ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р.Справа №
923/991/14Одеський апеляційний
господарський суд у складі:

Головуючого судді Ліпчанської Н.В.

Суддів Лисенко В.А., Савицького Я.Ф.

(Склад колегії суддів змінено на
підставі розпорядження в.о. голови суду
№746 від 04.11.2014р.)

При секретарі судового засідання
Молодові В.С.

За участю представників сторін:

Від позивача - Бєрьозка Ю.В., за
довіреністю № 07/2605-14 від 27.12.2013 р.;

Від позивача - Ювченко Т.І., за
довіреністю №07/2600-14 від 27.12.2013 р.;

Від відповідача - ОСОБА_3, за
довіреністю № 950 від 18.07.2014 р.;

Від відповідача - ОСОБА_4, за
довіреністю №950 від 18.07.2014 р.;

Відповідач - ОСОБА_5, за паспортом серія
НОМЕР_2 від 19.11.2004р.

Розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення господарського суду
Херсонської області від 29 липня 2014 року

по справі № 923/991/14

за позовом Відкритого акціонерного
товариства „Енергопостачальна
компанія „Херсонобленерго"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

про визнання недійсною додаткову угоду
від 21.03.2014року,

Встановив:

В липні 2014 року Відкрите акціонерне
товариство „Енергопостачальна
компанія „Херсонобленерго" (Далі -
Компанія) звернулось до господарського
суду Херсонської області із позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (Далі
- ФОП ОСОБА_5) про визнання недійсною
додаткової угоди від 21.02.2014 року до
договору постачання електроенергії №
4666 від 05.11.2010 року, згідно якої було
продовжено строк дії договору № 4666 на
об'єкт „Кіоск", що розташований по
АДРЕСА_1 до 26.02.2015 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Компанія
вказує на те, що у ФОП ОСОБА_5 відсутні
правові підстави для розміщення
тимчасової споруди „Кіоску" по
АДРЕСА_1.

Звернувшись із заявою від 21.02.2014р. про
продовження строку дії договору № 4666
про постачання електроенергії на
об'єкт „Кіоск", відповідач надав
недостовірні відомості, зокрема
Паспорт прив'язки №110 з відміткою про
його продовження до 26.02.2015 року, чим
ввів в оману Позивача.

Відповідно до положень ст. 230
Цивільного Кодексу України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману, щодо обставин,
які мають істотне значення, такий
правочин визнається судом недійсним.

Додаткова угода до договору № 4666, яка
підписана 21.02.2014 року між Позивачем та
Відповідачем щодо продовження строку
дії договору про постачання
електроенергії на об'єкт „Кіоск", що
розташований по АДРЕСА_1, була укладена
з мотивів суперечності вимогам
правочину з недодержанням
Відповідачем в момент вчинення
правочину положень ч.ч. 1; 2 ст. 203 ЦК
України.

Відповідач не визнає позовні вимоги,
зазначаючи у відзиві, що статтею 13
Конвенції „Про захист прав людини і
основоположних свобод" (право на
ефективний засіб юридичного захисту)
передбачено, що кожен, чиї права та
свободи, визнані в цій Конвенції, були
порушені, має право на ефективний засіб
юридичного захисту в національному
органі, навіть якщо таке порушення було
вчинено особами, які здійснювали свої
офіційні повноваження.

На думку відповідача, під час звернення
до суду, Позивач обрав неправильний
спосіб захисту порушеного права. Якщо,
позивачем ставиться мета припинення
постачання товару (електроенергії), то
слід було заявляти позов про
розірвання договору і визначати
матеріально-правові підстави відмови у
продажу товару (електроенергії)
відповідачу.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 29.07.2014 року
(Суддя Клепай З.В.) позовні вимоги
задоволені у повному обсязі.
Господарський суд визнав недійсною
угоду, що укладена 21.02.2014р. до договору
про постачання електроенергії № 4666 від
05.11.2010р. між ФОП ОСОБА_5 та Компанією,
згідно якої продовжено строк дії
договору № 4666 на постачання
електроенергії на об'єкт „Кіоск", що
розташований по АДРЕСА_1 до 26.02.2015р.

Мотивуючи дане рішення місцевий
господарський суд, посилаючись на п.п. 4;
5; 8 Правил користування електричною
енергією, вказав на те, що для укладення
договору про постачання
електроенергії, договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживачеві або договору про спільне
використання технологічних
електричних мереж, заявник (споживач,
власник технологічних мереж, основний
споживач або субспоживач) має надати
відповідній організації такі
документи: копію документа, яким
визначено право власності чи
користування на об'єкт (приміщення), або
копію документа, що підтверджує право
власності на земельну ділянку (у разі
відсутності на відповідній земельній
ділянці об'єкта).

Оскільки об'єкт „Кіоск" не є об'єктом
нерухомості, то відповідач
зобов'язаний був надати разом до
додаткової угоди документ, що надає
йому можливість розташовувати цей
„Кіоск" на конкретній земельній
ділянці за конкретною адресою, тобто
основним для укладення цієї додаткової
угоди є документ, що підтверджує право
відповідача на користування цією
земельною ділянкою, а саме договір
оренди землі або будь-який інший
документ, що надає йому таке право.

Приймаючи до уваги, що такий документ у
відповідача був відсутній на момент
укладання додаткової угоди від 21.02.2014р.
до договору про постачання
електроенергії № 4666 від 05.11.2010р. і про
дані обставини ФОП ОСОБА_5 не повідомив
позивача, таким самим ввів його в оману.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкоджати вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
господарського суду, ФОП ОСОБА_5
звернувся із апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати дане рішення,
прийняти нове, та відмовити в
задоволенні позову Компанії.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
відповідач вказує на те, що рішення є
незаконним, необґрунтованим, винесеним
з ознаками корупційного порушення.

Пленум Вищого господарського суду
України № 6 від 23.03.2012 р. „Про судове
рішення" визначив, що - „Викладення в
рішення лише доводів та доказів
сторони, на користь якої приймається
рішення, є порушенням вимог ст. 42 ГПК
України, щодо рівності всіх учасників
судового процесу перед законом і судом.

На думку скаржника, місцевий
господарський суд безпідставно
відкрив провадження по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції
України, та Рішення Конституційного
суду України від 25.12.1997 р. № 9-зп,
правової позиції Верховного суду
України, викладеної у Постанові від 05
лютого 2014 року, -„Суд повинен
установити, чи були порушені невизнані
або оспорені права, свободи чи інтереси
цих осіб, і залежно від установленого
вирішити питання про задоволення
позовних вимог або відмову в їх
задоволенні.

Господарський суд, приймаючи рішення
по справі, не прийняв до уваги, що
Позивач є монополістом і проігнорував
вимоги заборони державою зловживання
монопольним становищем на ринку,
визначені ст. 13 Закону України „Про
захист економічної конкуренції, шляхом
надання споживачу інформації, що
вводить в оману.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_5 вказує
на те, що господарський суд зазначає
норму Постанови НКРЕЕ № 29 (яка є
незаконною), оскільки відповідно до ст.
57 Конституції України не оприлюднена в
установленому законом порядку. Закони
та інші нормативно-правові акти, що
визначають права і обов'язки громадян,
не доведені до відома населення у
порядку, встановленому законом, є
нечинними.

Скаржник вважає, що п.9.4 договору на
постачання електроенергії, є
забороненим законом. Відтак договір є
безстроковим. Тому визнання недійсною
додаткової угоди не змінює жодного
пункту договору, в тому числі і
обов'язок постачання електроенергії на
струмоприймачі електричної мережі, яка
знаходиться у приміщенні „Кіоску",
який належить Споживачу на праві
власності, що підтверджено документом
на право власності, передбаченим
законом.

Позивач заперечує проти апеляційної
скарги, вважаючи її безпідставною та
необґрунтованою.

Компанія вважає, що рішення
господарського суду відповідає нормам
діючого законодавства, прийнято при
повному з'ясуванні обставин справи, а
тому правових підстав для його
скасування не вбачається.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши доводи апеляційної
скарги, перевіривши правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
вважає, що рішення господарського суду
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення, виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи,
05.11.2010 р. між сторонами був укладений
договір № 4666 про постачання
електроенергії на об'єкти: „Кіоск" по
АДРЕСА_1 строком дії до 12.05.2011р. та
„Магазин" по АДРЕСА_2, строком дії до
15.09.2012 р. (а.с. 22-32).

Додатковою угодою від 30.11.2011 р. до
даного договору п.9.4 договору був
викладений в наступній редакції:

Цей Договір набирає чинності з дня його
підписання і укладається на строк до
31.12.2012 р. Термін дії Договору про
постачання електричної енергії буде
подовжено на наступний календарний
рік, якщо за місяць до закінчення
терміну дії Договору жодною із Сторін
не буде заявлено про припинення його
дії або перегляд його умов. Але не більш
ніж до 12.05.2013 р., по об'єкту „Кіоск", що
знаходиться за адресою: м. Херсон,
АДРЕСА_1 згідно договору оренди.

У разі ненадання споживачем копії
документа, яким визначено право
власності чи користування на об'єкт
„Кіоск", що знаходиться за адресою: м.
Херсон, АДРЕСА_1 до 12.05.2013р., договір
втрачає свою чинність щодо даного
об'єкта, постачальник має право
припинити постачання електричної
енергії. (а.с. 34).

Відповідно додаткової угоди від
16.08.2011р. до договору оренди земельної
ділянки від 17.10.2010 р. № 26,
укладеної Херсонською міською радою та
ФОП ОСОБА_5, на підставі рішення міської
ради від 24.06.2011 р. № 280, був поновлений
строк дії договору оренди земельної
ділянки площею 0,0020га по АДРЕСА_1 під
торгівельним кіоском, на 2 (два) роки.
Термін дії додаткової угоди з 12.05.2011р.
(момент закінчення строку дії договору
оренди) до 12.05.2013 р. (а.с. 35).

