ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2014 р.
Справа № 926/644/14

Головуючий суддя
Желік М.Б.

Суддів
Костів Т.С.

Марко Р.І.

розглянувши апеляційну скаргу
Чернівецького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Західного регіону України (№ 5/1216 вих-14
від 12.06.2014 року)

на рішення Господарського суду
Чернівецької області

від 03.06.2014 року у справі № 926/644/14

за позовом Чернівецького прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону
України в інтересах держави в особі
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Чернівці

до відповідача 1 Кіцманської районної
державної адміністрації, м. Кіцмань

до відповідача 2 Приватного
підприємства "Грін Лайн", м. Чернівці

про визнання недійсним договору оренди
землі

за участю представників:

прокурор: Покора К.В.

від позивача: не з'явився.

від відповідача 1: не з'явився.

від відповідача 2: не з'явився.

Прокурору роз'яснено його права та
обов'язки, передбачені ст. ст. 22, 27 ГПК
України. Клопотань про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало, заяв про відвід складу суду
не надходило.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 03.06.2014 року у
справі № 926/644/14 (суддя Скрипничук І.В.)
за позовом Чернівецького прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону
України в інтересах держави в особі
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Чернівці до відповідача 1 Кіцманської
районної державної адміністрації, м.
Кіцмань до відповідача 2 Приватного
підприємства "Грін Лайн", м. Чернівці
про визнання недійсним договору оренди
землі у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції Чернівецький
прокурор з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Західного
регіону України звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задоволити позовні вимоги
повністю. Апеляційна скарга мотивована
тим, що строк позовної давності слід
рахувати не з моменту винесення
постанови Львівським апеляційним
господарським судом у справі № 10/268 від
27.01.2011 року, а з моменту винесення
постанови судом касаційної інстанції
по даній справі, а саме з 20.06.2011 року,
відтак стверджує, що строк звернення до
суду з зазначеним позовом прокурором
не пропущено.

Згідно автоматизованого розподілу
справ КП "Документообіг господарських
судів", 01.07.2014 року справу за № 926/644/14
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Желіку М.Б. Розпорядженням
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 04.07.2014 року у
склад колегії для розгляду справи №
926/644/14 введено суддів Костів Т.С. та
Марка Р.І.

23.07.2014 року, 03.09.2014 року розпорядженнями
голови Львівського апеляційного
господарського суду вносилися зміни до
складу колегії суддів для розгляду
справи № 926/644/14. Відтак, розгляд справи
здійснювався колегією суддів у складі
головуючого судді - Желіка М.Б., суддів
Костів Т.С., Марка Р.І.

Зазначеному складу суду відводів не
заявляли.

04.07.2014 року ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду
матеріали апеляційної скарги визнано
достатніми для прийняття їх до
провадження в суді апеляційної
інстанції, розгляд справи призначено
на 23.07.2014 року.

Ухвалами Львівського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014 року,
03.09.2014 року, 16.09.2014 року, 15.10.2014 року
розгляд апеляційної скарги
відкладався з підстав зазначених у них.

15.10.2014 року ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду за
клопотанням прокурора продовжено
строк розгляду апеляційної скарги на 15
календарних днів.

Через канцелярію суду 21.07.2014 року від
представника Кіцманської районної
адміністрації Чернівецької області
надійшло заперечення на апеляційну
скаргу, в якому зазначено, що рішення
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом, відтак суд першої інстанції
обґрунтовано застосував у даному
випадку строк позовної давності.

Представником Приватного підприємства
"Грін Лайн" через канцелярію суду 22.07.2014
року подано заперечення на апеляційну
скаргу, у якому він зазначає, що перебіг
строку позовної давності, починається
від дня, коли особа довідалася, або
могла довідатися про порушення свого
права. Прокурор довідався про
порушення права ще в кінці 2009 року,
оскільки звертався до господарського
суду з позовом про скасування
розпорядження Кіцманської районної
державної адміністрації, на підставі
якого укладено оскаржуваний договір,
відтак рішення суду першої інстанції є
обґрунтованим та прийнятим при повному
з'ясуванні усіх обставин справи.

03.09.2014 року прокурором подано додаткові
пояснення до апеляційної скарги, в яких
він вказує, що позовна давність на
вимоги щодо усунення перешкод у
здійсненні власником права
користування та розпорядження своїм
майном не поширюється, відтак
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню.

Представником
квартирно-експлуатаційного відділу м.
Чернівці Західного територіального
квартирно-експлуатаційного управління
09.10.2014 року подано клопотання про
розгляд справи без участі
уповноваженого представника, а також
долучення додаткових доказів на вимогу
суду, а саме довідки з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України № 90/12 та витяг з
директиви Міністра оборони України від
20.04.2005 року № Д-322/1/010, що підтверджує
факт переформування Чернівецької
квартирно експлуатаційної частини
району.

