номер провадження справи 9/103/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2014
Справа № 908/3533/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тигрес" (45601,
Волинська область, Луцький район, с.
Липини, вул. Перемоги, 25)

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; т.
НОМЕР_2, НОМЕР_3)

про стягнення суми 42879,44 грн.

Суддя Боєва О.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Чабан Р.Л. (дов. № 6 від
22.10.14)

Від відповідача: не з'явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з
відповідача суми 42879,44 грн., з яких: сума
28107,65 грн. - основний борг, сума 2855,43 грн. -
пеня, сума 5729,34 грн. - 40% річних, сума 3376,26
грн. - інфляційні втрати, сума 2810, 76 грн. -
штраф.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 23.09.2014р.
позовна заява прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/3533/14,
судове засідання призначено на 28.10.2014р.

28.10.2014р. справу розглянуто,
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення. Справа розглянута без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

Позивач підтримав позовні вимоги з
підстав викладених у позовній заяві,
зазначивши, зокрема, про наступне. На
виконання умов договору поставки №
ТР13-162 від 05.08.2013р., позивач передав
відповідачу товар на загальну суму
44634,95 грн. Відповідачем, в свою чергу,
було здійснено оплату в розмірі 16527,30
грн. Пунктом 7.1. договору сторони
домовились, що оплата за товар
здійснюється відповідачем по мірі
реалізації товару, кожні 14 календарних
днів. Також умовами договору сторони
визначили, що відповідач зобов'язаний
кожні 14 календарних днів надавати
інформацію про реалізацію товару, у
разі ж неподання такої інформації
вважається, що поставлений товар
відповідачем реалізований і у нього
настав обов'язок сплатити вартість
цього товару. 05.03.2014р. позивач направив
відповідачу вимогу № 162 щодо сплати
заборгованості в розмірі 28107,65 грн.
Проте, дана вимога була залишена
відповідачем без виконання. У зв'язку з
чим, позивач, на підставі ст.ст. 11, 509, 526,
530, 656 ЦК України, ст.ст. 173, 193 ГК України
просить стягнути з відповідача суму
28107,65 грн. основного боргу, а також суму
2855,43 грн. пені, суму 5729,34 грн. - 40% річних,
суму 3376,26 грн. інфляційних втрат, суму
2810, 76 грн. штрафу.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, витребувані документи та
письмовий відзив не надав. Про час та
місце слухання справи повідомлений
належним чином, ухвала суду була
направлена на адресу вказану у
позовній заяві та у Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а саме:
АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.9 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто
з посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно зі ст. 75 ГПК України справу
розглянуто за наявними матеріалами,
які суд визнав достатніми для
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

05.08.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тигрес"
(постачальник, позивач у справі) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(покупець, відповідач у справі) був
укладений договір поставки № ТР13-162,
відповідно до умов якого, постачальник
зобов'язався поставляти окремими
партіями та передавати у власність
покупцю товари, а останній - приймати та
оплачувати їх.

Відповідно до п. 10.1. договору останній
вступає в силу з дати його підписання і
діє до 31.12.2014р., а в частині виконання
сторонами своїх зобов'язань до повного
виконання.

Згідно з п. 1.3. договору ціна на товар,
який передається покупцю, визначається
сторонами у видаткових накладних,
згідно діючих у постачальника цін на
момент поставки. Видаткові накладні є
невід'ємними частинами даного
договору.

За приписами п. 6.1. договору
приймання-передача товару
здійснюється в пункті доставки
представниками обох сторін, шляхом
підпису на видатковій накладній та
штампа (печатки) покупця одержувача
товару (для юридичних осіб), для
підприємців, які не мають печаток -
підпис на видатковій накладній.

Моментом передання товару - є момент
фактичного передання партії товару у
місці доставки. Передання товару
підтверджується підписом особи, яка
його отримала, у накладній, та
відбитком печатки (у разі наявності).

Відповідно до п. 7.1. договору оплата
партії товару здійснюється, із
розстроченням платежу, частинами по
мірі реалізації третім особам, кожні 14
(чотирнадцять) календарних днів за
товар, який реалізовано за цей період.