Згідно Рішення Херсонської міської
ради № 1304 від 25.12.2013 р. ФОП ОСОБА_5 було
відмовлено у поновленні договору
оренди земельної ділянки
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), площею
0,0020га по АДРЕСА_1 під торгівельним
кіоском, у зв'язку із закінченням 12.05.2013
р. строку дії договору оренди земельної
ділянки. (а.с. 71-72)

21 травня 2014 року Компанія направила ФОП
ОСОБА_5 листа за № 34/11-1707 відповідно до
якого, у зв'язку із відсутністю
документів, встановлених п.п.8п.5.4 ПКЕЕ,
які підтверджують право власності чи
користування на земельну ділянку
(паспорт прив'язки) на об'єкт „Кіоск",
була надіслана додаткова угода (два
примірника) про виключення об'єкту
"Кіоск" по АДРЕСА_1 із договору про
постачання електроенергії № 4666 від
05.11.2010 р. (а.с. 73-74).

У відповіді на даний лист, ФОП ОСОБА_5
вказав на те, що він не вбачає підстав
для підписання додаткової угоди,
оскільки його право власності на об'єкт
підтверджується нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
„Кіоску" від 04 квітня 2008 року (а.с. 75).

Розміщення тимчасових споруд, до яких
відноситься в даній справі „Кіоск", для
провадження підприємницької
діяльності здійснюється в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
містобудування (п. 4 ст. 28 Закону України
„Про регулювання містобудівної
діяльності).

На виконання вимог даного Закону, 21
жовтня 2011 року Наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України № 224, затверджено Порядок
розміщення тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності, який зареєстрований в
Міністерстві Юстиції України 22.11.2011 р.
за № 133020068.

Згідно з положеннями п.1.3 Порядку,
тимчасова споруда торгівельного,
побутового, соціально-культурного чи
іншого призначення для здійснення
підприємницької діяльності - це
одноповерхова споруда, що
виготовляється із полегшених
конструкцій, з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюються
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Відповідно до п.2.1 Порядку, підставою
для розміщення тимчасовою споруди є
паспорт прив'язок.

Паспорт прив'язки - це комплекс
документів, у яких визначено місце
встановлення тимчасової споруди на
топографо-геодезичній основі М 1:500,
схему благоустрою прилеглої території
(положення п.1.4 Порядку).

Додаток № 1 до Порядку містить форму
схеми розміщення тимчасових споруд, із
вказівкою площі земельної ділянки,
згідно з документами на
землекористування.

Звідси випливає, що перш ніж
оформлювати паспорт прив'язки, суб'єкт
господарювання має отримати документи
на землекористування, відповідно
Земельного Кодексу України та Закону
України „Про місцеве самоврядування в
України" тощо.

Документи, що подаються для отримання
паспорта прив'язки, мають містити дані
щодо розміру земельних ділянок, які
вносяться на підставі отриманих
суб'єктом господарювання документів на
право користування земельною ділянкою
(п.2.6 додаток 1 Порядку).

Відповідно до п.2.27 Порядку, внесення
таких даних без наявних документів на
право землекористування тягне за собою
анулювання паспорта прив'язки.

Враховуючи вищезазначені норми права
вбачається, що підтверджуючим
документом права власності
(користування) на об'єкт тимчасової
споруди, є паспорт прив'язки, яким
встановлюється право щодо
встановлення об'єкта на відповідній
території на визначений строк.

Укладаючи договір про постачання
електроенергії на виконання умов абз. 8
п.5.4 Правил, заявник - власник
(користувач) тимчасової споруди має
надати енергопостачальнику паспорт
прив'язки тимчасової споруди.

Однак, як встановлено матеріалами
справи, в порушення зазначених норм,
ФОП ОСОБА_5 надав до Компанії
сфальсифікований паспорт прив'язки
тимчасової споруди № 110 (а.с. 53), що
слугувало укладанню 21.02.2014р. між
сторонами додаткової угоди до договору
№ 4666 від 05.11.2010 р. на продовження строку
його дії про постачання електроенергії
на об'єкт „Кіоск" до 26.02.2015 р.

Таким чином, своїми діями ФОП ОСОБА_5
ввів позивача в оману, щодо обставин
які мають істотне значення.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується із висновками місцевого
господарського суду щодо наявності
правових підстав для визнання
недійсною додаткової угоди від 21.02.2014р.
до договору про постачання
електроенергії від 05.11.2010 р. за № 4666,
відповідно до положень ст. 230
Цивільного Кодексу України.

Судовою колегією не приймаються до
уваги посилання скаржника на те, що
паспорт прив'язки не розповсюджується
на споруди встановлені на відведеній
ділянці зі спеціальним правовим
режимом. Дана земельна ділянка, на якій
розташований „Кіоск" не має жодного
відношення до земель із особливим
режимом використання.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
винесено при повному з'ясуванні та
дослідженні всіх обставин справи з
правомірним застосуванням норм
діючого законодавства, а тому підстав
для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99; 101-105 ГПК України, суд
-

Постановив:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Херсонської області від 29.07.2014р. у
справі № 923/991/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписано
06.11.2014р.

Головуючий суддя
Н.В. Ліпчанська

Суддя
Я.Ф. Савицький

Суддя
В.А. Лисенко