У судовому засіданні 05.11.2014 року був
присутній прокурор, який надав
пояснення по суті апеляційної скарги
та просив врахувати їх при винесенні
постанови.

Інші сторони участі уповноважених
представників не забезпечили, причин
неявки суду не повідомили, хоча були
належним чином повідомленими про час
та місце слухання справи.

Iз врахуванням положень ст. 102
Господарського процесуального кодексу
України щодо строків розгляду
апеляційної скарги та враховуючи, що
сторони надали пояснення щодо вимог
апеляційної скарги у попередніх
судових засіданнях, колегія суддів
вважає за можливе здійснити розгляд
справи за наявними у ній матеріалами.

Колегія суддів розглянувши апеляційну
скаргу, дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
законодавства, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дійшла до висновку, що
рішення Господарського суду
Чернівецької області від 03.06.2014 року у
справі № 926/644/14 слід залишити без змін,
а в задоволенні вимог апеляційної
скарги відмовити.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Як вбачається із матеріалів справи,
07.12.2006 року розпорядженням Кіцманської
районної державної адміністрації
Чернівецької області № 914 "Про
затвердження технічної документації,
зі складання договору оренди та
надання земельної ділянки в оренду ПП
"Грін Лайн" в адмінмежах Білянської
сільської ради" вирішено надати
Приватному підприємству "Грін Лайн" в
оренду терміном на 49 років 11 місяців 30
днів земельну ділянку площею 14,5012 га
для обслуговування будівель та споруд
цілісного майнового комплексу ПП "Грін
Лайн" в адміністративних межах
Білянської сільської ради (за межами
населеного пункту).

На підставі вказаного розпорядження
08.12.2006 року між Кіцманською районною
державною адміністрацією
(Орендодавець) та приватним
підприємством "Грін Лайн" укладеного
договір оренди землі, що
зареєстрований у Кіцманському
районному реєстраційному офісі
Чернівецької регіональної філії ДП
"Центр ДЗК", про що у державному реєстрі
земель вчинено запис від 12.12.2006 року за
№ 01.

05.10.2010 року рішенням Господарського
суду Чернівецької області у справі №
10/268 за позовом Військового прокурора
Чернівецького гарнізону в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України - Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Чернівці до Кіцманської
районної державної адміністрації та
Приватного підприємства "Грін Лайн"
визнано недійсним розпорядження
Кіцманської державної адміністрації №
914 від 07.12.2006 року про передачу в оренду
Приватному підприємству "Грін Лайн"
земельної ділянки загальною площею 14,5
га колишнього військового містечка №
192. Вказане рішення господарського суду
залишене без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 27.01.2011 року та
постановою Вищого господарського суду
України від 20.06.2011 року по даній справі.

Відтак, прокурор звернувся до суду з
позовом про визнання недійсним
договору оренди землі, оскільки у
випадку скасування розпорядження
районної державної адміністрації на
виконання якого був укладеним договір,
останній також повинен бути визнаний
недійсним.

Колегія суддів повно та всебічно
дослідивши усі матеріали справи та
заслухавши думку учасників судового
процесу приходить до висновку про
обґрунтованість висновків суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
позовних вимог у зв'язку з пропуском
заявником строків позовної давності
звернення до суду за захистом своїх
порушених прав, про що клопотав
відповідач 2 та зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конституції
України земля є об'єктом права
власності Українського народу, від
імені якого права власника здійснюють
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування в межах,
визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 144
Конституції України місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи, органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Згідно ст. 17 Земельного кодексу
України, до повноважень місцевих
державних адміністрацій у галузі
земельних відносин належить, зокрема,
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Порядок та умови набуття права
користування земельною ділянкою на
умовах оренди встановлено Земельним
кодексом України та Законом України
"Про оренду землі".

Право оренди земельної ділянки - це
засноване на договорі тимчасове платне
володіння та користування земельною
ділянкою, необхідною орендарю для
ведення підприємницької та іншої
діяльності (ст. 93 Земельного кодексу
України, ст. 1 Закону України "Про оренду
землі").

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (ч. 1 ст. 124 ЗK України).