Пунктом 11.1. сторони погодили, що з метою
забезпечення постачальнику можливості
контролю за вчасними розрахунками,
покупець зобов'язаний кожні 14
календарних днів з моменту поставки
товару, надавати постачальнику
достовірну інформацію (звіт) про
реалізацію товару та/або його залишки.
Звіт подається покупцем по факсу,
електронною поштою або іншим способом,
який дає можливість зафіксувати час
відправлення звіту. Покупець несе
відповідальність за надання
неправдивої інформації постачальнику.
Сторони домовились про те, що звіти
покупця мають юридичну силу та
породжують права та обов'язки для
сторін. Сторони мають право
використовувати їх як докази у суді. У
разі не надання покупцем постачальнику
звіту згідно умов даного договору або
подання звіту з недостовірними даними,
вважається, що весь поставлений товар
покупцем реалізований і у нього настав
обов'язок сплатити вартість всього
поставленого товару наступного дня,
після того, як звіт мав бути наданий.

Приписами п. 8.5. договору сторони
визначили, що у випадку невиконання чи
прострочення виконання покупцем
обов'язку щодо оплати, подання звітів
про реалізований товар постачальник
має право на свій вибір застосувати
оперативно-господарську санкцію (одну
або декілька одночасно), в тому числі,
вимагати від покупця дострокової
сплати усієї вартості поставленого
товару незалежно від настання термінів
його оплати. Покупець зобов'язується
виконати вимогу постачальника щодо
оплати товару протягом 5 робочих днів з
моменту її отримання.

Як свідчать матеріали справи, позивач у
період з 12.08.2013р. по 28.10.2013р. здійснив
відповідачу поставку товару на
загальну суму 44634,95 грн. Факт отримання
відповідачем товару підтверджується
видатковими накладними № 40692 від
12.08.2013р. на суму 5474,70 грн., № 40934 від
13.08.2013р. на суму 25190,33 грн., № 42971 від
19.08.2013р. на суму 608,58 грн., № 47340 від
02.09.2013р. на суму 639,04 грн., № 55027 від
23.09.2013р. на суму 2098,65 грн., № 55250 від
23.09.2013р. на суму 4710,34 грн., № 57343 від
30.09.2013р. на суму 358,45 грн., № 68341 від
28.10.2013р. на суму 221,16 грн., № 68414 від
28.10.2013р. на суму 5333,70 грн., а також
товарно-транспортними накладними,
копії яких містяться в матеріалах
справи.

Відповідач, в свою чергу, оплату за
отриманий товар здійснив частково на
суму 16527,30 грн. Несплаченою залишилась
сума 28107,65 грн.

Також з матеріалів справи вбачається,
що 06.03.2014р. позивач направив
відповідачу вимогу за вих. № 162 від
05.03.2014р., в якій просив терміново
погасити борг за договором поставки №
ТР13-162 від 05.08.2013р. Однак відділенням
поштового зв'язку дану вимогу було
повернуто позивачу з посиланням на
«закінчення терміну зберігання», з
датою на штемпелі - 15.04.2014р.

За приписами п. 1.7 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» визначено, що
днем пред'явлення вимоги кредитором
слід вважати день, у який боржник
одержав надіслану йому вимогу, а в разі
якщо вимогу надіслано засобами
поштового зв'язку і підприємством
зв'язку здійснено повідомлення про
неможливість вручення поштового
відправлення, то днем пред'явлення
вимоги є дата оформлення названим
підприємством цього повідомлення.

Оскільки відповідач у встановлений
договором строк розрахунки за
отриманий товар не здійснював, звіти
про реалізацію товару позивачу не
надавав, то у відповідності до п. 11.1.
договору товар на суму 28107,65 грн. є
таким, що реалізований відповідачем і,
як наслідок, у відповідача виник
обов'язок сплатити позивачу його
вартість.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за
договором поставки одна сторона
-постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні -покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов`язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до вимог
закону, умов договору. Одностороння
відмова від виконання зобов`язання не
допускається крім випадків,
передбачених законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193
Господарського кодексу України.

Згідно з ст.ст. 11, 509 ЦК України
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків (зобов'язань), які мають
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до
вказівок закону, договору є договір.

Приписами ст. 629 цього Кодексу
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлено строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач доказів виконання
зобов'язання і перерахування позивачу
заявленої до стягнення суми не надав.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача суми 28107,65 грн. основного боргу
є законними, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з
відповідача 40% річних за період з
14.03.2014р. по 15.09.2014р. в розмірі 5729,34 грн. та
суму 3376,26 грн. інфляційних втрат за
період з 14.03.2014р. по 15.09.2014р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
що прострочив виконання грошового
зобов'язання, за вимогою кредитора
зобов'язаний оплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь період прострочення, а
також три відсотки річних від
простроченої суми, якщо законом чи
договором не встановлений інший розмір
відсотків.

З приписів розділу 4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» вбачається, що
сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові. Сторони договору
можуть зменшити або збільшити
передбачений законом розмір процентів
річних.

Так, п. 7.4. договору сторонами визначено,
що якщо покупець не оплатив вартість
поставленого товару у визначений строк
він зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також сорок процентів річних від
простроченої суми.

Перевіривши розрахунок 40% річних, суд
встановив, що розрахунок здійснено
вірно.

Пунктом 3.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» визначено, що
індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць. Розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок інфляційних, суд вважає за
необхідне скоригувати його в частині
визначення періоду нарахування
інфляційних втрат, не виходячи, при
цьому, за межі визначеного позивачем
максимального розміру інфляційних
нарахувань (згідно п. 1.12. Постанови
Пленуму ВГСУ).

Так, втрати від інфляції становлять
3376,26 грн. за період з квітня 2014р. по
вересень 2014р.

Таким чином позовні вимоги про
стягнення з відповідача суми 5729,34 грн. -
40% річних та суми 3376,26 грн. інфляційних
втрат підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Позивачем також заявлені вимоги про
стягнення з відповідача пені у розмірі
2855,43 грн. за період з 14.03.2014р. по 15.09.2014р.
та штрафу в розмірі 2810,76 грн.

Пунктом 8.3. договору сторони визначили,
що за прострочення платежів,
передбачених договором, відповідач
сплачує позивачу пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний календарний день прострочення
за весь час прострочення без обмеження.

Відповідно до вимог Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" № 543/96-ВР від 22.11.1996р.
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Факт порушення грошових зобов'язань
відповідачем є доведеним, період та
розмір заявленої до стягнення пені
визначний позивачем вірно, а тому
вимога про стягнення з відповідача
суми 2855,43 грн. пені підлягає
задоволенню.

Згідно п. 8.5. договору невиконання
покупцем вимог постачальника
вважається грубим порушення умов
договору, в такому випадку покупець
додатково сплачує штраф у розмірі 10%
від вартості товару щодо якого існує
порушення.

Нарахування позивачем штрафу є
обґрунтованим, законним та відповідає
ст.ст. 230, 231 ГК України, п. 2.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань».
Розрахунок штрафу здійснено позивачем
вірно, а тому позовна вимога про
стягнення з відповідача суми 2810,76 грн.
штрафу підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі
сплати судового збору покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1;
ідент. номер НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тигрес" (45601,
Волинська область, Луцький район, с.
Липини, вул. Перемоги, 25; ) суму 28107 (двадцять вісім тисяч сто
сім) грн. 65 коп. основного боргу, суму 5729
(п'ять тисяч сімсот двадцять дев'ять)
грн. 34 коп. - 40% річних, суму 3376 (три
тисячі триста сімдесят шість) грн. 26
коп. інфляційних втрат, суму 2855 (дві
тисячі вісімсот п'ятдесят п'ять) грн. 43
коп. пені, суму 2810 (дві тисячі вісімсот
десять) грн. 76 коп. штрафу, суму 1827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
О.С. Боєва

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання.
Повне рішення підписано 03.11.2014р.