ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2014 року Справа №
904/3886/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Дмитренко Г.К.-
доповідач

суддів: Прокопенко А.Є., Пруднікова В.В.

при секретарі: Однорог О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Максименко С.В.,
представник, довіреність №557 від 05.08.14;

від відповідача: Аверіна О.Є.,
представник, довіреність б/н від 20.06.14;

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Союзенергомаш» на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 25.06.2014
року у справі № 904/3886/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Союзенергомаш»,
м. Сєвєродонецьк, Луганська
область

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Сорбіт-метал»,
м. Дніпропетровськ

про стягнення 22622 грн. 49 коп.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва з 14.10.2014 року по 11.11.2014 року (ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України).

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 25.06.2014
року (суддя Петренко І.В.) в задоволенні
позовних вимог про стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Сорбіт-метал» на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Союзенергомаш» 22146
грн. 79 коп. заборгованості, 386 грн. 51 коп.
пені та 89 грн. 19 коп. річних відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
товариство з обмеженою
відповідальністю «Союзенергомаш»
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить зазначене рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сорбіт-метал» у
запереченні на апеляційну скаргу
просить у позовних вимогах позивача
відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, розглянувши матеріали справи,
суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю «Союзенергомаш»
(покупець) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Сорбіт-метал»
(постачальник) укладено договір
поставки №01/04-2, відповідно пункту 1.1
якого постачальник зобов'язується
поставити у власність покупця
продукцію та обладнання
виробничо-технічного призначення (далі
по тексту - продукцію) в асортименті,
кількості, в строки, за ціною й якісними
характеристиками, узгодженими
сторонами в даному договорі й
специфікаціях, які є невід'ємними
частинами договору.

Згідно пункту 2.3 договору оплата за
договором здійснюється наступним
чином: покупець зобов'язаний здійснити
передплату товару у розмірі 50% від
вартості товару на підставі рахунку,
виставленого постачальником. Решта 50%
вартості отриманого покупцем товару
оплачується постачальнику протягом
п'ятнадцяти календарних днів з моменту
поставки товару на склад покупця.

Суму договору складає сума вартості
продукції, що поставляється, згідно
всім специфікаціям (додаткам) до даного
договору (п.2.5 договору).

У відповідності з пунктом 3.1 договору
строк поставки кожної партії продукції
узгоджується сторонами в
специфікаціях.

За пунктом 3.2 договору постачальник
зобов'язаний поставити продукцію
покупцю на умовах та у строки, вказані у
специфікаціях (додатках). Поставка
продукції здійснюється партіями.
Партією продукції по даному договору
вважається частина продукції, поставка
якої відображена в специфікації
(додатку).

Позивач здійснив попередню оплату за
продукцію у сумі 208360 грн. 08 коп., що
підтверджується долученими до
матеріалів справи банківськими
виписками (а.с.19-25).

Відповідач передав позивачу продукцію
на загальну суму 186213 грн. 29 коп.,
про що свідчать видаткові накладні від
06.06.2013 року № РН-000345, від 28.08.2013 року №
РН-000779, від 11.09.2013 року № РН-000854,
від 03.10.2013 року № РН-000980, від 03.10.2013
року № РН-000981, від 04.11.2013
року № РН-001137, від 04.11.2013 року № РН-001143
(а.с.26-34).

Доказів виконання зобов'язання з
передачі товариству з обмеженою
відповідальністю "Союзенергомаш"
продукції на суму 22146 грн. 79 коп.
відповідачем не надано.

В силу ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності з ч.1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За визначенням, наведеним у ст. 173
Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору
(ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу
України).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу
України унормовано, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Звертаючись з позовною заявою до
господарського суду, товариство з
обмеженою відповідальністю
«Союзенергомаш» просило стягнути з
відповідача збитки в сумі 22146 грн. 79
коп., посилаючись при цьому на ст.ст. 612,
623 Цивільного кодексу України.

Як вказано у позовній заяві,
«кон'юнктура ринку продукції, що
цікавить позивача, зазнала змін, і
виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо постачання продукції
втратило інтерес для позивача, що дає
позивачу право звернутися з позовом до
відповідача про стягнення збитків».

Статтею 611 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема відшкодування
збитків.

Відповідно ч. 2,3 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання зобов'язання,
відповідає перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.

Отже, якщо боржник допустив
прострочення виконання, відповідно до
положень ч.2 ст. 612 Цивільного кодексу
України, можуть бути, зокрема, такі
наслідки: боржник, що прострочив,
відповідає перед кредитором за завдані
простроченням збитки. Тобто якщо
внаслідок прострочення кредитор поніс
якісь додаткові витрати або має
неотриманий прибуток, такі збитки
мають бути відшкодовані боржником.

Кредитор може відмовитися від
виконання зобов'язання та вимагати
відшкодування збитків, якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило для нього
інтерес. В такому випадку кредитор
вправі заявити про відмову від
договору та вимагати повернення грошей
та відшкодування завданих збитків.

Статтею 623 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно ст.22 Цивільного кодексу України
особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно ч. 2 ст. 224 Господарського
кодексу України під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

За змістом ч. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

неодержаний прибуток (упущена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною;

матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Виходячи з вищенаведених норм закону,
які визначають поняття та склад
збитків, судова колегія вважає, що
заявлена позивачем до стягнення сума
не є збитками у розумінні
вищезазначених статей, оскільки вона
(сума) не є витратами, зробленими
позивачем для відновлення його
порушеного права, не є упущеною
вигодою; не є ні вартістю втраченого,
пошкодженого або знищеного майна, ні
додатковими витратами, понесеними
позивачем внаслідок порушення
зобов'язання відповідачем.

Фактично заявлені до стягнення 22146 грн.
79 коп. є попередньою оплатою, яка
являється різницею між сплаченою
позивачем сумою (208360 грн. 08 коп.) і
вартістю поставленого відповідачем
товару (186213 грн. 29 коп.).

Таким чином, із позову та встановлених
обставин справи не вбачається, що
кошти, які позивач просить стягнути,
мають правову природу збитків.

Крім того, враховуючи характер позову
про стягнення збитків, для
відшкодування збитків необхідна
наявність складу господарського
правопорушення: наявність збитків та
встановлення їх розміру, порушення
господарського зобов'язання,
причинно-наслідковий зв'язок між
порушенням зобов'язання та збитками,
вина. Відсутність вини доводиться
відповідачем, всі інші складові
господарського правопорушення,
відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
повинні доводитися позивачем.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а шкода, яка
завдана особі, - наслідком такої
протиправної поведінки. Тобто,
причинно-наслідковий зв'язок між
збитками та правопорушенням є
залежністю факту настання майнової
шкоди (та її розміру) від
правопорушення, чи неналежного
виконання зобов'язання.

Враховуючи те, що позивачем не були
доведені такі складові господарського
правопорушення, як наявність збитків
та їх розмір, причинно-наслідковий
зв'язок між протиправною поведінкою та
збитками, то позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю «Союзенергомаш» про
стягнення 386 грн. 51 коп. пені та 89 грн. 19
коп. річних також не підлягають
задоволенню, тому що їх стягнення
можливе у разі порушення грошового
зобов'язання.

З наведених вище підстав судом
апеляційної інстанції відхиляються
доводи позивача, викладені в
апеляційній скарзі.

Згідно п. 12 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
17.05.2011 року № 7 «Про деякі питання
практики застосування розділу ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України» не підлягає скасуванню судове
рішення, якщо апеляційною інстанцією
буде з'ясовано, що його резолютивна
частина є правильною, хоча б відповідні
висновки місцевого господарського
суду й не були належним чином
обґрунтовані у мотивувальній частині
рішення. Водночас апеляційний
господарський суд у мотивувальній
частині своєї постанови не лише вправі,
а й повинен зазначити власну правову
кваліфікацію спірних відносин та
правову оцінку обставин справи.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 25.06.2014
року у справі № 904/3886/14 залишити без
змін, а скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю «Союзенергомаш» без
задоволення.

Головуючий суддя
Г.К. Дмитренко

Суддя
А.Є. Прокопенко

Суддя
В.В. Прудніков

повний текст постанови виготовлений
13.11.14р.