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України громадяни і юридичні
особи набувають права власності і
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішеннями
органів виконавчої влади і органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Так, при розгляді господарським судом
справи № 10/268 встановлено, що приймаючи
розпорядження № 914 від 07.12.2006 року
Кіцманська районна державна
адміністрація за відсутності підстав
для припинення у встановленому порядку
права позивача на користування спірною
земельною ділянкою прийняла рішення
про передачу земельної ділянки в
оренду приватному підприємству "Грін
Лайн". При цьому не врахувавши, що
земельна ділянка загальною площею 34,8
га, в тому числі площею 14,5 га на якій
розташоване військове містечко № 192 з
1978 року перебувала в безстроковому і
безплатному користуванні Чернівецької
Квартирно-Експлуатаційної частини
району, що підтверджено випискою із
Державного Акту на право користування
землею, виданого виконавчим комітетом
Кіцманської районної Ради народних
депутатів.

Відтак, суд вказав, що оскаржуване
розпорядження Кіцманська районної
державної адміністрації не
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства та порушує право
користування спірною земельною
ділянкою квартирно-експлуатаційного
відділу, м. Чернівці, а тому підлягає
визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК
України, однією із підстав виникнення
зобов'язань є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 215 Цивільного
кодексу України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначено загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, а саме: 1) зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства; 2)
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6) правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи зазначене та на підставі
положень ст. 35 ГПК України колегія
суддів вважає, що права позивача
укладенням спірного договору є
порушеними.

Однак, 19.05.2014 року Приватним
підприємством "Грін Лайн" подано до
суду заяву про застосування строку
позовної давності в порядку вимог ст. 257
ЦК України.

Позовна давність, за визначенням
статті 256 Цивільного кодексу України -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

При цьому, ч. 3 ст. 267 ЦК України
передбачена можливість застосування
позовної давності, у тому числі й
спеціальної, лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення рішення
судом. Заява про сплив позовної
давності, зроблена будь-якою іншою
особою (в тому числі й учасником
судового процесу, включаючи прокурора,
який не є стороною у справі), крім
сторони у спорі, не є підставою для
застосування судом позовної давності.
Зокрема, частиною четвертої статті 27
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, користуються
процесуальними правами сторони (за
певними винятками); при цьому права
сторони, визначені, зокрема, статтею 22
та іншими нормами цього Кодексу, є саме
процесуальними, в той час як згаданий
припис статті 267 ЦК України є нормою
права матеріального і не може
розумітися як можливість застосування
господарським судом позовної давності
за заявами зазначених третіх осіб.

Законом не встановлено вимог щодо
форми заяви сторони про сплив позовної
давності. Відтак, її може бути
викладено у відзиві на позов або у
вигляді окремого клопотання,
письмового чи усного.

За змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду.

У разі коли такі право чи інтерес не
порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Якщо позовні вимоги господарським
судом визнано обґрунтованими, а
стороною у справі заявлено про сплив
позовної давності, то суд зобов'язаний
застосувати до спірних правовідносин
положення статті 267 ЦК України та
вирішити питання про наслідки такого
спливу (тобто або відмовити в позові у
зв'язку зі спливом позовної давності,
або, за наявності поважних причин її
пропущення, - захистити порушене право,
але в будь-якому разі вирішити спір з
посиланням на зазначену норму ЦК
України).

Колегія суддів вважає за необхідне
звернути увагу й на те, що твердження
скаржника про початок перебігу строку
позовної давності слід рахувати з
20.09.2011 року (дата винесення постанови
Вищим господарським судом України у
справі № 10/268) не є обґрунтованими, з
огляду на те, що згідно ч. 5 ст. 85 ГПК
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Відтак, вірними є висновки
господарського суду про те, що
прокурором заявлено позов з пропуском
строку на звернення до суду за захистом
свого порушеного права, який слід
відраховувати з дати винесення
постанови Львівським апеляційним
господарським судом, а саме з 27.01.2011
року.

Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього (ст. 101
ГПК України). Скаржник додаткових
доказів до суду апеляційної інстанції
не подав.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Відповідно до чинного законодавства
рішення суду є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України. Оскаржуване
рішення зазначеним вимогам відповідає.

Із врахуванням зазначеного, колегія
суддів вважає, що висновки суду першої
інстанції відповідають закону та
матеріалам справи, у зв'язку з чим
рішення господарського суду
Чернівецької області від 03.06.2014 року у
справі № 926/644/14слід залишити без змін, а
в задоволенні вимог апеляційної скарги
слід відмовити.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105, ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні вимог апеляційної
скарги Чернівецького прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону
України (№ 5/1216 вих-14 від 12.06.2014 року)
відмовити.

2. Рішення Господарського суду
Чернівецької області від 03.06.2014 року у
справі № 926/644/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в
місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 06.11.2014
року

Головуючий суддя
Желік М.Б.

суддя
Костів Т.С.

суддя
Марко Р.І.