КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р. Справа№ 910/11072/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Крюковська Т.О.
(довіреність б/н від 26.06.2014 р.), Ясиненко
Д.В. (довіреність №7 від 26.12.2013 р.)

від відповідача - Становова Ю.В.
(довіреність №ЦХП - 15/72 від 11.06.2014 р.)

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК ТРЕЙДІНГ»

на рішення господарського суду міста
Києва від 03.09.2014 р.

у справі №910/11072/14 (суддя Митрохіна А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК ТРЕЙДІНГ»

до Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК ТРЕЙДІНГ»
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» про
заборгованості за поставлене вугілля у
розмірі 20977396,93 грн., 346782,95 грн. пені,
160053,67 грн. 3% річних та 145480,89 грн.
інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 03.09.2014 р. позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача заборгованості за Договором
№ЦХП-14-02013-01 від 28.05.2014 р. у розмірі
24453267,62 грн., з яких 20977396,93 грн. основної
заборгованості, 173391,48 грн. пені, 158453,13
грн. 3 % річних, 144026,08 грн. інфляційних
втрат та 72349,20 грн. судового збору. В
іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення в частині
зменшення розміру основного боргу,
суми нарахованої пені, 3% річних та
інфляційних втрат, прийняти нове
рішення, яким стягнути з відповідача
183409,52 грн. з яких: 6962,69 грн. - частина суми
основного боргу, 173391,48 грн. - 50% від
загально нарахованої суми пені станом
на 23.05.2014 р., 1600,54 грн. - 3% річних від суми
боргу 20977396,93 грн. станом на 23.05.2014 р. та
1454,81 грн. інфляційних втрат від суми
боргу 20977396,93 грн. станом на 23.05.2014 р.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним, прийнятим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, необґрунтованим в частині
відмови від задоволення грошових вимог
у сумі 183409,52 грн.

Представники позивача в судовому
засіданні повністю підтримали доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
просили її задовольнити та позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив залишити її
без задоволення, рішення без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, апеляційний господарський суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

28.05.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК ТРЕЙДІНГ»
(постачальник) та Державним
підприємством матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України «Укрзалізничпостач» (замовник)
було укладено договір поставки
№ЦХП-14-02013-01.

Відповідно до п. 1.1 договору,
постачальник зобов'язується поставити,
а замовник прийняти та оплатити
вугілля кам'яне, назване в подальшому
«товар», найменування, марки та
кількість якого вказується в
специфікаціях, які є невід'ємними
частинами цього договору, на умовах, що
викладені у цьому договорі.

Пунктом 2.1 договру встановлено, що ціна
на товар, який постачається за цим
договором постачальником,
встановлюється в національній валюті
України - гривні на умовах FCA згідно
вимог «ІНКОТЕРМС» в ред. 2010 року,
станція відправлення в межах України, з
подальшим прямуванням на адресу та за
реквізитами вантажоодержувача -
кінцевого одержувача - структурного
підрозділу залізниці, які зазначаються
в рознарядках замовника, і включає;
вартість товару, всі податки і збори, що
встановлені українським
законодавством, у тому числі ПДВ,
транспортні витрати постачальника до
станції відправлення. Ціна на товар
вказується у специфікаціях до цього
договору, які є невід'ємними частинами
цього договору.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що
загальна сума даного договору на
момент його підвисання складає - 35596390,00
грн., крім того ПДВ 20% - 7119278,00 грн. на
загальну суму 42715668,00 грн.

На виконання умов договору за період з
жовтня по листопад 2013 року позивачем
було поставлено відповідачу товар на
загальну суму 20977396,93 грн. з ПДВ.

Факт поставки товару, а саме вугілля
кам'яного марки АМ (13-25) підтверджується
актами приймання-здавання вугільної
продукції у жовтні - листопаді 2013 року
(копії в матеріалах справи).

Згідно п.п. 6.1., 6.2. договору,
постачальник протягом 5-ти робочих днів
із дати поставки товару, але не пізніше
3-го числа наступного за звітним
місяцем, надає замовнику
рахунок-фактуру на цей товар, податкову
накладну, копії накладних
(залізничних), документи, визначені в п.
3.6. даного договору на кожну партію.

Замовник, при виконанні постачальником
п. 6.1. цього договору та після
підписання акту прийому-передачі
згідно п. 3.6. даного договору, здійснює
оплату в гривнях за банківськими
реквізитами постачальника протягом 75
банківських днів із дати поставки
товару, але не раніше надання
постачальником всіх документів згідно
п. 6.1. цього договору. Термін оплати може
змінюватися за згодою сторін шляхом
підписання додаткової угоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач вказує на те, що відповідач
отримавши товар, порушив умови
договору та не оплатив його у строки,
передбачені договором, а відтак у нього
на момент розгляду даної справи існує
заборгованість у розмірі 20977396,93 грн. з
ПДВ.

Відповідач проти позову заперечує
обґрунтовуючи наступним.

Пунктом 3.1. договору сторони погодили,
що постачальник здійснює поставку
товару залізничним транспортом
загального користування на умовах FCA
(Франко - перевізник) відповідно до
вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2010 року станції
відправлення в межах України із
подальшим прямуванням на адресу та за
реквізитами вантажоодержувача -
кінцевого одержувача - структурного
підрозділу залізниці, які зазначаються
в рознарядках замовника.

Згідно п. 3.5. договору, постачальник
протягом 2 робочих днів із моменту
відвантаження партії товару надає
замовнику наступну інформацію -
станцію призначення, номера вагонів і
залізничних накладних, кількість
товару в кожному вагоні, посвідчення
про якість, виданий виробником, та
документ з якості, виданий незалежною
компетентною організацією, яка має
право на проведення відповідних
випробувань.

Однак, зважаючи на розділ 4 договору,
доказами підтвердження здійснення
даних поставок повинні виступати
залізничні накладні, які позивачем не
були надані.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено,
що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктами
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона), у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Як встановлено ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 1 ст. 180 ГК України встановлено,
що зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Статтею 193 ГК України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вбачається з пояснень відповідача,
товар йшов транзитом без
перевантаження від вантажовідправника
до кінцевих вантажоодержувачів,
минаючи ДП «Укрзалізничпостач»,
кінцевими вантажоодержувачами було
виявлено ряд нестач дизпалива, що
підтверджено актами 5-НП, складеними
відповідно до Інструкції «Про порядок
приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання за
кількістю».

Пунктом 16 вказаної Інструкції
визначено, що якщо під час приймання
продукції буде виявлена нестача, то
вантажоодержувач зобов'язаний
призупинити подальше приймання,
забезпечити схоронність продукції а
також прийняти міри до запобігання її
змішування з іншою однорідною
продукцією.

Тоді як п. 17 Інструкції передбачає, що
одночасно з призупиненням приймання
вантажоодержувач зобов'язаний
викликати для участі в продовженні
приймання продукції та складання
двостороннього акту представника
вантажовідправника.

Відповідач стверджує, що неодноразово
звертався до позивача з претензіями
№ЦХП-20/8088 від 26.12.2013 р., №ЦХП-20/8089,
№ЦХП-20/8090, №ЦХП-20/8062, №ЦХП-20/8062-1, від
20.01.2014 р. №ЦХП-20/221 (копії містяться в
матеріалах справи) з вимогою
допоставити вугілля на суму 6962,69 грн.
Однак, вказані претензії були залишені
позивачем без відповіді та
задоволення.

В матеріалах справи міститься Акт
звірки взаєморозрахунків, підписаний
повноважними представниками сторін,
відповідно до якого станом на 01.01.2014 р.
позивачем була вказана сума
заборгованості - 20977396,93 грн. з ПДВ., в
свою чергу відповідач зазначив суму
боргу у розмірі 20970434,22 грн. з ПДВ.

У своїх поясненнях відповідач визнав
суму основного боргу у розмірі 20970434,24
грн. та повністю заперечував про
стягнення з нього 6962,69 грн. - за нестачу
товару.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що
поставка товару підтверджується актом
прийому-передачі. Акт прийому-передачі
підписується сторонами після
прийняття товару по кількості та
якості вантажоодержувачем - кінцевим
одержувачем - структурним підрозділом
залізниці.

Як зазначалось вище, на виконання умов
договору за період з жовтня по листопад
2013 року позивачем було поставлено
відповідачу товар на загальну суму
20977396,93 грн. з ПДВ.

Факт поставки товару, а саме вугілля
кам'яного марки АМ (13-25) підтверджується
актами приймання-здавання вугільної
продукції у жовтні - листопаді 2013 року.
Вказані акти підтверджують факт
поставки та прийняття відповідачем
вугілля на суму 20977396,93 грн. з ПДВ. Слід
зазначити, що акти були підписані з
боку відповідвідача без будь-яких
зауважень або заперечень. Тобто,
відповідачем підтверджувався факт
приймання вугілля вартістю 20977396,93 грн.
з ПДВ.

В оскаржуваному рішенні суд мотивував
свою відмову від стягнення частини
заборгованості за поставлене вугілля у
розмірі 6962,69 грн. посилаючись на те, що
відповідачем вказана сума не визнана в
актах звіряння. В той же час, акт
звіряння є виключно документом
бухгалтерської звітності, до того ж
зазначені у ньому відомості
спростовуються первинними
бухгалтерськими документами - актами
приймання-здавання підписаними
сторонами без зауважень та заперечень.

За таких обставин, колегія суддів не
погоджується з висновком місцевого
господарського суду та вважає, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача заборгованості у розмірі
20977396,93 грн. є обгрунтованою,
документально доведенною та
відповідачем не спростованою, а відтак
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім суми основної заборгованості,
позивач за невиконання договірних
зобов'язань просить суд стягнути з
відповідача 346782,95 грн. пені, 160053,67 грн. 3%
річних та 145480,89 грн. інфляційних втрат.

В ході розгляду даної справи,
відповідач просив суд зменшити розмір
пені на 50%, а також 3% річних та
інфляційні задовольнити частково
пропорційно задоволеній сумі позову.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у
разі порушення зобов'язання, настають
наслідки, передбачені договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується, що
дії відповідача є порушенням грошових
зобов'язань, тому є підстави для
застосування встановленої договором
відповідальності.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три процента
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши
розрахунок, не погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача суми 3% річних та
інфляційних втрат підлягає частковому
задоволенню та вважає, що вимога
позивача про стягнення з відповідача
суми 3% річних та інфляційних втрат є
обгрунтованою та підлягає задоволенню
у розмірі 160053,67 грн. 3% річних та 145480,89
грн. інфляційних втрат (виходячи із
заборгованості у сумі 20977396,93 грн.).

Щодо стягнення з відповідача пені у
розмірі 346782,95 грн. колегія суддів
зазначає наступне.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, між іншим, регулюються
Законом України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

В силу ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Діючим господарським законодавством
не передбачена можливість нарахування
пені більше ніж за півроку і цей строк є
присікальним.

За прострочку оплати за поставлений
товар замовник сплачує постачальнику
пеню в розмірі облікової ставки НБУ за
кожен день прострочки (п. 9.8 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

В свою чергу ч. 2 ст. 233 ГК України
передбачено, якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Беручи до уваги подані сторонами
докази та звачаючи на обставини справи,
апеляційний господарський суд,
перевіривши розрахунок, погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає за доцільне зменшити розмір
пені до 173391,48 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Доводи позивача, викладені ним в
апеляційній скарзі, заслуговують на
увагу, а тому остання підлягає
частковому задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення господарського суду міста
Києва від 03.09.2014 р. у справі №910/11072/14
підлягає частковому скасуванню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103,
п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
ТРЕЙДІНГ» задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста
Києва від 03.09.2014 р. у справі №910/11072/14
скасувати частково.

Викласти резолютивну частині рішення в
наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» (03049, м. Київ,
проспект Повітрофлоцький, 11/15; ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
ТРЕЙДІНГ» (83001, м. Донецьк,
Ворошиловський район, бульвар
Шевченка, 11; код ЄДРПОУ 365116
(двадцять мільйонів дев'ятсот сімдесят
сім тисяч триста дев'яносто шість) грн.
93 коп. - основної заборгованості, 173391
(сто сімдесят три тисячі триста
дев'яносто одну) грн. 48 коп. - пені, 160053
(сто шістдесят тисяч п'ятдесят три) грн.
67 коп. - 3 % річних, 145480 (сто сорок п'ять
тисяч чотириста вісімдесят) грн. 89 коп. -
інфляційних втрат.

Стягнути з Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» (03049, м. Київ,
проспект Повітрофлоцький, 11/15; ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
ТРЕЙДІНГ» (83001, м. Донецьк,
Ворошиловський район, бульвар
Шевченка, 11; ) 72516
(сімдесят дві тисячі п'ятсот
шістнадцять) грн. 18 коп. судовго збору
за подання позовної заяви та 100 (сто)
грн. 18 коп. судового збору за подання
апеляційної скарги.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Видачу наказу на виконання даної
постанови доручити господарськму суду
міста Києва.

Справу №910/11072/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун