ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2014 р.
Справа № 922/203/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пелипенко Н.М., суддя Ільїн О.В.,
суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

позивача - Мокрицького О.В., довіреність
від 12.06.2014 р. № 140/22;

1-го відповідача - не прибув;

2-го відповідача - ОСОБА_2, довіреність
б/н від 07.10.2014 р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №
2942Х/1-28) на рішення Господарського суду
Харківської області від 02 вересня 2014
року у справі № 922/203/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Центренерго", м. Київ;

до 1) Фізичної особи підприємця ОСОБА_3,
м. Харків;

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фрегат", м. Харків;

про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ПАТ "Центренерго"
звернулось до Господарського суду
Харківської області з позовом до ФОП
ОСОБА_3 та ТОВ "Фрегат" про визнання
недійсним договору про відступлення
права вимоги від 19.02.2010 р., укладеного
між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Фрегат". Зазначає,
що цей договір укладений з порушенням
вимог п. 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України, оскільки ухвалою
Господарського суду м. Києва від 09.02.2004
р. порушено провадження у справі № 15/76-6
про банкрутство ПАТ "Центренерго".
СПДФО ОСОБА_3 звернувся 13.05.2006 р. з
вимогою, як конкурсний кредитор у
справі про банкрутство ПАТ
«Центренерго». ТОВ "Фрегат" стало новим
стягувачем на підставі договору про
відступлення права вимоги на вимогу,
яка заявлена СПДФО ОСОБА_3 після
закінчення строку, встановленого ст. 14
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", вважає, що ТОВ
"Фрегат" буде позбавлений можливості
заявити свої вимоги в процесі справи
про банкрутство.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 10.02.2014 р. у
справі № 922/203/14, залишеним без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 р., у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого Господарського Суду
України від 24.06.2014 р. у справі № 922/304/14
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 р. та
рішення Господарського суду
Харківської області від 10.02.2014 р.
скасовано. Справу № 922/304/14 передано на
новий розгляд до Господарського суду
Харківської області.

За результатом нового розгляду справи
02.09.2014 р. Господарським судом
Харківської області прийняте рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено
повністю, з посиланням на
недоведеність факту наявності підстав
для визнання договору недійсним в
розумінні ст. ст. 203, 215 Цивільного
кодексу України.

Позивач звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Харківської області від 02.09.2014 р. у
справі № 922/203/14. Посилається на те, що
договір про відступлення права вимоги
від 19.02.2010 р., укладений між ФОП ОСОБА_3
та ТОВ "Фрегат", порушує права та
законні інтереси ПАТ «Центренерго»,
оскільки може привести до подвійного
стягнення з ПАТ "Центренерго" однієї й
тієї ж заборгованості. З посиланням на
ст. 8 Закону України «Про виконавче
провадження», зазначає, що стягувач у
виконавчому провадженні може бути
змінений тільки у випадку його
реорганізації.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 25.09.2014 р. у
справі № 922/203/14 апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 30.10.2014 р.

Розпорядженням секретаря судової
палати № 1 Харківського апеляційного
господарського суду від 28.10.2014 р., у
зв'язку з відрядження судді Івакіної
В.О. та судді Черленяка М.І., для
розгляду даної справи сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Пелипенко Н.М., суддя Ільїн О.В.,
суддя Камишева Л.М.

Представник позивача в судовому
засіданні 30.10.2014 р. підтримав
апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник 2-го відповідача у відзиві
на апеляційну скаргу від 28.10.2014 р. № 9637
та в судовому засіданні 30.10.2014 р. не
погодився з доводами, зазначеними у
апеляційній скарзі позивача, просив
залишити скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін. Зазначає, що правомірність
договору про відступлення права вимоги
від 19.02.2010 р., укладеного між ФОП ОСОБА_3
на ТОВ «Фрегат», підтверджено ухвалою
Господарського суду м. Києва від 12.11.2013
р. у справі № 42/19 про заміну стягувача
СПДФО ОСОБА_3 на ТОВ «Фрегат» на
підставі вищезазначеного договору про
відступлення права вимоги, яку
залишено без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 16.12.2013 р. та
постановою Вищого Господарського Суду
України від 12.03.2014 р.

1-й відповідач відзив на апеляційну
скаргу не надав, свого представника в
судове засідання 30.10.2014 р. не направив,
про причину відсутності суду не
повідомив, копія ухвали Харківського
апеляційного господарського суду від
25.09.2014 р. про прийняття апеляційної
скарги до провадження, яка була
надіслана на адресу 1-го відповідача,
зазначену в апеляційній скарзі (а саме:
61146, м. Харків, вул. Блюхера, 27/101)
повернулась до суду з довідкою
відділення зв'язку про невручення
поштового відправлення : "за спливом
строку зберігання".

За змістом ч. 1 ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України, в разі,
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і повернуто з
посиланням на закінчення строку
зберігання поштового відправлення,
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Представники позивача та 2-го
відповідача проти розгляду
апеляційної скарги без участі
представника 1-го відповідача не
заперечували.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо документів, щоб розглянути
апеляційну скаргу по суті без участі
представника 1-го відповідача,
неприбуття представника 1-го
відповідача в судове засідання не
перешкоджає судовому розгляду
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до висновку про розгляд справи
у відсутності представника 1-го
відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
позивача та 2-го відповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.02.2004 р. Господарським судом м.
Києва прийнято рішення у справі № 42/19
за позовом СПДФО ОСОБА_3 до ВАТ
"Центренерго" про стягнення 35899,97 грн. по
договору про ремонт крівлі КТЦ-2 від
16.02.2001 р. № 1, яким позов задоволено
частково, стягнуто з ВАТ "Центренерго"
на користь СПДФО ОСОБА_3 основний борг
в сумі 31049,00 грн., збитки від інфляції в
сумі 589,93 грн., 3% річних в сумі 109,74 грн.,
державне мито в сумі 317,49 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу витрат по оплаті в
сумі 104,35 грн. (т. 1 а.с. 15).

На виконання вказаного рішення
Господарським судом м. Києва був
виданий Наказ № 42/19 від 01.06.2004 р. про
стягнення 32170,51 грн. з ВАТ "Центренерго"
на користь СПДФО ОСОБА_3

На підставі цього наказу державним
виконавцем Відділу Державної
виконавчої служби Зміївського РУЮ
відкрите виконавче провадження.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 09.02.2004 р. у справі № 15/76-6 порушено
провадження у справі про банкрутство
ПАТ "Центренерго".

Згідно ч. 1, 2 с. 14 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції станом на 24.01.2006 р.),
конкурсні кредитори за вимогами, які
виникли до дня порушення провадження
у справі про банкрутство, протягом
тридцяти днів від дня опублікування
в офіційному друкованому органі
оголошення про порушення провадження
у справі про банкрутство зобов'язані
подати до господарського суду
письмові заяви з вимогами до боржника,
а також документи, що їх підтверджують.
Копії зазначених заяв та доданих до них
документів кредитори надсилають
боржнику та розпоряднику майном.
Вимоги конкурсних кредиторів, що
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, - не розглядаються і
вважаються погашеними, про що
господарський суд зазначає в ухвалі,
якою затверджує реєстр вимог
кредиторів. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.

Перевіркою матеріалів справи
встановлено, що публікація про
порушення провадження у справі № 15/76-6
про визнання банкрутом ПАТ
«Центренерго» відбулась 08.04.2006 р. ФОП
ОСОБА_3 звернувся до Господарського
суду м. Києва з заявою від 05.05.2006 р.
про визнання майнових вимог як
конкурсний кредитор у справі про
банкрутство (а.с. 32- 33).

Постановою державного виконавця
Відділу Державної виконавчої служби
Зміївського РУЮ від 25.06.2004 р. зупинено
виконавче провадження по виконанню
наказу № 42/19 від 01.06.2004 р. про стягнення
з ВАТ "Центренерго" на користь СПДФО
ОСОБА_3 32170,51 грн., у зв'язку з порушенням
справи про банкрутство ВАТ
"Центренерго" (т. 1 а.с. 17).

Між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Фрегат" укладений
договір відступлення права вимоги від
19.02.2010 р., згідно якого СПДФО ОСОБА_3
відступив ТОВ "Фрегат" право вимоги від
боржника - Зміївської ТЕС ВАТ ДЕК
«Центренерго» виконання зобов'язання
на суму 32170,51 грн. (т. 1 а.с. 18-19).

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, а
частиною 3 цієї статті передбачено, що
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р.
№ 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", обставини, щодо
яких помилилась сторона правочину,
мають існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також, що
вона має істотне значення.

Згідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 Цивільного кодексу України
встановлює, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного
кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
вимога про визнання договору
відступлення права вимоги від 19.02.2010 р.,
укладеного між ТОВ "Фрегат" та ФОП
ОСОБА_3, заявлена позивачем - ПАТ
«Центренерго», який не є стороною
спірного договору.

Загальні підстави та порядок заміни
кредитора у зобов'язанні унормовані ст.
512 Цивільного кодексу України в силу
якої кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок: 1)
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги);
2) правонаступництва; 3) виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем); 4)
виконання обов'язку боржника третьою
особою. Кредитор у зобов'язанні може
бути замінений також в інших випадках,
встановлених законом. Кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений,
якщо це встановлено договором або
законом.

Згідно ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу
України, правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України
передбачено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Як вбачається з договору відступлення
права вимоги від 19.02.2010 р., ФОП ОСОБА_3
(кредитор) має перед ТОВ "Фрегат" (новим
кредитором) грошове зобов`язання в сумі
32980,49 грн., яке виникло з договору,
укладеного між сторонами 08.10.2003 р., та
яке передбачає зобов`язання по сплаті
кредитором новому кредитору вартості
наданих послуг.

Відповідно до п. 2 договору уступки
права вимоги від 19.02.2010 р., кредитор - ФОП
ОСОБА_3 є кредитором в правовідносинах
з позивачем ПАТ "Центренерго"
(боржником), тобто боржник має перед
кредитором грошове зобов`язання в сумі
32170,51 грн., яке виникло з договору від
16.02.2001 р. № 1 на ремонт крівлі КМЦ-2,
укладеного між ТОВ
"Строймонтажавтоматика" та боржником
по сплаті вартості виконаних робіт з
ремонту крівлі та договору уступки
права вимоги, укладеного 10.07.2003 р. між
ТОВ "Строймонтажавтоматика" та
кредитором на уступку права вимоги від
боржника грошових коштів в сумі 31049,00
грн. та рішення суду від 10.02.2004 р.

Відповідно до п. 3 договору уступки
права вимоги від 19.02.2010 р., строк
виконання зобов`язань боржника по
оплаті виконаних робіт в сумі 31049,00 грн.
настав 01.12.2001 р., що підтверджується
договором підряду від 16.02.2001 р. № 1 на
ремонт крівлі, актом звірки взаємних
розрахунків від 04.07.2003 р., договором
уступки права вимоги від 10.07.2003 р.;
рішенням Господарського суду м. Києва
від 10.02.2004 р. у справі № 42/19, постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 11.05.2004 р. по
справі № 42/19, листом боржника від 04.10.2005
р. № 04/8231.

В п. 7 договору уступки права вимоги від
19.02.2010 р. сторони встановили, що
кредитор передає новому кредитору
оригінали документів, вказані в п. 3
даного договору, а також направляє на
адресу боржника повідомлення про
здійснену уступку новому кредитору
права вимоги.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу
України, заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник
не був письмово повідомлений
про заміну кредитора у зобов'язанні,
новий кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Як вбачається з матеріалів справи,
19.02.2010 р. вих. № 15 ТОВ "Фрегат" направило
на адресу ПАТ «Центренерго»
повідомлення про заміну кредитора у
зобов`язанні, яке було отримано
позивачем, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 48).

Договір від 16.02.2001 р. № 1 на ремонт
крівлі КТЦ-2, укладений між ВАТ «ДЕК
«Центренерго», правонаступником якого
є ПАТ «Центренерго», та ТОВ
«Строймонтажавтоматика» та договір
про відступлення права вимоги від
10.07.2003 р., укладений між ТОВ
«Строймонтажавтоматика» та СПДФО
ОСОБА_3, не містять заборони щодо
відступлення права грошової вимоги за
даними договорами або його обмеження.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
визнання недійсним договору
відступлення права вимоги від 19.02.2010 р.
з підстав, визначених в ст. ст. 203, 215
Цивільного кодексу України.

Тобто на підставі договору
відступлення права вимоги від 19.02.2010 р.
належне ФОП ОСОБА_3 право вимоги по
наказу № 42/19 від 01.06.2004 р. до ВАТ
«Державна енергогенеруюча компанія
«Центренерго» на суму 32170,51 грн. було
передане ТОВ «Фрегат».

Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України, кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок, зокрема, передання
ним свох прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу
України, до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Постановою Вищого Господарського Суду
України від 12.03.2014 р. у справі № 42/19
залишено без змін ухвалу
Господарського суду м. Києва від 12.11.2013
р. та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
16.12.2013 р. про заміну стягувача - СПДФО
ОСОБА_3 його правонаступником - ТОВ
"Фрегат" відповідно до вимог ст. 25
Господарського процесуального кодексу
України (т. 1 а.с. 227-235).

У п. 1.4 постанови Пленум Вищого
господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування ГПК України судами першої
інстанції" зазначено, що ст. 25
Господарського процесуального кодексу
України передбачено процесуальне
правонаступництво у зв'язку не лише зі
смертю (оголошенням померлою) фізичної
особи та реорганізацією суб'єкта
господарювання, а й в інших
передбачених законом випадках, у тому
числі заміни кредитора або боржника у
зобов'язанні (ст. ст. 512, 520 Цивільного
кодексу України відповідно).
Процесуальне правонаступництво в
розумінні цієї норми ГПК України
допускається на будь-якій стадії
судового процесу і здійснюється
господарським судом без виклику сторін
у справі, якщо їх явка не зумовлена
необхідністю з'ясування судом тих чи
інших обставин.

У розумінні ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження є завершальною стадією
судового процесу, яка спрямована на
примусове виконання судових рішень,
тому заміна сторони на цій стадії
відбувається як на підставі та в
порядку, визначеному нормами ГПК
України, так і згідно приписів Закону
України "Про виконавче провадження".

Частиною 5 ст. 8 названого Закону
передбачено, що в разі вибуття однієї
із сторін державний виконавець з
власної ініціативи або за заявою
сторони, а також сама заінтересована
сторона мають право звернутися до суду
із заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

Отже, наведені процесуальні норми
надають право заінтересованій особі
звернутися з відповідною заявою до
господарського суду, який на будь-якій
стадії судового процесу може здійснити
процесуальне правонаступництво,
зокрема, зумовлене заміною кредитора в
зобов'язанні.

Таким чином, апелянт безпідставно
стверджує, що стягувач за виконавчим
документом може бути змінений тільки у
випадку його реорганізації.

Крім того, твердження апелянта про
порушення його прав та інтересів
матеріалами справи не підтверджено,
оскільки заборгованість позивачем не
погашена, тому укладений між ФОП ОСОБА_3
та ТОВ "Фрегат" договір про
відступлення права вимоги від 19.02.2010 р.
є підставою виникнення цивільних прав
та обов'язків у розумінні ст. 11
Цивільного кодексу України.

Згідно з вимогами закону, учасники
цивільних правовідносин виконують
цивільні обов'язки у межах
встановлених договором або актами
цивільного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що позивач також безпідставно
зазначає про ризик подвійного
стягнення за наказом Господарського
суду м. Києва № 42/19 від 01.06.2014 р. про
стягнення 32170,51 грн. з ПАТ "Центренерго"
на користь ФОП ОСОБА_3 та на користь ТОВ
«Фрегат» на підставі договору про
відступлення права вимоги від 19.02.2010 р.,
оскільки вимоги кредиторів
вирішуються судом виключно під час
проведення судових процедур в межах
справи про банкрутство ПАТ
"Центренерго".

Як вбачається з матеріалів справи та
підтвердили в судовому засіданні
представники позивача та 2-го
відповідача, на момент розгляду даної
справи кредиторські вимоги ФОП ОСОБА_3
у справі № 15/76-6 про визнання банкрутом
ПАТ "Центренерго" розглянуті не були,
реєстр вимог кредиторів не
затверджений.

На підставі зазначеного, колегія
суддів апеляційної інстанції зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 02 вересня 2014
року у справі № 922/203/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
Господарського Суду України через
Харківський апеляційний господарський
суд.

Повний текст постанови складено та
підписано 04.11.14 року

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Камишева Л.М.