ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2014 року
Справа № 18/448/12

Колегія
суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Потапенко В.І., суддя Пушай В.І.

при секретарі Крупі О.О.

за участю:

прокурора -не з'явився;

представників:

позивача - Моцун О.П., за довіреністю
б/н від 08.10.12 р.;

відповідача - Кочура С.В., за
довіреністю б/н від 28.03.14 р., Поєдинок
О.В., за довіреністю б/н від 28.03.14 р.;

третіх осіб:

1. Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Полтавській області -не з'явився;

2. Відділу Держкомзему у Кременчуцькому
районі -не з'явився;

3. Державної екологічної інспекції в
Полтавській області -не з'явився;

4. Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод"--не
з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляцій- ного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 2908 П/3)
на рішення господарського суду
Полтавської області від 20 травня 2014
року у справі № 18/448/12

за позовом Білецьківської сільської
ради, с.Білецьківка Кременчуцького
району Полтавської області

за участю Прокуратури Полтавської
області, м. Полтава

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача:

1. Державне управління охорони
навколишнього природного середовища в
Полтавській області, м.Полтава

2. Відділ Держкомзему у Кременчуцькому
районі, м.Кременчук Полтавської
області

3. Державна екологічна інспекція в
Полтавській області, м.Полтава

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кременчуцька
металургійна компанія", м. Кременчук
Полтавської області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Публічне акціонерне
товариство "Кременчуцький
сталеливарний завод", м.Кременчук
Полтавської області

про розірвання договору оренди
земельної ділянки та зобов"язання
повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

Білецьківська сільська рада
звернулась до господарського суду
Полтавської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кременчуцька
металургійна компанія" про розірвання
укладеного між сторонами договору
оренди земельної ділянки площею 8,84 га
від 04 квітня 2001 р. № 6 та зобов'язання
відповідача повернути позивачу
вказану земельну ділянку.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 26 вересня 2012
року у справі № 18/448/12 (суддя Солодюк
О.В.), яке залишено без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 14 листопада 2012
року (колегія суддів у складі:
головуючий суддя Сіверін В.І., суддя
Терещенко О.І., суддя Медуниця О.Є.) в
позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 26 березня 2013 року у справі
№ 18/448/12 вказані рішення та постанову
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до господарського суду
Полтавської області.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 03 липня 2013 року
у справі № 18/448/12 (суддя Бунякіна Г.І.),
яке залишено без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 12 вересня 2013
року (колегія суддів у складі:
головуючий суддя: Камишева Л.М., суддя
Россолов В.В., суддя Черленяк М.І.) в
позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 04 лютого 2014 року у справі №
18/448/12 рішення господарського суду
Полтавської області від 03 липня 2013
року та постанову Харківського
апеляційного господарського суду
України від 12 вересня 2013 року у справі
№ 18/448/12 скасовано, а справу передано на
новий розгляд до господарського суду
Полтавської області.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 20 травня 2014
року у справі № 18/448/12 (суддя Кульбако
М.М.) в позові відмовлено.

Позивач, Білецьківська сільська рада
із рішенням господарського суду
Полтавської області від 20 травня 2014
року у справі № 18/448/12 не погодився та
подав на нього до Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення місцевим господарським
судом норм матеріального і
процесуального права, просить це
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається зокрема на
необґрунтований висновок
господарського суду першої інстанції,
шо земельна ділянка за спірним
договором була надана відповідачу для
складування на ній додаткових
відходів ливарного виробництва та суд
безпідставно визнав, що наявність у
відповідача відповідних дозволів на
розміщення на цій ділянці таких
відходів свідчить про відсутність
порушень умов договору.

При цьому апелянт зазначає, що такий
висновок зроблено судом без
врахування положень статті 213
Цивільного кодексу України щодо
тлумачення правочину, зокрема суд не
прийняв до уваги мету спірного
договору -створення екологічно чистої
площадки по переробці відходів
ливарного виробництва з наступним
залісненням очищеної території, а
також не врахував змісту попередніх
договорів, усталеної практики відносин
між сторонами, та їх поведінку при
виконанні правочину, яка б могла
свідчити про його зміст.

Зазначає також, що відповідач при
укладенні спірного договору не
звертався до позивача із заявою про
виділення йому земельної ділянки для
складування додаткових відходів.
Посилаючись на ст. 21 Закону України "Про
відходи" позивач зазначає, що
Білецьківська сільська рада протягом
2001р.-2012р. не приймала рішень про
визначення земельної ділянки, що
передана в оренду ТОВ "Кременчуцька
металургійна компанія" за спірним
договором для збирання на ній
відходів , а спірний договір таким
рішенням не є .

Окрім цього апелянт вказує на те, що
суд першої інстанції не надав оцінку
доводам позивача про те, що
відповідач протягом вже більше 10-ти
років не використовує земельну
ділянку у відповідності до умов
договору і не має намірів її
використовувати.

При цьому апелянт вказує, що
відповідач не надав доказів внесення
спірної земельної ділянки до реєстру
об'єктів утворення, оброблення та
утилізаціх відходів, що свідчить про
нездійснення ним будь-якої діяльності
з утилізації відходів.

Вказує на те, що нездійснення
відповідачем робіт із заліснення
спірної земельної ділянки
підтверджується її геоботанічним
паспортом.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримує апеляційну скаргу.

Представники відповідача у
відзиві на апеляційну скаргу та в
судовому засіданні проти її
задоволення заперечують, просять
оскаржуване рішення залишити без змін.

При цьому відповідач зазначає, що
судом першої інстанції було всебічно
та повно з'ясовано всі обставини
справи, а відповідачем на вимогу суду
першої інстанції надано докази на
підтвердження використання земельної
ділянки у відповідності до мети
договору, які долучені до матеріалів
справи (т. 6 а.с. 108-174), а також докази
вчинення дій по виконанню робіт з
оброблення і видаленню відходів,
очищення території, створенню
екологічно чистої регенераційної
площадки, а саме «Звіт про розроблення
експериментально-промислової
технології»(т. 6 а.с. 62-73), договори на
виконання робіт та надання послуг з
актами про їх виконання (т. 6 а.с. 109-176).

Прокурор та треті особи, які
належним чином повідомлені про час та
місце судового засідання не
скористались своїм правом на участь в
ньому

Державна екологічна інспекція у
Полтавській області надіслала
клопотання (вх. № 8909 від 13.10.2014 р.) про
розгляд справи без участі її
представника, у зв'язку з відсутністю
фінансування.

Також в цьому клопотанні Державна
екологічна інспекція у Полтавській
області повідомила суд, що в неї
відсутня інформація про завдання
відповідачем шкоди об'єкту оренди за
спірним договором.

Зважаючи на належне повідомлення
вказаних учасників процесу, враховуючи
наведене клопотання третьої особи,
справа розглядається за їх
відсутності за наявними в ній
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, повторно
розглянувши справу відповідно до вимог
статті 101 Господарського
процесуального кодексу України,
вислухавши пояснення представників
сторін, перевіривши повноту
встановлення господарським судом
Полтавської області обставин, що мають
значення для справи та правильність
застосування норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі рішення 18 сесії 23 скликання
Білецьківської сільської ради від
16.03.2001р., 4 квітня 2001 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кременчуцька
металургійна компанія" (орендар,
відповідач) та Білецьківською
сільською радою Кременчуцького району
Полтавської області (орендодавець,
позивач) був укладений договір за №6,
згідно з п. 1.1 якого
товариству-відповідачу надано в
строкове платне користування земельну
ділянку загальною площею 8,84 га. За
кадастровими планами (невід'ємні
додатки договору) земельна ділянка має
3 самостійні конфігурації площами: 5,4579
га, 2,4847 га та 0,9024 га (п. 1.2 договору) (т. 1
а.с. 8-12).

За умовами п. 1.3 цього договору мета
оренди - створення екологічно чистої
регенераційної площадки по переробці
відходів ливарного виробництва з
наступним залісненням очищеної
території.

Порядок передачі земельної ділянки в
оренду наймачу було визначено п. 1.4
договору, а саме: за актом
прийому-передачі, який оформляється в
строк не пізніше 15 днів з моменту
набуття чинності цього договору -
державної реєстрації його (п. 2.1.1).

Зазначений договір оренди був
нотаріально посвідчений 04.04.2001р. з
занесенням в реєстр за №1191. у
Білецьківській сільській раді договір
було зареєстровано 17.04.2001р., про що у
книзі записів державної реєстрації
договорів оренди землі вчинено запис
за №6.

Позивач просив суд розірвати вказаний
договір, посилаючись в обґрунтування
позову на те, що в порушення умов
договору відповідач почав
використовувати земельну ділянку не у
відповідності до мети договору та з
порушенням її цільового призначення, а
також не використовує земельну ділянку
у відповідності до цілей договору.

При цьому позивач зазначає, що
відповідач протягом 2011 року
розмістив на земельній ділянці
відходи ливарного виробництва, тоді як
пунктом 1.3. договору метою оренди
земельної ділянки визначено створення
екологічно чистої регенераційної
площадки по переробці відходів
ливарного виробництва з наступним
залісненням очищенної території, що на
думку позивача передбачає очищення
земельної ділянки від наявних на ній
відходів, а не складування нових
відходів.

На думку позивача, розміщення
відповідачем на спірній земельній
ділянці додаткових відходів порушує
також пункти 2,2 2.3. договору, щодо
обов'язку відповідача використовувати
земельну ділянку за цільовим
призначенням, відповідно до умов
договору, без завдання шкоди
навколишньому природному середовищу
та без зниження її якості.

Позивач вказує на те, що відповідачем
протягом тривалого часу не проводяться
будь-які регенераційні роботи по
створенню екологічно чистої
регенераційної площадки по переробці
відходів ливарного виробництва ( в
тому числі з очищення ділянки) з
наступним залісненням очищенної
території, а завозились лише додаткові
відходи.

Вищий господарський суд України,
скасовуючи при попередньому розгляді
даної справи рішення господарського
суду Полтавської області від 03.07.2013 р.
та постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
12.09.2013 р. в своїй постанові від 04
лютого 2014 року ( т. 5 а.с. 143-146)зазначив на
невиконання судами вказівки
касаційної інстанції, які викладені у
постанові суду касаційної інстанції
від 26.03.2013р.(т. 4 а.с. 124-128), тому що, не
встановили:

- які дії на протязі 12 років
вчинялися відповідачем по обробленню і
видаленню відходів та очищенню
території орендованої ділянки;

- не встановили чи існує
екологічно чиста регенераційна
площадка по переробці відходів, для
створення якої земельна ділянка
передана в оренду;

- які дії вчинені відповідачем для
її створення;

- не зазначили, чи завдана
відповідачем шкода об'єкту оренди за
договором від 01.04.01р.; чи порушив
відповідач обов'язки, визначені
пунктом 2.3 договору.

При цьому суд касаційної інстанції
вказав, що місцевий господарський суд
в порядку ст.ст. 38, 65 ГПК України не
витребував у відповідача докази
проведення робіт по обробленню та
утилізації відходів, існування
регенераційної площадки, проте,
зазначив: "докази, що такі роботи
взагалі не проводилися відсутні", а суд
апеляційної інстанції, користуючись
правами суду першої інстанції (ч. 2 ст. 99
ГПК України) вказані обставини також не
дослідив.

Відповідно до статті 111-12
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що вказівки, які
містяться у постанові касаційної
інстанції, є обов'язковими для суду
першої інстанції під час нового
розгляду справи.

Надаючи в процесі апеляційного
перегляду оцінку обставинам справи в
їх сукупності з урахуванням вказівок
суду касаційної інстанції, враховуючи
при цьому підстави та предмет позову,
колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог.

При цьому колегія суддів зазначає, що
на виконання вказівок, що зазначені в
постанові Вищого господарського суду
України від 04.02.2014 р. по даній справі,
господарським судом першої інстанції
для з'ясування вказаних в цій постанові
обставин вчинялись відповідні
процесуальні дії та відповідним
обставинам в їх сукупності, згідно з
вимогами статті 43 Господарського
процесуального кодексу України була
дана належна правова оцінка, що
вбачається з нижченаведеного

Частиною 1 та 2 статті 30 Закону
України "Про оренду землі" передбачено,
що зміна умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін; у разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.

На вимогу однієї із сторін договір
оренди землі може бути достроково
розірваний за рішенням суду в разі
невиконання сторонами обов'язків,
передбачених статтями 24 і 25 цього
Закону та умовами договору, в разі
випадкового знищення чи пошкодження
об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає
передбаченому договором використанню
земельної ділянки, а також на
підставах, визначених Земельним
кодексом України та іншими законами
України (ст.32 Закону України "Про оренду
землі").

Згідно з п 4.4. спірного договору
його може бути розірвано за взаємною
згодою сторін або на вимогу однієї із
сторін достроково за рішенням суду у
разі невиконання іншою стороною своїх
зобов'язань по договору, а також у разі
випадкового знищення чи пошкодження
об'єкта оренди, яке буде суттєво
перешкоджати передбаченому договором
використанню земельної ділянки.

Статтею 651 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Зважаючи на наведені норми та пункт 4.4.
договору, підставою для його
розірвання на вимогу однієї зі сторін
за рішенням суду є істотні порушення
умов договору.

Вказана правова позиція узгоджується з
правовою позицією Вищого
господарського суду України,
викладеною зокрема в пункті 3
Оглядового листа від 30.11.2007 р. № 01-8/918
«Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з орендою земельних
ділянок».

Як було наведено вище підставами
позову в позовній заяві зазначено
порушення відповідачем умов договору
щодо:

1) порушення пункту 1.3. (мета оренди
договору) та абзацу «а» пункту 2.2.
договору щодо використання земельної
ділянки для створення екологічно
чистої регенераційної площадки по
переробці відходів ливарного
виробництва з наступним залісненням
очищеної території ;

2) порушення умов абзацу «б» пункту 2.2.
та абзацу «а» пункту 2.3. договору щодо
використання орендарем земельної
ділянки за цільовим призначенням ;

3) порушення абзацу «в» пункту 2.2. та
абзацу «в» пункту 2.3. договору стосовно
додержання правил екологічної безпеки
землекористування, в тому числі
дотримування такого режиму
використанняя, при якому не завдається
шкода стану навколишньому природному
середовищу і не знижується якість
земельної ділянки.

Позивач зазначив в позовній заяві, що
вказані істотні порушення умов
договору полягають у наступних діях
відповідача:

1) завезення відповідачем протягом
2011 року на спірну земельну ділянку
додаткових відходів ливарного
виробництва всупереч меті договору , з
порушенням цільового призначення
земельної ділянки та з допущенням
погіршення її якості внаслідок
засмічення додатковими відходами;

2) невикористання відповідачем
земельної ділянку у відповідності до
мети договору, зокрема нездійснення
ним протягом тривалого часу будь-яких
регенераційних робіт по створенню
екологічно чистої регенераційної
площадки по переробці відходів
ливарного виробництва з наступним
залісненням очищенної території.

Статтею 24 Закону України "Про оренду
землі" (в редакції на момент звернення
до суду з даним позовом) визначено
права та обов'язки орендодавця, а
статтею 25 вищенаведеного Закону
встановлено права та обов'язки
орендаря, відповідно до яких, орендар
зобов'язаний: приступати до
використання земельної ділянки в
строки, встановлені договором оренди
землі, зареєстрованим в установленому
законом порядку; виконувати
встановлені щодо об'єкта оренди
обмеження (обтяження) в обсязі,
передбаченому законом або договором
оренди землі; дотримуватися режиму
використання земель
природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення,
оздоровчого, рекреаційного та
історико-культурного призначення; у
п'ятиденний строк після державної
реєстрації договору оренди земельної
ділянки державної або комунальної
власності надати копію договору
відповідному органу державної
податкової служби.

Підпунктами а) і в) п. 2.3 спірного
договору передбачено, що орендодавець
зобов'язався використовувати земельну
ділянку тільки за призначенням
відповідно до п. 1.3 договору, а також
додержуватися режиму використання
земельної ділянки таким чином, щоб це
не завдавало шкоди іншим
землекористувачам, стану
навколишнього середовища і не
призводило до зниження якості землі.

З матеріалів справи не вбачається
допущення відповідачем істотних
порушень умов договору, на які
посилається позивач в підставах
позову.

Відповідно абзацу першого ч. 3 ст. 213
ЦК України, при тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів.

Статтею 1 Закону України "Про відходи"
визначено термін "оброблення
(перероблення) відходів" - здійснення
будь-яких технологічних операцій,
пов'язаних із зміною фізичних, хімічних
чи біологічних властивостей відходів,
з метою підготовки їх до екологічно
безпечного зберігання, перевезення,
утилізації чи видалення.

Як було наведено вище, позивач на
підставі свого рішення від 16.03.2001р. за
договором від 01.04.2001р., укладеним на 25
років, надав в оренду відповідачу
земельну ділянку для створення
екологічно чистої регенераційної
площадки по переробці відходів
ливарного виробництва з наступним
залісненням очищеної території (п. 1.3
договору).

З матеріалів справи вбачається, що за
фактом передачі земельної ділянки в
оренду сторонами був підписаний
двохсторонній акт приймання-передачі
від 16.04.2001р., де було зазначено, що
земельні ділянки, які передаються в
оренду, зазначені в додатку №1 до
договору оренди, на момент передачі
характеризуються наступним:

(1) на земельній ділянці площею в 0,9 га
були проведені несанкціоновані
земляні роботи та здійснено порушення
прилеглих лісовкритих земель
Кременчуцького ДЛГ шляхом засипки
лісових насаджень на площі близько 0,5-0,6
га;

(2) на земельній ділянці площею в 2,48 га
були проведені несанкціоновані
земляні роботи та здійснено порушення
прилеглих лісовкритих земель
Кременчуцького ДЛГ шляхом засипки
лісових насаджень на площі близько 1,5-1,8
га;

(3) на земельній ділянці площею в 5,46 га
були проведені несанкціоновані
земляні роботи та здійснено порушення
прилеглих лісовкритих земель
Кременчуцького ДЛГ шляхом засипки
лісових насаджень на площі близько 0,3-0,5
га.

Перед укладенням спірного договору
оренди позивач приймав участь в
комісійному (представники:
Кременчуцької РДА, відділу
земресурсів, відділу будівництва та
архітектури райдержадміністрації,
головного санлікаря РДА, відділу
держпожнагляду Кременчуцького району,
міськрайінспекції екологічної
безпеки, сільського голови,
Кременчуцького держлісгоспу) виборі
земельної ділянки та підписав акт
вибору земельної ділянки від
11.04.2000р.(т.1, стор.64,65).

В цьому акті зазначено, що земельна
ділянка відбирається у відповідності
до Програми використання відходів
виробництва і споживання на період до
2005р., затв. постановою КМУ №668 від
28.06.1997р., площа цієї земельної ділянки 9,5
га, знаходиться вона в урочищі Широкому
Крюківського лісництва і складається з
трьох частин, межує (зокрема) з землями
Білецьківської сільської ради,
необхідна та придатна для розміщення
та організації екологічно чистої
площадки по накопиченню перепаленої
землі та шлаків з їх послідуючим
очищенням та регенерацією
(регенераційна площадка) з наступним
залісненням очищеної території.

Як зазначено в цьому акті,
характеризуючи земельні ділянки при
відборі (п. 2 акту) комісія констатує, що
вказані ділянки уявляють собою не
сплановану місцевість з ярами та
насипами, на яких не росте жодна
рослинність; зелені насадження
відсутні; наявність забруднення -
забруднені через високий вміст
перепаленого кремнію та дисперсного
окису заліза. Останнє засвідчує про
наявність відходів ливарного
виробництва в урочищі Широкому та
засмічення земельної ділянки уже на
час відбору земельної ділянки в 2000 році
та її необхідність в використанні (
відібраної земельної ділянки) для
реалізації відміченої Програми,
затвердженої відповідною постановою
Урядом, учасником якої в частині
Заходів щодо використання відходів
виробництва (п. 4 Програми) і зокрема -
розроблення
експериментально-промислової
технології і вилучення дисперсного
металу з відходів ливарного
виробництва з подальшим використанням
у металургійному виробництві з
кінцевою метою збільшення обсягу
випуску сировини для ливарного
виробництва, отримання прибутку,
очищення та заліснення території понад
4 га (п.п.4.4.33 Програми) є Кременчуцька
металургійна компанія.

Отже, з наведених актів вбачається, що
на час передання відповідачу за
спірним договором в оренду земельної
ділянки на ній вже були наявні відходи
ливарного виробництва та наявне її
засмічення.

За технічною документацією із
землеустрою, що передувала укладенню
спірного договору, земельна ділянка, що
надається в оренду відповідачу
визначена як місце поводження з
відходами (..."в тому числі для видалення
відходів"), згідно із цільовим
призначення (Закон України "Про
землеустрій", ст.1) - "землі підприємства
іншої промисловості" ( код УКЦВЗ 3.1.5.)
(див. експлікацію земельної ділянки, т.
1, стор. 63). З огляду на цю обставину, яка
не спростовується позивачем-радою,
відповідач, експлуатуючи земельну
ділянку з наявними відходами
промислового виробництва, оформив всі
необхідні документи для місця
видалення відходів (МВВ), а саме: а)
паспорт МВВ №?81 від 28.02.2007р. (т.1, стор. 71);
б) дозвіл на розміщення відходів у 2011
році №24113 від 01.07.2010р. (т. 1, стор. 72), в)
ліміт №24113 на утворення та розміщення
відходів у 2011 році (т. 1, стор. 73) та г)
висновок СЕС №03/1704 від 20.09.2010р.(т.1, стор.
74).

Як вбачається з рішення
Кременчуцької районної ради від 27.02.2001
р. (том.3, а.с. 114), відповідачу було
затверджено проект відведення
земельної ділянки площею 8,84га в
довгострокове тимчасове користування
на умовах оренди строком на 25 років для
"підприємств іншої промисловості"
(організація регенераційної площадки
по переробці відходів ливарного
виробництва з наступним залісненням),
код за УКЦВЗ 3.1.5.

Згідно з експлікацією земельної
ділянки (том.1, а.с.63) цільове
призначення земельної ділянки площею
8,84 га (для видалення відходів) -
підприємства іншої промисловості (код
3.1.5.)

Колегія суддів зазначає, що склад та
цільове призначення земель України
визначено главою 4 розділу ІІ
Земельного кодексу України, згідно з
вимогами якого землі України за
основним цільовим призначенням
поділяються на відповідні категорії
(сільськогосподарського призначення,
громадської та житлової забудови тощо),
встановлення та зміна яких
здійснюється у визначеному законом
порядку.

Згідно зі статтею 1 Закону
України "Про землеустрій" цільове
призначення земельної ділянки -
використання земельної ділянки за
призначенням, визначеним на підставі
документації із землеустрою у
встановленому законодавством
порядку.

Зважаючи на вказані положення
земельного законодавства та
матеріали землеустрою, вбачається, що
передбачене договором використання
спірної земельної ділянки для
створення екологічно чистої
регенераційної площадки по переробці
відходів ливарного виробництва з
наступним залісненням не є її цільовим
призначенням, а лише умовами її
використання відповідно до договору
оренди.

Тобто, відповідач використовує
спірну земельну ділянку для розміщення
відходів за цільовим призначенням
земельної ділянки.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про
відходи" об"єкти поводження з відходами
-місця чи об"єкти, що використовуються
для збирання, зберігання, оброблення,
утилізації, видалення, знешкодження та
захоронення відходів.

Отримуючи зазначені дозвільні
документи у Державному управлінні
охорони навколишнього природного
середовища в Полтавській області та
ДерСЕС, відповідач діяв в межах
положень Закону України "Про відходи" і
зокрема ст.1 його, за якою дається
визначення відведеного місця чи
об'єкту як місця чи об'єкта (місця
розміщення відходів, сховища, полігони,
комплекси, споруди, ділянки надр тощо),
на використання яких отримано дозвіл
спеціально уповноважених органів, та
ст. 22 цього Закону, оскільки спеціально
уповноваженими органами виконавчої
влади у сфері поводження з відходами є
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади з питань
охорони навколишнього природного
середовища та його органи на місцях,
державна санітарно епідеміологічна
служба України, інші органи виконавчої
влади відповідно до їх компетенції.

Докази того, що дії Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Полтавській
області щодо видачі відповідачу
дозволу на розміщення відходів у 2011
році є неправомірними позивач не надав.

Так відповідач оформив Паспорт
МВВ№81 від 28.02.2007р. (том 1, а с. 71), дозвіл
на розміщення відходів у 2011 р. № 24113 від
01.07.2010 р. (том.1,а.с.72), ліміт №24113 на
утворення та розміщення відходів на 2011
р., затверджений заступником голови
Полтавської ОДА та погоджений
начальником Держуправління охорони
навколишнього природного середовища в
Полтавській області (том 1, а.с.73),
отримав висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№ 03/1704 від 20.09.2010 р. (том. 1, а.с. 74), згідно
якого відповідач може здійснювати вид
господарської діяльності -видалення
промислових відходів на Полігоні
промислових відходів (Полтавська
область, Кременчуцький район,
Білецьківська сільська рада, урочище
"Широке"), що відповідає вимогам
санітарного законодавства.

