Поліщук Л.В.) рішення місцевого
господарського суду залишено без змін
з мотивів його законності та
обґрунтованості.

Не погоджуючись з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій, Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "Остра"
подало до Вищого господарського суду
України касаційну скаргу, в якій
просить скасувати прийняті у справі
рішення та постанову, прийняти нове
рішення, яким задовольнити зустрічний
позов та відмовити у задоволенні
первісних позовних вимог. Скаржник
посилається на неправильне
застосування господарськими судами
положень статті 241 Цивільного кодексу
України до правочину, який укладався,
схвалювався та виконувався
неуповноваженою особою за відсутності
згоди загальних зборів та наглядової
ради Товариства; суди помилково не
врахували при визначенні вартості
предмету правочину передбачені
правочином штрафні санкції як
зобов'язання сторони правочину, що
вплинуло на їх висновки щодо
додержання вимог до укладення даного
правочину; зобов'язання за недійсним
правочином не наступають, відтак,
висновок про задоволення первісного
позову є безпідставним.

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Дніпроінмед" у
відзиві на касаційну скаргу та у
судовому засіданні заперечив її
доводи, вказавши на законність
постанови апеляційного та рішення
місцевого господарського суду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення представників сторін,
присутніх у судовому засіданні,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати чи вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду або відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, 12 вересня 2013 року
Приватним акціонерним товариством
„Страхова компанія „Дніпроінмед"
(страховик) та Приватним акціонерним
товариством „Страхова компанія
„Остра" (агент) укладено договір
доручення (агентська угода) № 12/09-2013, за
умовами якого відповідно до статті 15
Закону України „Про страхування" від
07.03.1996 зі змінами і доповненнями, Закону
України „Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" зі змінами і доповненнями,
Розпорядження Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 09 липня 2010 року № 566 зі
змінами, Положення про особливості
укладання договорів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, затверджених
Розпорядженням Держфінпослуг № 673 від
27.10.2011, страховик доручає агенту
здійснювати від імені, за дорученням і
за рахунок страховика частину його
страхової діяльності (агентська
діяльність). За пунктом 7.1 договору
договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
31.12.2013.

Відповідно пункту 1.2. зазначеного
договору повноваження агента,
передбачені договором, поширюються на
страхову діяльність у формі
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів; пунктом 1.3. договору визначено,
що агентська діяльність, яку агент
здійснює згідно з умовами договору,
включає в себе: проведення
роз'яснювальної роботи,
консультування, пропозицію
страхувальника страхових послуг,
проведення роботи, пов'язаної з пошуком
клієнтів, що мають бажання і можливість
укласти договори обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів; проведення
роботи, пов'язаної з укладенням
договорів страхування, але без права
підпису договорів страхування/полісів.

Згідно з пунктом 1.4. договору агент діє
від імені страховика на території
України. При цьому агент здійснює
функцію врегулювання збитків за
страховими випадками, у тому числі не
приймає та не надає будь-яких заяв,
повідомлень, гарантій та т.ін. (пункт 1.5).
Порядок взаємодії сторін визначено в
розділі 2 договору. Так, відповідно до
пункту 2.1. договору страховик
зобов'язаний надати агенту страхові
поліси і стікери за актами
прийому-передачі (додаток 3), страхові
тарифи. В свою чергу згідно з пунктом 2.2.
договору агент використовує страхові
тарифи страховика, самостійно, від
імені та за рахунок страховика,
здійснює пошук клієнтів, що мають
бажання і можливість укласти договір
страхування на умовах страховика,
укладає договір страхування і оформлює
страхові поліси.

Згідно з пунктом 3.1 договору агент
зобов'язаний проводити роботу та пошук
клієнтів і укладання договорів
страхування між страхувальником та
страховиком на умовах і за тарифами
останнього з оформленням необхідних
документів; оформити страховий поліс
не пізніше одного робочого дня з дати
отримання агентом страхового платежу;
перераховувати отримані від
страхувальників страхові платежі на
поточний рахунок страховика протягом
двох робочих днів після отримання
відповідних страхових платежів;
щодекадно надавати страховику
відомості про укладені договори
страхування та розміри отримання
платежів на паперових носіях у формі,
встановленій страховиком, і другі
екземпляри оформлених страхових
полісів; щомісяця до 05 числа місяця,
наступного за звітним, надавати
страховику зведений звіт про всі
укладені в звітному місяці договорів
страхування, раніше не переданих
страховику в періоди щодекадних
звітів. Підписаний агентом та
страховиком зведений звіт є додатком
до акту прийому-приймання виконаних
робіт.

Також за пунктом 3.1.8. договору агент
зобов'язався при укладанні договорів
страхування використовувати розміри
страхових платежів, викладених у
Положенні про особливості укладання
договорів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, затверджених Розпорядженням
Дежфінпослуг № 673 від 27.10.2011,
Розпорядженні Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 09.07. 2010 № 566 зі змінами, а
також виконувати інші вимоги чинного
законодавства України; при укладанні
договорів, полісів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів агент
зобов'язався суворо дотримуватися
вимог Інструкції про порядок
заповнення бланка поліса обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів зразка 2011 року,
затвердженої протоколом Президії
МТСБУ № 279/11 від 01.09.2011.

Згідно з пунктом 3.2. договору страховик
зобов'язаний приймати на страхування
ризики, оформлені агентом відповідно
до вимог страховика; забезпечувати
агента належним чином завіреними
документами та інформаційними
матеріалами, необхідними для належного
здійснення агентської діяльності;
своєчасно здійснювати виплату агенту
комісійної винагороди за послуги, що
надаються агентом.

Відповідно до пункту 4.1. договору за
виконану агентом роботу страховик
виплачує йому комісійну винагороду.
Розмір комісійної винагороди, що
підлягає виплаті агенту
розраховується із сум страхових
платежів, що надійшли на поточний
рахунок страховика в результаті роботи
агента визначається у процентному
відношенні від страхових платежів, що
надійшли у звітному періоді.
Конкретний розмір відсотків
визначається за згодою сторін в акті
здачі-приймання виконаних робіт.
Згідно з пунктами 4.2., 4.3. договору право
на отримання комісійної винагороди
виникає у агента після підписання
сторонами акта здачі-приймання
виконаних робіт; комісійна винагорода
виплачується агенту щомісяця не
пізніше трьох робочих днів з моменту
підписання акту здачі-приймання
виконаних робіт, на підставі акту
здачі-приймання виконаних робіт,
підписаного сторонами, шляхом
перерахування на поточний рахунок
агента.

Відповідно до пункту 5.1. договору за
невиконання або неналежне виконання
сторонами за договором сторони несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавства України та
даного договору. За пунктом 5.2. договору
у разі несвоєчасного перерахування
агентом отриманих страхових платежів
або перерахування їх в неповному
обсязі відповідно до умов укладених
договорів страхування, страховик має
право призупинити дію договору не
менше ніж на 3 місяці і має право
стягнути з агента пеню в розмірі 1% від
не перерахованої в строк суми за кожен
день прострочення. При здійсненні
страховиком страхових виплат за
укладеними договорами страхування, за
якими на момент настання страхового
випадку агентом не перераховані
страхові платежі, або перераховані не в
повному обсязі відповідно до умов
укладених договорів страхування, агент
виплачує страховику штраф в розмірі
суми виплаченого страховиком
страхового відшкодування та
заборгованості в страховому платежу за
відповідним договором страхування.

Згідно з пунктом 5.5.2 договору у разі
використання агентом при укладенні
договорів страхування розмірів
страхових платежів, відмінних від
встановлених в Положенні про
особливості укладення договорів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, затверджених розпорядженням
Держфінпослуг № 673 від 27.10.2011,
розпорядженням Держфінпослуг від
09.07.2010 № 566 зі змінами, з агента
стягується штраф в розмірі 100,00 грн. за
кожен випадок використання невірних
платежів. При цьому, якщо застосований
розмір страхових платежів менший від
встановлених чинним законодавством
України, агент зобов'язаний також
доплатити страховику різницю між
отриманими платежами і платежами,
встановленими вищезазначеними
розпорядженнями. Сплата штрафу та
доплата різниці між отриманими
платежами і платежами, встановленими
вищезазначеними розпорядженнями,
здійснюється агентом на користь
страховика протягом 5 банківських днів
з дати отримання відповідної письмової
вимоги страховика.

Господарськими судами встановлено, що
на виконання умов договору страховик
передав агенту за актами
прийому-передачі страхових полісів від
12.09.2013 та від 17.10.2013 1000 штук бланків
полісів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів та 1000 штук бланків стікерів до
полісів.

За розрахунком страховика під час дії
договору № 12/09-2013 агентом було
оформлено від імені страховика
страхові поліси на загальну суму 142685,21
грн, агентом підтверджено факт
перерахування позивачу коштів в сумі
39389,93 грн, отриманих за оформленими
полісами обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Разом з тим агент невірно
застосував страховий тариф та невірно
розрахував страховий платіж під час
оформлення полісів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, внаслідок чого
різниця між отриманими агентом
платежами і платежами, встановленими
обумовленими в договорі нормативними
актами, складає 68351,37 грн.

З огляду на вказане, за розрахунком
Приватного акціонерного товариства
„Страхова компанія „Дніпроінмед"
(страховик) заборгованість Приватного
акціонерного товариства „Страхова
компанія „Остра" (агент) за спірними
правовідносинами складає 103295,28 грн. не
перерахованих сум, отриманих агентом
від страхувальників (142685,21 грн - 39389,93
грн), та 68351,37 грн різниці, що виникла
внаслідок невірного застосування
тарифів агентом.

Розглядаючи доводи Приватного
акціонерного товариства „Страхова
компанія „Остра" щодо недійсності
укладеного договору доручення, суди
встановили, що згідно з частиною 7
Статуту Товариства, зареєстрованого в
ЄДР юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців 24.04.2013 (нова редакція),
органами управління Товариства є:
загальні збори акціонерів, наглядова
рада, правління, ревізор (ревізійна
комісія).

За приписами пункту 7.15 частини 7
статуту наглядова рада Товариства з
метою захисту прав акціонерів, в межах
своєї компетенції контролює та регулює
діяльність виконавчого органу
Товариства, яким згідно з пунктом 7.22
частини 7 статуту є правління.

Пунктом 7.18 Статуту Приватного
акціонерного товарисвта „Страхова
компанія „Остра" передбачено, що до
виключної компетенції наглядової ради
Товариства відноситься, зокрема,
прийняття рішення про вчинення
значного правочину у випадках, якщо
ринкова вартість майна або послуги, що
є його предметом, становить від 10 до 25
відсотків вартості активів за даними
останньої річної фінансової звітності
Товариства, а згідно з пунктом 7.4.10
Статуту якщо значний правочин
перевищує 25 відсотків активів -
прийняття рішення щодо вчинення такого
правочину є виключною компетенцією
загальних зборів Товариства.

Спірний договір підписано головою
правління Приватного акціонерного
товариства „Страхова компанія
„Остра", який згідно з пунктом 7.25.2
Статуту Приватного акціонерного
товариства „Страхова компанія „Остра"
має право підписувати від імені
Товариства угоди та договори, а також
будь-які інші угоди та вчиняти значний
правочин, у випадках, якщо ринкова
вартість майна або послуг, що є його
предметом, не перевищує 20 відсотків
вартості активів за даними останньої
річної фінансової звітності
Товариства.

За даними балансу (звіт про фінансовий
стан) Приватного акціонерного
товариства „Страхова компанія „Остра"
на 31.12.2013 на початок звітного періоду
(01.01.2013) вартість активів Товариства
складала 26778800,00 грн, на кінець звітного
періоду (31.12.2013) - 28919400,00 грн, відтак,
протягом 2013 року голова правління мав
повноваження на укладення правочинів
від імені Товариства на суму не більш
5355760,00 грн. (26778800x20/100).

Визначаючи вчинений правочин як
значний, Приватне акціонерне
товариство „Страхова компанія „Остра"
керується загальним обсягом
відповідальності страховика згідно з
наданим полісами у разі настання
страхового випадку, що по кожному
полісу складатиме 150000 грн, а загалом
ймовірний розмір відшкодування може
дорівнювати 150000000 грн (1000 полісів*150 000
грн.), тобто, сума зобов'язання за
агентською угодою фактично дорівнює
150000000 грн., а відтак оспорюваний договір
відноситься до значного правочину,
який голова правління Товариства не
мав право укладати від імені
Товариства без погодження наглядової
ради та/або загальних зборів
Товариства.

Відповідно до частини 1 статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, а саме:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

За частиною 1 статті 92 Цивільного
кодексу України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів і
закону.

Судова колегія зазначає, що за
визначенням термінів, наведеним у
статті 2 Закону України "Про акціонерні
товариства" (зі змінами та
доповненнями) значним правочином є
правочин (крім правочину з розміщення
товариством власних акцій), учинений
акціонерним товариством, якщо ринкова
вартість майна (робіт, послуг), що є його
предметом, становить 10 і більше
відсотків вартості активів товариства
за даними останньої річної фінансової
звітності.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій та не
заперечується сторонами спору, за
своєю правовою природою укладений
сторонами по справі договір є
агентським договором, за яким одна
сторона зобов'язується надати послуги
другій стороні в укладанні угод чи
сприяти їх укладанню від імені цього
суб'єкта та за його рахунок (стаття 297
Господарського кодексу України).
Згідно із статтею 301 Господарського
кодексу України комерційний агент
відповідно до агентського договору
одержує агентську винагороду за
посередницькі операції, що здійснені
ним в інтересах суб'єкта, якого він
представляє, у розмірі, передбаченому
договором.

Також стаття 1000 Цивільного кодексу
України встановлює, що за договором
доручення одна сторона (повірений)
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок другої сторони (довірителя)
певні юридичні дії. Правочин, вчинений
повіреним, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки довірителя.

Крім того, відносини сторін
регулюються нормами Законом України
"Про страхування", за статтею 15 якого
страхова діяльність в Україні може
провадитись за участю страхових
посередників; страховими
посередниками можуть бути страхові або
перестрахові брокери, страхові агенти,
а страхові агенти - це фізичні або
юридичні особи, які діють від імені та
за дорученням страховика і виконують
частину його страхової діяльності, а
саме: укладають договори страхування,
одержують страхові платежі, виконують
роботи, пов'язані із здійсненням
страхових виплат та страхових
відшкодувань. Страхові агенти є
представниками страховика і діють в
його інтересах за винагороду на
підставі договору доручення із
страховиком.

В силу статті 1002, частини 4 статті 1007
Цивільного кодексу України повірений
має право на плату за виконання свого
обов'язку за договором доручення, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо в договорі доручення не
визначено розміру плати повіреному або
порядок її виплати, вона виплачується
після виконання доручення відповідно
до звичайних цін на такі послуги.
Довіритель зобов'язаний виплатити
повіреному плату, якщо вона йому
належить.

Таким чином, при визначенні спірного
правочину як значного, Приватне
акціонерне товариство "Остра" не
врахувало наведені вище положення
законодавства та не довело перевищення
ринковою вартістю майна (робіт, послуг),
що є предметом спірного договору
відповідно до змісту агентського
договору, 20 відсотків вартості активів
за даними останньої річної фінансової
звітності Товариства, про що вірно
вказано господарськими судами
попередніх інстанцій.

Дослідивши договір доручення № 12/09-2013
від 12.09.2013, суди встановили, що його
укладено у відповідності до вимог
чинного законодавства та статутних
документів, зміст договору не
суперечить вимогам Цивільного та
Господарського кодексів України, іншим
актам чинного законодавства. особи, що
діяли від імені сторін договору, мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення сторін
договору було вільним і відповідало їх
внутрішній волі, вказаний договір
доручення вчинений у формі,
встановленій законом, та спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи усе вищевикладене,
господарські суди дійшли вірних та
обґрунтованих висновків про
відсутність підстав для недійсності
спірного договору доручення з
наведених у зустрічному позові
мотивів.

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття 627
Цивільного кодексу України). Згідно з
частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання його сторонами, а
частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Судами встановлено, що Приватним
акціонерним товариством „Страхова
компанія „Остра" не в повному обсязі
виконано обов'язок перерахувати
страхові платежі, отримані ним як
агентом від страхувальників, в сумі
103295,28 грн. (142685,21 грн. - 39389,93 грн.).

Матеріали справи підтверджують, що
Приватне акціонерне товариство
„Страхова компанія „Остра" під час
укладення договорів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (оформлення
полісів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів) використовувало розміри
страхових платежів, застосовуючи при
цьому коригуючі коефіцієнти, які
встановлені в пункті 6 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" від 01.07.2004. За приписами пункту
6 Прикінцевих та перехідних положень
Закону України „Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" від 01.07.2004, що
набрав чинності з 01.01.2005, зазначені в
цьому пункті коригуючі коефіцієнти до
страхових платежів застосовуються
протягом одного року з дня набрання
чинності цим Законом. Тобто, наведений
пункт Прикінцевих та перехідних
положень Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" підлягав застосуванню тільки
до 01.01.2006 року, що виключає застосування
наведених у ньому коригуючих
коефіцієнтів до договору, укладеного у
2013 році.

Відповідно до статті 7, пункту 9.5 статті
9, статті 11, пункту 49.2 статті 49, статті 55
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", статей 28, 34
Закону України "Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг", вимог підпункту 11
пункту 4 Положення про Державну комісію
з регулювання ринків фінансових послуг
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.02.2010 №
157, та з метою вдосконалення державного
регулювання діяльності з надання
страхових послуг з обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів Державною
комісією з регулювання ринків
фінансових послуг України прийнято
розпорядження № 566 від 09.07.2010 „Про
деякі питання здійснення обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", яким (з
урахуванням змін, внесених
Розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 28.11.2011 № 708 та
розпорядженнями Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг, від 27
листопада 2012 року N 2421 і від 6 грудня 2012
року N 2591) затверджено коригуючі
коефіцієнти, які підлягали
застосуванню відповідачем при
обчисленні розміру страхового платежу.

Розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 27.10.2011 № 673 затверджено
Положення про особливості укладання
договорів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (із змінами і доповненнями,
внесеними розпорядженнями
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, від 27 листопада 2012
року N 2421, та від 06 грудня 2012 року N 2591).
Відповідно до підпункту 2.1.2 п. 2.1 при
укладанні внутрішнього договору
страхування страховик зобов'язаний
застосовувати коригуючі коефіцієнти
відповідно до схеми застосування
коригуючих коефіцієнтів при укладанні
договорів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, наведеної в додатку до цього
Положення.

Зазначений вище обов'язок
використовувати страхові платежі в
порядку, визначеному
розпорядженнями Держфінпослуг № 673 від
27.10.2011, із застосуванням вказаних в
розпорядженні Держфінпослуг № 566 від
09.07.2010 типів коригуючих коефіцієнтів
встановлено сторонами в пунктах 1.1.,
3.1.8., 5.5.2 договору доручення № 12/09-2013
(агентської угоди) від 12 вересня 2013
року; також сторонами визначено
правові наслідки порушення цього
обов'язку, а саме виникнення у агента
обов'язку доплатити страховику різницю
між отриманими платежами і платежами,
встановленими вищезазначеними
розпорядженнями, а також сплатити
штраф в розмірі 100,00 грн. за кожен
випадок використання невірних
платежів.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги матеріали та обставини справи,
перевіривши наданий розрахунок,
господарські суди визнали позовні
вимоги на суму 68351,37 грн. різниці у
тарифах законними та обгрунтованими.

Враховуючи положення частини 1 статті
548 Цивільного кодексу України, за якими
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом,
умови укладеного договору, суди
визнали обґрунтованим розрахунок
штрафу в розмірі 100,00 грн. за кожен
випадок використання невірних
платежів, що складає в загальній сумі
76300,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд дійшли висновку, що з
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Остра" на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Дніпроінмед"
підлягає стягненню 171646,65 грн. (103295,28 грн.
+ 68351,37 грн.) та штраф в сумі 76300,00 грн., що
разом складає 247946,65 грн.

Згідно з статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтями 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, належними та допустимими
доказами.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини
2 статті 1115 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого та постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків про те, що
господарські суди розглядаючи справу
за приписами статей 43, 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України, розглянули всебічно, повно та
об'єктивно в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності;
дослідили подані сторонами в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень докази; належним чином
проаналізували правовідносини, що
виникли та існували між сторонами, їх
висновки за наслідками вирішення спору
є законними та обґрунтованими; підстав
для скасування судових рішень з
мотивів, наведених у касаційній скарзі,
не вбачається.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1
статті 1119, статтями11110, 11111
Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський
суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Остра" залишити без
задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 09.09.2014 у справі
№916/620/14 Господарського суду Одеської
області та рішення Господарського суду
Одеської області від 07.07.2014 залишити
без змін.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач