КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2014 р. Справа№ 925/1420/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Бурда А.О. (довіреність
№2014/175 від 02.07.2014 р.)

від відповідача - Татаринов О.С.
(довіреність б/н від 05.09.2014 р.)

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЦЕРМАТТ»

на рішення господарського суду
Черкаської області від 11.09.2014 р.

у справі №925/1420/14 (суддя Чевгуз О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТ Каргілл»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЦЕРМАТТ»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТ Каргілл»
звернулось до господарського суду
Черкаської області з позовною заявою
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЦЕРМАТТ» про
стягнення 724951,71 грн. заборгованості,
362475,86 грн. штрафу, 47707,78 грн. пені та 89524,70
грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 11.09.2014 р. позов
задоволено повністю. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 724951,71
грн. основного боргу за поставлений
товар за договором поставки №CVS43467 від
15.02.2013 р., 362475,86 грн. штрафу, 47707,78 грн.
пені, 89524,70 грн. інфляційних втрат та
24493,22 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
251978,97 грн. основного боргу, 362475,86 грн.
штрафу, 47707,78 грн. пені та 89524,70 грн.
інфляційних втрат.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
судом першої інстанції при прийнятті
рішення неповно з'ясовано обставини, що
мають значення для справи та
неправильно застосовано норми
матеріального і процесуального права.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти доводів
апеляційної скарги, просив відмовити в
її задоволенні, рішення залишити без
змін.

Представник відповідача в судовому
засіданні повністю підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення скасувати в
позові відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
матеріали справи, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

15.02.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «АТ Каргілл»
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ЦЕРМАТТ»
(покупець) було укладено договір
поставки №CVS 43467.

Відповідно до п. 1.1. договору, в порядку
і на умовах, передбачених договором,
постачальник зобов'язується поставити
і передати у власність, а покупець
прийняти й оплатити насіння зернових,
олійних, технічних культур, засоби
захисту рослин (ЗЗР), добрива згідно
специфікацій до договору.

15.02.2013 р., 26.03.2013 р., 18.04.2013 р. сторонами
були підписані специфікації №№ 2/43468,
5/45032, 6/45925 на поставку Карбамід N=46,2% в
кількості 78 т., СРКД Амофос NР 6:24
(суспензійне рідке комплексне
мінеральне добриво) в кількості 78 т. та
Аміак рідкий технічний марки Б в
кількості 49 т.

Згідно умов розділів 3 та 4 договору, у
специфікаціях до договору, сторони
визначили наступні строки, а також
ціну, термін та умови оплати товару: по
специфікації №2/43468 від 15.02.2013 р. -
Карбамід N=46,2% - строк поставки до 22.02.2013
р. за ціною 375181,56 грн. - попередня оплата
- 30% до 18.02.2013 р. оплата після поставки - 70%
до 20.10.2013 р.; по специфікації 5/45032 від
26.03.2013 р. - СРКД Амофос NР 6:24 - строк
поставки до 30.03.2013 р. за ціною 267541,56 грн. -
попередня оплата - 30% до 27.03.2013 р. оплата
після поставки - 70% до 20.10.2013 р.;
по специфікації №6/45925 від
18.04.2013 р. - Аміак рідкий технічний марки
Б - строк поставки до 30.05.2013 р. за ціною
322420,98 грн. - попередня оплата - 30% до
19.04.2013 р. оплата після поставки - 70% до
20.10.2013 р.

Ціна товару підлягає коригуванню
згідно п. 3.4.3.4.4. договору.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав.

На виконання договору відповідач
виконав попередню оплату: 20.02.2013 р. на
суму 112554,47 грн. (попередня оплата за
Карбамід N=46,2%); 27.03.2013 р. на суму 80267,47 грн.
(попередня оплата СРКД Амофос NР 6:24);
24.04.2013 р. - 96726,30 грн. (попередня оплата
Аміак рідкий технічний марки Б).

Відповідно до умов договору, уточнених
у специфікаціях до договору, позивач
здійснив такі поставки товару: 21.02.2013 р.
Карбамід N=46,2% в кількості 78 т.; 10.04.2013 р.
СРКД Амофос NР 6:24 в кількості 29,220 т.;
25.04.2013 р. Аміак рідкий технічний марки Б
в кількості 49 т.; 29.04.2013 р. СРКД Амофос NР
6:24 в кількості 24.42 т.; 07.05.2013 р. СРКД
Амофос NР 6:24 в кількості 24,36 т.
Вищевказані поставки підтверджуються
актами приймання-передачі мінеральних
добрив (а.с. 24-28).

В період з 15.11.2013 р. по 10.02.2014 р.
відповідач частково сплатив вартість
Карбаміду N=46,2%, поставленого згідно
специфікації №2/43468 від 15.02.2013 р., на
загальну суму 202627,09 грн.: 15.11.2013 р. - 62627,09
грн.; 22.11.2013 р. - 20000,00 грн.; 25.11.2013 р. - 10000,00
грн.; 26.11.2013 р. - 50000,00 грн.; 30.12.2013 р. - 10000,00
грн.; 10.02.2014 р. - 50000,00 грн.

Станом на день звернення до суду з
позовною заявою борг відповідача за
поставлений товар складав 724951,71 грн.,
строк оплати поставленого товару на
день звернення позивачем до суду
настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача
заборгованості за поставлений товар в
розмірі 724951,71 грн. Відповідачем вказана
заборгованість не спростована, доказів
її погашення не надано.

Відповідачем в обгрунтування
апеляційної скарги не наведено
будь-яких обставин які б спростовували
доводи позивача, а також не надано
доказів на підтвердження відсутності
заборгованості.

На підставі вищевказаного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що вимоги позивача
про стягнення з відповідача боргу за
поставлений товар в розмірі 724951,71 грн. є
обґрунтованими, доведеними наявними в
матеріалах справи доказами, а
відповідно такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Враховуючи наявність прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання, позивачем також заявлено
вимогу про стягнення з відповідача
89524,70 грн. інфляційних втрат.

Колегія суддів, перевіривши
розрахунок, погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
вимога про стягнення з відповідача
89526,70 грн. інфляційних втрат є
обгрунтованою та підлягає задоволенню.

За змістом ст. 218 ГК України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено,
що штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України встановлено,
що штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що у
випадку прострочення оплати товару
покупцем проти строків, вказаних у
відповідній специфікації та цьому
договорі, покупець сплачує
постачальнику неустойку у формі пені у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України від
простроченої суми за кожний день
прострочення, але не більше 10% від
загальної вартості товару. У випадку
прострочення оплати товару покупцем
більше, ніж на 10 календарних днів проти
строків, вказаних у відповідній
специфікації, покупець сплачує
постачальнику штраф у розмірі 50 % від
загальної простроченої суми.

Відповідно до п. 6.3. договору, позивачем
нараховано відповідачу пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ в сумі
47707,78 грн. за період з 21.10.2013 р. по 20.04.2014 р.
та 362475,86 грн. штрафу.

Право сторін встановити в договорі
розмір та порядок нарахування штрафу
встановлено частиною четвертою статті
231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
ч. 2 ст. 231 ГК України.

Апеляційний господарський суд,
перевіривши розрахунок, погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги в частині стягнення
47707,78 грн. пені та 362475,86 грн. штрафу є
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у заявленому
розмірі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної
норми, належним чином апеляційну
скаргу не обґрунтовано, доказів та
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційному суду не
наведено.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи
та неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права,
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні. Крім того, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку місцевого господарського
суду та не підтверджуються наявними
матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду Черкаської
області від 11.09.2014 р. у даній справі є
таким, що відповідає нормам
матеріального і процесуального права,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, у зв'язку з чим підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.
105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЦЕРМАТТ»
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Черкаської області від 11.09.2014 р. у
справі №925/1420/14 залишити без змін.

Справу №925/1420/14 повернути до
господарського суду Черкаської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун