ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" жовтня 2014 р.Справа № 916/3434/14

За позовом: Агрофірма радгосп
„Білозерський"

До відповідача: Приватного
підприємства „КАМІОН-68"

про стягнення 131553,66грн.

Суддя Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь
представник

Від позивача: Дунаєв М.І. - довіреність;

Від відповідача: Петрович А.В. -
довіреність;

В судовому засіданні 27.10.2014р. приймали
участь представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Петрович А.В. -
довіреність;

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Агрофірма радгосп
„Білозерський" звернувся до
господарського суду Одеської області
із позовною заявою до Приватного
підприємства „КАМІОН-68" про стягнення
заборгованості за договором поставки в
розмірі 131553,66грн., яка складається з
основаного боргу в сумі 124800грн., пені в
розмірі 4808,04грн., 3%річних в сумі 697,62грн.
та інфляційних нарахувань в розмірі
1248грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 29.08.2014 року, було порушено
провадження у справі № 916/3434/14 із
призначенням справи до розгляду в
судовому засіданні.

Відповідач в судові засідання
з'являвся, надав відзив на позов,
відповідно якого позовні вимоги не
визнає, вважає їх необґрунтованими,
безпідставними та просить суд
провадження по справі припинити.

Справа розглядається в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 15.09.2014р. в порядку
ст. 77 ГПК України проголошувалась
перерва до 01.10.2014р.

У судовому засіданні 27.10.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив.

24.01.2014р. між Агрофірмою радгосп
„Білозерський" (Постачальник) та
Приватним підприємством „КАМІОН-68"
(Покупець) був укладений договір
поставки №03/14 (далі договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити в
порядку, визначеному дійсним договором
сусло виноградне освітлене на сік (далі
- товар). Поставка здійснюється
партіями (п.1.2 договору). Асортимент,
кількість та ціна товару зазначається
в специфікаціях к дійсному договору а
також в накладних на поставку
відповідної партії товару (п.1.3
договору).

Розділом 5 передбачені умови
розрахунку за отриманий товар. Так
згідно пункту 5.1 договору, при передачі
товару постачальник передає покупцю
накладну на товар, яка є підставою для
оплати товару. Покупець зобов'язаний
уплатити постачальнику грошові кошти
за передану партію товару в наступному
порядку: 15% від вартості прийнятого
товару - на протязі 20календарних днів з
моменту прийому товару покупцем, що
визначається датою підписання
накладних; - 85% від вартості прийнятого
товару - на протязі 120 календарних днів
з моменту приймання товару покупцем, що
визначається датою підписання
накладних (п.5.2 договору). Розрахунок за
товар здійснюється в безготівковій
формі шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок
постачальника або будь-якою іншою
формою, не забороненою дійсним
законодавством України (п.5.3 договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов
договору поставив відповідачу товар у
кількості 9600,00 декалітрів на загальну
суму 124800грн., що підтверджується
видатковими накладними №РН-0000102 від
28.01.2014р., №РН-0000088 від 29.01.2014р. та №0000103
від 30.01.2014р.

Втім відповідача, як вказує позивач,
свого обов'язку за договором щодо
оплати вартості поставленого товару не
здійснив в зв'язку з чим у нього
утворилась заборгованість в сумі
124800грн.

Вважаючи вказані дії відповідача
необґрунтованими та такими що
порушують його права, Агрофірма
радгосп „Білозерський" звернулась з
відповідним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог з наступних підстав.

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами по справі між
Позивачем та Відповідачем 24.01.2014р. був
укладений договір поставки №03/14,
умовами якого передбачено обов'язок
позивача поставити товар а відповідача
прийняти зазначений товар та
розрахуватись за нього.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.
Обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору № 03/14 від
24.01.2014р. позивачем було передано у
власність Приватного підприємства
„КАМІОН-68" товар - сусло виноградне
освітлене на сік вагою 9600,00 декалітрів
на загальну суму 124800грн., а
відповідачем вказаний товар було
прийнято, що підтверджується наявними
у матеріалах справи видатковими
накладними №РН-0000102 від 28.01.2014р.,
№РН-0000088 від 29.01.2014р. та №0000103 від
30.01.2014р.

Частина 1 статті 692 ЦК України
встановлює, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Слід зазначити, що умовами договору №
03/14 від 24.01.2014р. сторонами був
погоджений наступний порядок оплати
вартості поставленого товару 15% від
вартості прийнятого товару - на протязі
20 календарних днів з моменту прийому
товару покупцем, що визначається датою
підписання накладних; - 85% від вартості
прийнятого товару - на протязі 120
календарних днів з моменту приймання
товару покупцем, що визначається датою
підписання накладних. Розрахунок за
товар здійснюється в безготівковій
формі шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок
постачальника або будь-якою іншою
формою, не забороненою дійсним
законодавством України.

Проте, як вбачається із матеріалів
справи, 31.01.2014р. між сторонами по справі
була підписана додаткова угода до
договору поставки №03/14 від 24.01.2014р.
відповідно якої сторони погодили
викласти п.5.3 договору поставки у
наступній редакції: „Розрахунок за
товар здійснюється в безготівковій
формі шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок
постачальника або будь-якою іншою
формою, не забороненою дійсним
законодавством України, в тому числі
шляхом передачі векселя". Зазначена
додаткова угода була підписана
директорами підприємств та скріплена
печатками.

Крім того, 31.01.2014р. між сторонами був
підписаний Акт приймання-передачі
простого векселя, відповідно якого
Боржник (ПП „КАМІОН-68") в рахунок
погашення заборгованості по договору
поставки №03/14 від 24.01.2014р. передав, а
Кредитор (Агрофірма радгосп
„Білозерський" ) в рахунок виконання
грошових зобов'язань Боржника прийняв
простий вексель серії АА №2225905 від
31.01.2014р. номінальною вартістю 124800грн. зі
строком платежу 31.01.2024р. Зазначений Акт
приймання-передачі простого векселя
був підписаний директорами
підприємств та скріплений печатками.

Статтю 14 Закону України „Про цінні
папери та фондовий ринок" передбачено,
що вексель - цінний папір, який
посвідчує безумовне грошове
зобов'язання векселедавця або його
наказ третій особі сплатити після
настання строку платежу визначену суму
власнику векселя (векселедержателю).
Векселі можуть бути прості або
переказні та існують виключно у
документальній формі.

Відповідно ст. 4 Закону України „Про
обіг векселів в Україні" видавати
переказні і прості векселі можна лише
для оформлення грошового боргу за
фактично поставлені товари, виконані
роботи, надані послуги, за виключенням
фінансових банківських векселів,
фінансових векселів Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб та
фінансових казначейських векселів.

Умова щодо проведення розрахунків із
застосуванням векселів обов'язково
відображається у відповідному
договорі, який укладається в письмовій
формі. У разі видачі (передачі) векселя
відповідно до договору припиняються
грошові зобов'язання щодо платежу за
цим договором та виникають грошові
зобов'язання щодо платежу за векселем.

З огляду на викладене, при вирішенні
питання щодо визначення порядку оплату
вартості придбаного на виконання умов
договору № 03/14 від 24.01.2014р. товару,
господарський суд виходить із
наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Зобов'язання, в
свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України, має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Положеннями ст.ст. 202, 205, 208 ЦК України
передбачено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочин може вчинятися
усно або в письмовій формі. Сторони
мають право обирати форму правочину,
якщо інше не встановлено законом. У
письмовій формі належить вчиняти
зокрема правочини між юридичними
особами.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

У відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

З огляду на вищевикладені положення
закону, господарський суд зазначає, що
фіксація у додатковій угоді від
31.01.2014р. факту розрахунку за придбаний
на виконання умов договору № 03/14 від
24.01.2014р. товар, шляхом передачі
векселів, свідчить про дотримання між
сторонами по справі письмової форми
правочину, направленого на
врегулювання правовідносин щодо
розрахунків ПП „КАМІОН-68" за придбаний
товар.

Отже, оскільки відповідною додатковою
угодою від 31.01.2014р. був змінений та
встановлений новий порядок
розрахунків за поставлений товар, а
саме шляхом передачі векселя, та як
встановлено судом на підставі Акту
приймання передачі простого векселя
відповідач в рахунок погашення свого
грошового зобов'язання за договором
поставки №03/14 від 24.01.2014р. передав
позивачу простий вексель серії АА
№2225905 від 31.01.2014р. номінальною вартістю
124800грн. зі строком платежу 31.01.2024р.
грошові зобов'язання щодо платежу за
цим договором припинись та виникли
грошові зобов'язання щодо платежу за
відповідним векселем.

Таким чином враховуючи що на день
звернення Агрофірми радгосп
„Білозерський" з відповідним позовом
(26.08.2014 р.) грошові зобов'язання за
договором поставки №03/14 від 24.01.2014р.
щодо оплати вартості отриманого товару
припинились в момент підписання Акту
приймання передачі простого векселя
31.01.2014р., між сторонами у справі
відсутній предмет спору.

У п.4.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. №18 „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", встановлено, що
припинення провадження у справі на
підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України
можливе в разі, коли предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

При цьому суд відхиляє клопотання
позивача від 01.10.2014р. про призначення
експертизи, з огляду його
необґрунтованість, оскільки підставою
призначення судової експертизи є лише
припущення позивача про ймовірність
підписання відповідної додаткової
угоди та акту приймання передачі не в
той час яким вони датовані.

Крім того суд зазначає що будь-які
докази, якими б спростовувався факт
автентичності відповідної додаткової
угоди та акту приймання-передачі
простого векселі, в матеріалах справи
відсутні.

Також в матеріях справи відсутні
докази яки б свідчили про оскарження
позивачем відповідної додаткової
угоди та акту приймання-передачі
простого векселі або доказів яким б
підтверджувався факт їх недійсності .

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене,
господарський суд дійшов висновку про
відмову Агрофірмі радгосп
„Білозерський" у задоволенні позову.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України
витрати позивача по сплаті судового
збору покладаються на відповідача у
справі.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 03.11.2014р.

Суддя
К.Ф. Погребна