Згіднозі статтею 22 згаданого
Закону спеціально уповноваженими
органами виконавчої влади у сфері
поводження з відходами є спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади з питань охорони
навколишнього природного середовища
та його органи на місцях, державна
санітарно-епідеміологічна служба
України, інші органи виконавчої влади
відповідно до їх компетенції.

На виконання ст. 23 Закону
(Компетенція спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань охорони
навколишнього природного середовища у
сфері поводження з відходами)
Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
Полтавській області відповідачу
видано дозвіл № 24113 на розміщення
відходів у 2011 році, погоджено паспорт
місця видалення відходів (МВВ) № 81 та
ліміт на утворення та розміщення
відходів на 2011 рік.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем для отримання дозволу про
розміщення відходів на 2011 рік
Державному управлінню охорони
навколишнього природного середовища в
Полтавській області було надано
договір № 654/10 від 17.12.2010 р., укладений
між відповідачем та Кременчуцьким
комунальним автотранспортним
підприємством 1628 на вивезення
останнім відходів (том 3, а.с.91-92),
договір № 183а-юр/10 від 03.08.2010 р. (том 3, а.с.
93-97), згідно якого відповідач надає
послуги ВАТ "Кременчуцький
сталеливарний завод" з розміщення
відходів на місці видалення відходів, а
останній передає відходи та оплачує
послуги по їх розміщенню.

В договорі № 183а-юр/10 від 03.08.2010 р.
визначено терміни:

Відходи - промислові відходи
сталеливарного виробництва, перелік
яких зазначений в додатку № 1 до
договору (том. 3, а с. 98);

Розміщення відходів - складування
відходів з метою подальшого оброблення
(перероблення), утилізації та/або
захоронення відходів у місці видалення
відходів;

Місце видалення відходів (МВВ)
-полігон, що розташований на земельній
ділянці, якою володіє ТОВ "Кременчуцька
металургійна компанія" на підставі
договору оренди земельної ділянки від
04.04.2001 р., укладеного між Білецьківською
сільською радою, на використання якого
отримано дозвіл спеціально
уповноважених органів на видалення
відходів чи здійснення інших операцій
з відходами (паспорт МВВ№81 від 28.02.2007 р.,
затверджений головою Полтавської ОДА).

До заяви для отримання дозволу про
розміщення відходів на 2011 рік
відповідач надав також висновок
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи № 03/1704 від 20.09.2010 р. (том. 3,
а.с. 99), перелік відходів, плануємих до
розміщення на полігоні ТОВ "КМК" (том. 3,
а.с. 100), висновок державної
санітарно-епідеміологічної служби №
03/613 від 09.04.2009 р. (том. 3, а.с. 101) та інші
документи.

Крім того, в листі за № 832/9-03 від
26.03.2009 р. (том. 1, а.с. 86) Державне
управління охорони навколишнього
природного середовища в Полтавській
області повідомило відповідача, що не
заперечує проти співпраці
Кременчуцького сталеливарного заводу
та Кременчуцької металургійної
компанії щодо розміщення зазначених у
переліку відходів ливарного
виробництва.

Надавши дозвіл на розміщення
відходів у 2011 році на спірній земельній
ділянці, Державне управління охорони
навколишнього природного середовища в
Полтавській області не заперечувало
проти складування відходів ливарного
виробництва та використання для цього
полігону .

За таких обставин, посилання
позивача на те, що ним у відповідності
до ст. 21 Закону України "Про відходи"
згода на розміщення на території
Білецьківської сільської ради місць чи
об"єктів для зберігання (збирання) та
захоронення відходів не надавалась,
рішення про відвід земельної ділянки
для розміщення відходів, розміщення та
будівництва об"єктів поводження з
відходами не приймалося, є
безпідставними, оскільки на земельній
ділянці, яка передавалась у
користування відповідачу, вже
знаходились відходи, що
підтверджується актом вибору
земельної ділянки від 11.04.2000 р. і
позивач визначив спірну земельну
ділянку, як місце поводження з
відходами, а відповідач у
відповідності з вимогами чинного
законодавства оформив відповідні
дозвілні документи на збирання та
видалення відходів.

При цьому відповідач не здійснює
діяльність по утилізації відходів, яка
потребує відповідної ліцензії, а
здійснює їх складування з метою
переробки (видалення згідно зі статтею
1 Закону).

Зазначеним підтверджується те, що
відповідачем земельна ділянка
використовувалась як з дотриманням її
цільового призначення, встановленого
документацією із землеустрою, так і
відповідно до умов її використання
згідно з метою договору.

На виконання вказівок Постанови
Вищого господарського суду України від
04.02.2014 р. колегія суддів зазначає, що
відповідачем на спірній земельній
ділянці на даний час ще не створена
передбачена пунктом 1.3. договору
екологічно чиста регенераційна
площадка по переробці відходів, проте
відповідачем протягом спірного
періоду здійснювались відповідні дії
по обробленню і видаленню відходів та
очищенню території орендованої
ділянки з оброблення і видаленню
відходів, створенню екологічно чистої
регенераційної площадки.

Так , під час нового розгляду справи
відповідачем на вимогу суду першої
інстанції з метою виконання вказівки
суду касаційної інстанції були надані
наступні докази здійснення ним дій по
обробленню і видаленню відходів та
очищенню території орендованої
ділянки, створенню екологічно чистої
регенераційної площадки, зокрема по
частковій рекультивації орендованої
ділянки із залученням важкої техніки
та її частковому залісненню: договору
№ 100 про надання послуг від 12.08.2004 р. (т. 6
а.с. 109), договору № 11/04-04 /П-1 на
створення (передачу) науково-технічної
продукції (т. 6 а.с. 110,111), договору
підряда № 3 від 01.04.2005 р. (т. 1 а.с. 112-114),
договору підряда № 2 від 01.08.2004 р. (т. 6
а.с. 115-117), договору підряда № 1 від 01.01.2003
р. ( т. 6 а.с. 118-120), договору підряда № 4
від 01.05.2005 р.(т. 6 а.с. 121-123), договору на
послуги механізмів від 23.11.2004 р. № 34 (т. 6
а.с. 136); акту № 1 від 14.10.2004 р.
здачі-приймання науково-технічної
продукції по договору № 269в-04 від 20.04.2004
р. (т. 6 а.с. 124);акту № 3 від 03.10.2005 р.
здачі-приймання науково-технічної
продукції по договору № 269в-05 від 20.04.2004
р. та № 1 від 15.07.2005 р. (т. 6 а.с. 125); акту
від 30.11.2004 р. здачі-приймання
науково-технічної продукції по
договору № 269в-04 від 20.04.2004 р. (т. 6 а.с. 126);
акту № 4 від 26.12.2005 р. здачі-приймання
науково-технічної продукції «Розробка
експериментально-промислової
технології вилучення дисперсного
металу з відходів ливарного
виробництва з подальшим використанням
у металургійному виробництві» (4.4.34) по
договору № 269в-04 від 20.04.2004 р. етап 5 (т. 6
а.с. 127);акту № 6 від 01.08.2005 р.
здачі-приймання робіт (надання послуг)
(т.6 а.с. 128); акту № 5 від 01.08.2005 р.
здачі-приймання робіт (надання послуг)
(т.6 а.с. 129); акту № 3 від 25.04.2005 р.
здачі-приймання робіт (надання послуг)
(т.6 а.с. 130); акту № 2 від 25.04.2005 р.
здачі-приймання робіт (надання послуг)
(т.6 а.с. 131);акту № ГР-0000003 здачі
-прийняття робіт (надання послуг) від
29.04.2011 р. (т. 6 а.с. 132); акту № ОУ-0000002
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 30.05.2011 р. (т. 6 а.с. 133); акту № 1 від
16.11.2006 р. здачі-приймання виконаних
робіт (т. 6 а.с. 134), податкової накладної
з податку на додану вартість стосовно
виконаних робіт по розробці та
плануванню земельної ділянки згідно з
договором № 01-03 від 21.03.2011 р.(т. 6 а.с. 135)

Для досягнення мети договору
відповідач отримав технічне завдання
на розробку
«Експериментально-промислової
технології вилучення дисперсного
металу з відходів ливарного
виробництва з послідуючим
використанням в металургійному
виробництві, для чого уклав
відповідний договір № 38-2005 від 15.07.2005 р.
з науково-дослідним та проектним
інститутом по збагаченню та
агломерації чорних металів
«Механобрчермет» (т. 6 а.с. 64).

Протоколом засідання експертної
ради НТР наукової частини інституту
28.11.2005 р. було затверджено звіт по НДР №
38-2005 та затверджено звіт по розробці
експериментальної технології
вилучення дисперсного металу з
відходів ливарного виробництва з
послідуючим використанням в
металургійному виробництві (т. 6 а.с. 62,63,
155-174).

Після затвердження розробленої
технології було здійснено
експериментальний пуск технологічного
процесу та перероблено частину
відходів ливарного виробництва, про що
складено відповідний звіт (т. 6 а.с.
140-153).Для наукового супроводу
технології переробки відходів було
укладено угоду від 08.02.2006 р. про
співпрацю з Національним
інформаційним центром зі
співробітництва з ЄС у сфері науки і
технологій, НТК «Інститут
електрозварювання ім. Є.О. Патона»
Національної академії наук» (т. 6 а.с.
65-69).

При цьому колегія суддів зазначає,
що нестворення на даний час
регенераційної площадки при
здійсненні відповідачем зазначених
вище дій по обробленню і видаленню
відходів та очищенню території
орендованої ділянки не свідчить про
допущення ним істотного порушення
умов договору, оскільки строк дії
договору встановлено до 04.04.2026 р. (п.
4.1.договору), тобто до його закінчення
залишився значний час -більше 11 років,
в той час як договором не встановлено
строків виконання робіт (зокрема не
передбачено відповідного графіку), а
абзацем «а» пункту 2.4. передбачено
право орендаря самостійно визначати
напрями своєї господарської
діяльності при використанні земельної
ділянки відповідно до її призначення
і умов цього договору.

Оскільки договором не визначено
обов'язку відповідача створити
екологічно чисту регенераційну
площадку по переробці відходів
ливарного виробництва з наступним
залісненням очищеної території у
певний строк, її нестворення
відповідачем станом на момент
пред'явлення позову, враховуючи при
цьому значний час до закінчення
договору та зазначені вище дії по
частковому виконанню договору, не може
вважатися порушенням умов договору.

Вказана правова позиція
узгоджується з правовою позицією
Вищого господарського суду України
викладеною в пункті 3 Оглядового листа
від 30.11.2007 р. № 01-8/918 «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
орендою земельних ділянок».

Колегія суддів відхиляє посилання
позивача на те, що невиконання
відповідачем будь-яких робіт по
залісненню території підтверджується
геоботанічним паспортом з огляду на те,
що вказаний паспорт відповідно до
положень статей 36,66 Закону України «Про
землеустрій», Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 0.11.2000 р. № 1619,
додатків 8,9 Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051, не
віднесено до документів землеустрою з
проведення геоботанічних та інших
обстежень земель під час здійснення
землеустрою.

Відповідно до статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Також на виконання вказівок
постанови суду касаційної інстанції
від 04.02.2014 р. колегія суддів зазначає, що
діями відповідача не порушено умов
пунктів 2.2., 2.3. договору стосовно
дотримання режиму використання
земельної ділянки , при якому не
завдається шкода навколишньому
природному середовищу та не
знижується якість земельної ділянки .

Згідно з пунктом 1.3. Методики
визначення розмірів шкоди зумовленої
забрудненням і засміченням земельних
ресурсів через порушення
природоохоронного законодавства,
затвердженою наказом міністерства
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України
№ 171 від 27.10.1997 (із змінами, внесеними
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища №
149 від 04.04.2007 р.) вона застосовується
під час встановлення розмірів шкоди
від забруднення (засмічення) земель
будь-якого цільового призначення, що
сталося внаслідок несанкціонованих
(непередбачених проектами, дозволами)
скидів (викидів) речовин, сполук і
матеріалів, внаслідок порушення норм
екологічної безпеки у разі зберігання,
транспортування та проведення
вантажно-розвантажувальних робіт,
використання пестицидів і
агрохімікатів, токсичних речовин,
виробничих і побутових відходів;
самовільного розміщення промислових,
побутових та інших відходів.

Відповідно до пункту 3.2. Методики
землі вважаються засміченими, якщо на
відкритому ґрунті наявні сторонні
предмети і матеріали, сміття без
відповідних

дозволів, що призвело або може
призвести до забруднення
навколишнього природного середовища.

Оскільки, як було зазначено вище
відповідач здійснює діяльність на
спірній земельній ділянці відповідно
до дозвільних документів на розміщення
та переробки відходів, ця діяльність
не вважається такою, за яку
передбачено відповідальність у
вигляді відшкодування шкоди.

При цьому колегія суддів враховує
те, що як вже зазначалось вище,на час
передання відповідачу спірної
земельної ділянки в оренду в акті її
передачі та акті відбору встановлено
наявність засмічення земельної
ділянки, що мали місце не внаслідок дії
відповідача, тоді як підставою для
цивільно-правової відповідальності у
вигляді відшкодування шкоди
відповідно до положень статті 1166 ЦК
України є наявність не тільки самої
шкоди, але й винної протиправної
поведінки особи і безпосереднього
причинного зв'язку такої поведінки і
наявної шкоди.

Відповідно до статті 4
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності.Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, обґрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими
суду доказами.

Господарський суд створює сторонам
та іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог чи
заперечень

Судом апеляційної інстанції ухвалою
від 25.09.2014 р. позивача, Державне
управління охорони навколишнього
природного середовища, Державну
екологічну інспекцію в Полтавській
області було зобов'язано надати
докази того, чи завдана відповідачем
шкода об'єкту оренди за спірним
договором.

Державною екологічною інспекцією
у Полтавській області на виконання
вимог ухвали господарського суду
апеляційної інстанції від 25.09.2014 р. було
повідомлено суд, що в неї відсутня
інформація про завдання відповідачем
шкоди об'єкту оренди.

У наявних у матеріалах справи
пояснень Державної екологічної
інспекції в Полтавській області
зазначено, що нею не встановлювалось
фактів заподіяння відповідачем шкоди
об'єкту оренди та відповідач і його
посадові особи до відповідальності за
забруднення чи засмічення земельної
ділянки не притягались.

Виходячи з викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржуване
рішення прийнято у відповідності з
нормами матеріального і
процесуального права, і при цьому на
виконання вказівок постанови суду
касаційної інстанції від 04.02.2014 р. судом
з'ясовано відповідні обставини, що
мають значення для справи та цим
обставинам в їх сукупності надана
належна правова оцінка, у зв'язку з чим
це рішення підлягає залишенню без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись
статтями 43, 49,75, 99, 101, п. 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача
залишити без задоволення

Рішення господарського суду
Полтавської області від 20 травня 2014
року у справі № 18/448/12 залишити без
змін..

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів.

Постанову складено в повному обсязі
07.11.2014 р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Потапенко В.І.

Суддя
Пушай В.І.