м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/21208/14 04.11.14

За позовом Комунального підприємства
«Київжитлоспецексплуатація»

до Департаменту міського
благоустрою та збереження природного
середовища

виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної

адміністрації)

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача

Департамент комунальної
власності м. Києва виконавчого органу
Київської

міської ради (Київської
міської державної адміністрації)

про стягнення 3 799,83 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Цимбаліст В.В. - по
дов. № 155/1/03-3633 від 11.09.2014

від відповідача не з'явився

від третьої особи Шумінська Ю.Ю. - по
дов. № 062/2/5-81 від 10.01.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Комунального
підприємства
«Київжитлоспецексплуатація» про
стягнення з Департаменту міського
благоустрою та збереження природного
середовища виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) 3 799,83
грн., з яких: 3 736,56 боргу з компенсації
витрат підприємства за період з 01.05.2014
по 31.08.2014, 30,52 грн. боргу з компенсації
витрат підприємства за користування
земельною ділянкою за період з 01.05.2014 по
31.08.2014, 32,75 грн. - 3% річних за неналежне
виконання взятих на себе останнім
зобов'язань згідно договору про
передачу майна територіальної громади
міста Києва в оренду № 1541 від 15.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 порушено провадження у
справі № 910/21208/14, залучено до участі у
справі третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Департамент
комунальної власності м. Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) та призначено справу до
розгляду на 23.10.2014.

Позивач в судовому засіданні 23.10.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 23.10.2014
проти задоволення позовних вимог
заперечував.

В судовому засіданні 23.10.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 04.11.2014.

Відповідач в судове засідання 04.11.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 07.10.2014 не
виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення, з
огляду на наступне

Згідно абз. 2 п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

Протокол судового засідання від 23.10.2014
свідчить про те, що представник
відповідача Ходорич О.М. згідно
довіреності № 064-2356 від 19.03.2014 був
присутній в цьому засіданні та
повідомлений про те, що наступне судове
засідання відбудеться 04.11.2014.

Більше того в матеріалах справи наявна
розписка від 23.10.2014 представника
позивача Ходорич О.М. про те, що
останньому повідомлено судом про дату
та місце проведення наступного
засідання у справі № 910/21208/14.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 04.11.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» об'єктом оренди є нерухоме майно
(будівлі, споруди, приміщення) (п. 1 ст. 4
Закону) орендодавцями є органи,
уповноважені органами місцевого
самоврядування, управляти нерухомим
майном, яке перебуває у комунальній
власності (ст. 5 Закону).

15.04.2014 між Головним управлінням
комунальної власності м. Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) (орендодавець) та
Департаментом міського благоустрою та
збереження природного середовища
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) (орендар), а також
Комунальним підприємством
«Київжитлоспецексплуатація»
(підприємство) було укладено договір
про передачу майна територіальної
громади міста Києва в оренду № 1541 (далі
- договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
орендодавець на підставі рішення
Київської міської ради № 1036/7272 від
29.12.2011 та протоколу постійної комісії
Київради з питань власності № 169 від
14.03.2014 передає, а орендар приймає в
оренду нерухоме майно (нежитлове
приміщення), що належить до комунальної
власності територіальної громади
міста Києва; далі - об'єкт оренди, яке
знаходиться за адресою: вул.
Дегтярівська, 31 літ. А для розміщення
бюджетної установи.

Згідно з п. 2.1. договору об'єктом оренди
є : нежитлові приміщення, загальною
площею 227,50 кв. м., в тому числі 9 поверх -
227,50 кв. м.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не виконано основного
обов'язку орендаря внаслідок чого
виникла заборгованість.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу
України наймодавець зобов'язаний
передати наймачеві майно у
користування негайно або у строк
встановлений договором найму.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що
орендодавець зобов'язаний протягом 30
календарних днів з моменту підписання
цього договору з додатками передати, а
орендар прийняти по акту
приймання-передачі об'єкт оренди. Акт
приймання-передачі об'єкта оренди
підписується відповідним
орендодавцем, орендарем та
підприємством.

Згідно акту приймання-передачі від
15.04.2014 орендодавець передав, а орендар
прийняв приміщення за адресою : м. Київ,
вул. Дегтярівська, 31, літ. А, загальною
площею 227,50 кв. м.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного
кодексу України договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Відповідно до п. 9.1. договору, строк дії
останнього було встановлено з 15.04.2014 по
13.04.2017.

Відповідно до ч. 3 статті 19 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» строки внесення
орендної плати визначаються у
договорі.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України з наймача справляється
плата, за користування майном, розмір,
якої встановлюється договором оренди.

Згідно з п. 3.1. договору за користування
об'єктом оренди орендар сплачує
орендну плату, розрахунок якої
здійснюється на підставі Методики
розрахунку орендної плати за
користування майном територіальної
громади м. Києва, затвердженої рішенням
Київради від 22.09.2011 № 34/6250 встановлено 1
грн. на рік.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що
крім орендної плати орендар сплачує

- компенсацію витрат підприємства за
користування земельною ділянкою на
якій розташований об'єкт оренди, яка за
жовтень 2013 року складає 6,36 грн. на
місяць,

- компенсацію витрат підприємства, яка
за жовтень 2013 року складає 778,45 грн. на
місяць.

Відповідно до п. 3.5. договору додатково
до орендної плати, компенсації витрат
підприємства та компенсації витрат
підприємства за користування
земельною ділянкою нараховується
податок на додану вартість у розмірах
та порядку, визначених законодавством
України, який сплачується орендарем
разом з орендною платою.

Згідно з п. 3.6. договору орендна плата та
компенсація витрат підприємства та
компенсації витрат підприємства за
користування земельною ділянкою
сплачується орендарем на рахунок
підприємства (позивача) починаючи з
дати підписання акта
приймання-передачі. Останнім днем
сплати орендної плати та компенсації
витрат підприємства є дата підписання
сторонами акта приймання-передачі при
поверненні об'єкта оренди
орендодавцеві.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу
України визначає, що плата за
користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до п. 3.7. договору орендна
плата, компенсації витрат підприємства
та компенсації витрат підприємства за
користування земельною ділянкою
сплачуються орендарем незалежно від
наслідків господарської діяльності
орендаря щомісячно не пізніше 5 числа
наступного місяця.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 4.2. договору орендар
зобов'язався вносити орендні платежі
(орендну плату та компенсацію витрат
підприємства) своєчасно і в повному
обсязі.

Всупереч вищеназваному договірному
зобов'язанню відповідач не виконав
своїх обов'язків в частинні внесення
компенсації витрат підприємства та
компенсації витрат підприємства за
користування земельною ділянкою, в
результаті чого виникла
заборгованість за період з 01.05.2014 по
31.08.2014, яка за обґрунтованими
розрахунками позивача становить 3 736,56
грн. та відповідно 30,52 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається (ст. 525
Цивільного кодексу України), якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача 3 736,56 грн.
боргу з компенсації витрат
підприємства та 30,52 грн. боргу з
компенсації витрат підприємства за
користування земельною ділянкою є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки сплату
компенсації витрат підприємства не
провів, а отже є таким, що прострочив
виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
платежів, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути на свою користь 32,75 грн. - 3%
річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Суд приходить до висновку про
обґрунтованість нарахування 32,75 грн. - 3%
річних, тому позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню
повністю.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, вимоги
Комунального підприємства
«Київжитлоспецексплуатація» є
обґрунтованими та такими що підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Департаменту міського
благоустрою та збереження природного
середовища виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) (м.
Київ, вул. Саксаганського, 143, ) на користь Комунального
підприємства
«Київжитлоспецексплуатація» (м. Київ,
вул. Володимирська, 51-А, )
3 736 (три тисячі сімсот тридцять шість)
грн. 56 коп. боргу з компенсації витрат
підприємства, 30 (тридцять) грн. 52 коп.
боргу з компенсації підприємства за
користування земельною ділянкою, 32
(тридцять дві) грн. 75 коп. - 3% річних, 1 827
(одна тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 06.11.2014.

СуддяВ.В.Сівакова