КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р. Справа№ 911/3315/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Синиці О.Ф.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Красножон
Н.А.

за участю від
позивача - Жигадло І.Б.

представників сторін: від
відповідача - Лук'янова І.Ю.

розглянувши Державного
підприємства спиртової та

апеляційну скаргу
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт"

на рішення

господарського суду Київської
області

від 27.08.2014 року

у справі № 911/3315/14
(суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Дочірньої
компанії "Газ України"

Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз

України"

до Державного
підприємства спиртової та

лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт"

про стягнення 21 416
грн. 30 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 27.08.2014 року позов
задоволено повністю.

Стягнуто з Державного підприємства
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості "Укрспирт" (07400, Київська
обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, ) на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1,
) 21 416 (двадцять одна
тисяча чотириста шістнадцять) грн. 30
коп. трьох відсотків річних, 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням,
відповідач подав до Київського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Київської області від 27.08.2014 року у
справі № 911/3315/14 та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволені
позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.09.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження. Розгляд справи призначено
до розгляду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 30 серпня 2011 року між Дочірньою
компанією "Газ України" та Державним
підприємством спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" було укладено договір
поставки природного газу №
24/11-1979/13-0/ПДВ, згідно умов якого ДК "Газ
України" зобов'язувався передати
відповідачу в період з 06.08.2011 р. по 30.09.2011
р. природний газ в обсязі 671,573 тис.
куб.м., а ДП "Укрспирт" повинно прийняти
та оплатити поставлений природний газ.

Рішенням господарського суду
Київської області від 10.06.2013 року у
справі № 911/1237/13 стягнуто з відповідача
основний борг та нараховані 3 % річних
за період з 01.04.2012 року по 29.03.2012 року.

На момент звернення позивача до суду
першої інстанції з даним позовом,
відповідач в повному обсязі погасив
заборгованість, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
платіжними дорученнями № 1125 від 08.04.2014
року, № 859 та № 858 від 13.11.2013 року.

Проте вказані платежі відповідач
здійснив несвоєчасно, в зв'язку з чим
позивачем донараховано три відсотки
річних за період з 30.03.2012 по 13.11.2013 року в
сумі 21416 грн. 30 коп.

Відповідач проти позову заперечував
посилаючись на те, що між сторонами вже
було вирішено спір щодо стягнення
заборгованості, інфляційних втрат та 3 %
річних. Таким чином, наявне подвійне
нарахування позивачем 3% річних
суперечить змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України,
ч. 1 ст. 61 Конституції України, згідно
якої ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Слід звернути увагу сторін на те, що
чинне законодавство не пов'язує
припинення зобов'язання з прийняттям
судового рішення чи відкриттям
виконавчого провадження з його
примусового виконання, а наявність
судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові ВГСУ № 16/587-22/430 від 31.08.2011 року
та інформаційному листі ВГСУ № 01-06/928/2012
від 17.07.2012 року.

Перевіривши доданий позивачем до
позову розрахунок 3% річних, суд першої
інстанції дійшов цілком вірного
висновку про його обґрунтованість,
арифметичну правильність,
відповідність вимогам закону та умовам
Договору.

Колегія суддів звертає увагу, що період
нарахування 3% річних інший ніж
стягнуто рішенням господарського суду
Київської області від 10.06.2013 року у
справі № 911/1237/13.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів цілком
підтримує висновок суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Київської області від 27.08.2014 року у
справі №911/3315/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу 911/3315/14 повернути до
господарського суду Київської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
О.Ф. Синиця

Н.Ф. Калатай

Повний текст постанови складено 13.11.2014
року.