м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/17372/14 30.10.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства «Харцизький трубний завод»

До Державного підприємства з
питань поводження з відходами як
вторинною

сировиною

Про стягнення 201 241,04 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Приходько Я.М. - по
дов. № 104 від 16.08.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Публічного
акціонерного товариства «Харцизький
трубний завод» до Державного
підприємства з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною про
стягнення 201 241,04 грн. безпідставно
отриманих коштів в прядку ст. 1212
Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачем 27.08.2009 між сторонами був
укладений договір № ІМ06/153 про надання
послуг з організації збирання,
заготівлі та утилізації використаної
тари та пакувальних матеріалів, зі
строком дії до 31.03.2012. Під час дії
договору позивач перерахував
відповідачу 248 000,00 грн. проте згідно
актів про надання послуг відповідач
надав позивачу послуг на суму 76 140,31 грн.
Оскільки договір припинив свою дію
залишився залишок коштів в сумі 171 859,69
грн. за послуги, які надані не були та є
безпідставно набутими. Також позивачем
нараховані проценти за час
користування коштами в розмірі 29 381,35
грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.08.2014 порушено провадження у
справі № 910/17273/14 та призначено справу
до розгляду на 04.09.2014.

Відповідач у поданому 04.09.2014 до відділу
діловодства суду відзиві на позовну
заяву проти позову заперечує
посилаючись на те, що кошти в розмірі 248
000,00 грн. сплачені позивачем на підставі
умов укладеного між сторонами договору
№ 06/153 від 27.08.2009. Умовами договору не
визначений строк виконання
зобов'язання відповідача щодо надання
послуг з організації збирання,
заготівлі та утилізації використаної
тари та пакувальних матеріалів. Згідно
з п. 2.3.2. договору замовник зобов'язаний
прийняти послуги шляхом підписання
акту. Якщо акт не підписано та не
повернуто виконавцю з обґрунтуванням
відмови в його підписанні послуги
вважаються прийнятими без зауважень.
Листи, що надійшли на адресу
відповідача не містили обґрунтованої
відмови від підсипання актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг
№ ОУ-0001622 за липень 2011 року та № ОУ-0002043
за вересень 2011 року. Кошти, що надходять
як плата за послуги з організації
збирання, заготівлі та утилізації
використаних тари і пакувальних
матеріалів, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 39 від
20.01.2010 «Про затвердження Порядку
використання коштів, що надходять як
плата за послуги з організації
збирання, заготівлі та утилізації
використаних пакувальних матеріалів і
тар» зараховується на спеціальній
рахунок відкритий Підприємством у
Державному казначействі і
використовується в порядку та за
напрямами, визначеними Кабінетом
Міністрів України. Проте, порядок
повернення підприємством грошових
коштів юридичним особам, які з тих чи
інших підстав в односторонньому
порядку відмовляються від отримання
послуг з організації збирання,
заготівлі та утилізації використаних
тари і пакувальних матеріалів
законодавством не визначений.
Враховуючи викладене, просить в
задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/17273/14 від 04.09.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника позивача та невиконанням
сторонами вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 21.08.2014, розгляд
справи був відкладений на 23.09.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/17273/14 від 23.09.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника позивача та невиконанням
позивачем вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 21.08.2014 та
ухвали від 04.09.2014, розгляд справи був
відкладений на 07.10.2014.

Відповідачем 06.10.2014 до відділу
діловодства суду подано клопотання про
фіксування судового процесу з
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

В судовому засіданні 07.10.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 14.10.2014.

В судовому засіданні 14.10.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 16.10.2014.

Відповідачем 16.10.2014 до відділу
діловодства суду подано клопотання про
продовження строку вирішення спору у
справі № 910/17372/14 на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.10.2014 задоволено клопотання
відповідача та на підставі ч. 3 ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України продовжено строк вирішення
спору у справі № 910/17273/14 на 15 днів.

В судовому засіданні 16.10.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 30.10.2014.

Позивач в судове засідання 30.10.2014 не
з'явився.

Позивачем 30.10.2014 до відділу діловодства
суду подано клопотання про відкладення
розгляду справи, у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
повноважного представника в судове
засідання.

Суд розглянувши подане клопотання
відмовив в його задоволенні з огляду на
наступне

Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених ст. 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Стаття 69 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовної заяви.

Встановлений строк для вирішення спору
у даній справі вже закінчився та в
порядку ч. 3 ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України за
клопотанням відповідача-1 був
продовжений на 15 днів, який також сплив.

Крім цього, у відповідності до п. 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського сулу України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу щодо відкладення
розгляду справи у зв'язку з відсутністю
його представника (з причин, пов'язаних
з відпусткою, хворобою, службовим
відрядженням, участю в іншому судовому
засіданні і т. п.). При цьому
господарський суд виходить з того, що у
відповідних випадках такий учасник
судового процесу не позбавлений права
і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК.
Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Відповідачем не надано належних та
допустимих доказів у розумінні ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, що підтверджують факт
відсутності у відповідача, як
юридичної особи, можливості направити
представника у судове засідання.

Доказів того, що керівництво
відповідача, яке в силу ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України може бути представником
юридичної особи, не в змозі прийняти
участь в судовому засіданні не подано.

Крім цього, судом вже заслухано виступ
позивача щодо підтримання заявлених
позовних вимог.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представника позивача.

В судовому засіданні 30.10.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.08.2009 між Державним підприємством
Державної комісії з утилізації
відходів як вторинної сировини
«Укрекокомресурси» (виконавець) та
Відкритим акціонерним товариством
«Харцизький трубний завод» (замовник)
було укладено договір № 06/153 (далі -
договір).

Відповідно до розділу 1 договору його
предметом є послуги з організації
збирання, заготівлі та утилізації
використаних тари і пакувальних
матеріалів (далі - послуги)
імпортованої продукції на умовах і за
тарифами, визначеними цим договором
згідно з постановою КМУ від 26.07.2001 № 915
зі змінами та доповненнями.

Додатковою угодою № 3 від 28.03.2011 сторони
внесли зміни до преамбули договору та
визначили виконавцем Державне
підприємство з питань поводження з
відходами, як вторинною сировиною в
особі Донецького обласного управління
«Донецькекокомресурси».

Спір виник внаслідок того, що позивач
вважає, що оскільки договір є
припиненим з 01.04.2012 та відповідачем в
повному обсязі не виконано послуг,
відповідачем безпідставно утримуються
грошові кошти позивача в розмірі 171 859,69
грн., що є підставою для їх повернення у
відповідності до ст. 1212 Цивільного
кодексу України. Також позивачем
нараховані проценти за користування
цими коштами в розмірі 29 381,35 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 631 Цивільного кодексу
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 11.1. договору
встановлено строк його дії до 31.12.2009.

Додатковою угодою № 3 від 28.03.2011 строк
дії договору встановлено до 31.03.2012.

Згідно п. 2.3.3 договору замовник
зобов'язаний оплатити послуги
виконавця, визначені у п. 1 договору, до
закінчення митного оформлення у
відповідності з обсягом, зазначеним
замовником у відомості, згідно з
тарифами, затвердженими постановою КМУ
№ 915 від 26.07.2001 зі змінами та
доповненнями, здійснивши оплату та у
строки, передбачені п. 5 цього
договору.

Відповідно до п. 5.1. договору замовник
зобов'язується здійснити оплату послуг
виконавця шляхом перерахування коштів
на його спеціальний казначейський
рахунок. В платіжному документі
замовник зобов'язаний вказати номер та
дату договору, а також номер та дату
відомості, за якими здійснюється
оплата.

Згідно з п. 5.2. договору обов'язок по
здійсненню розрахунків за цим
договором виникає у замовника стосовно
надання послуг, щодо тари і
пакувальних матеріалів з під імпортної
продукції - на момент митного
оформлення, незалежно від термінів
надання виконавцем акту.

Матеріали справи свідчать що позивачем
на виконання умов договору було
перераховано відповідачу попередню
оплату в загальному розмірі 248 000,00 грн.,
що підтверджується наступними
платіжними дорученнями: № 39463 від 28.08.2009
на суму 7 000,00 грн., № 40027 від 21.09.2009 на
суму 2 000,00 грн., № 40191 від 28.09.2009 на суму 2
000,00 грн., № 40288 від 01.10.2009 на суму 3 000,00
грн., № 40536 від 09.10.2009 на суму 3 000,00 грн., №
40749 від 19.10.2009 на суму 5 000,00 грн., № 42676 від
11.12.2009 на суму 3 000,00 грн., № 43174 від 24.12.2009
на суму 1 500,00 грн., № 44205 від 10.02.2010 на
суму 1 000,00 грн., № 44254 від 12.02.2010 на суму 2
000,00 грн., № 44583 від 01.03.2010 на суму 2 000,00
грн., № 44876 від 12.03.2010 на суму 1 000,00 грн., №
45766 від 23.04.2010 на суму 3 500,00 грн., № 46224 від
14.05.2010 на суму 2 000,00 грн., № 46520 від 28.05.2010
на суму 1 000,00 грн., № 96625 від 04.06.2010 на
суму 2 000,00 грн., № 97118 від 18.06.2010 на суму 2
000,00 грн., № 98074 від 30.07.2010 на суму 2 000,00
грн., № 98465 від 16.08.2010 на суму 4 000,00 грн., №
98591 від 25.08.2010 на суму 2 000,00 грн., № 98772 від
27.08.2010 на суму 2 000,00 грн., № 99167 від 10.09.2010
на суму 4 000,00 грн., № 99505 від 24.09.2010 на
суму 4 000,00 грн., № 99942 від 08.10.2010 на суму 2
000,00 грн., № 10000655 від 29.10.2010 на суму 2 000,00
грн., № 10000829 від 05.11.2010 на суму 1 000,00 грн.,
№ 10001271 від 19.11.2010 на суму 2 000,00 грн., №
10001446 від 26.11.2010 на суму 2 000,00 грн., № 10001659
від 03.12.2010 на суму 2 000,00 грн., № 10001906 від
10.12.2010 на суму 1 000,00 грн., № 10002068 від
16.12.2010 на суму 6 000,00 грн., № 10002232 від
24.12.2010 на суму 3 000,00 грн., № 10002679 від
06.01.2011 на суму 4 000,00 грн., № 10002781 від
17.01.2011 на суму 3 000,00 грн., № 10003120 від
24.01.2011 на суму 4 000,00 грн., № 10003287 від
28.01.2011 на суму 2 000,00 грн., № 10003721 від
07.02.2011 на суму 2 000,00 грн., № 100003743 від
08.02.2011 на суму 2 000,00 грн., № 10003860 від
10.02.2011 на суму 6 000,00 грн., № 10004117 від
21.02.2011 на суму 4 000,00 грн., № 10004502 від
28.02.2011 на суму 1 000,00 грн., № 10004664 від
04.03.2011 на суму 3 000,00 грн., № 10004999 від
18.03.2011 на суму 3 000,00 грн., № 10005408 від
05.04.2011 на суму 3 000,00 грн., № 10005843 від
15.04.2011 на суму 3 000,00 грн., № 10006137 від
29.04.2011 на суму 4 000,00 грн., № 10006515 від
13.05.2011 на суму 4 000,00 грн., № 10006668 від
20.05.2011 на суму 3 000,00 грн., № 10007088 від
03.06.2011 на суму 2 000,00 грн., № 10007449 від
15.06.2011 на суму 3 000,00 грн., № 10007673 від
22.06.2011 на суму 5 000,00 грн., № 100007868 від
29.06.2011 на суму 2 000,00 грн., № 10007919 від
01.07.2011 на суму 2 500,00 грн., № 100008130 від
08.07.2011 на суму 2 500,00 грн., № 10008390 від
14.07.2011 на суму 4 000,00 грн., № 10179 від 26.07.2011
на суму 2 000,00 грн., № 10413 від 29.07.2011 на
суму 1 000,00 грн., № 10668 від 05.08.2011 на суму 3
000,00 грн., № 10949 від 12.08.2011 на суму 5 000,00
грн., № 18108 від 19.08.2011 на суму 4 000,00 грн., №
18559 від 02.09.2011 на суму 6 000,00 грн., № 19035
від 16.09.2011 на суму 5 000,00 грн., № 19415 від
26.09.2011 на суму 3 000,00 грн., № 19851 від 07.10.2011
на суму 10 000,0 грн., № 20882 від 04.11.2011 на
суму 2 000,00 грн., № 21212 від 11.11.2012 на суму 3
000,00 грн., № 21645 від 25.11.2011 на суму 5 000,00
грн., № 21892 від 02.12.2011 на суму 5 000,00 грн., №
22492 від 16.12.2011 на суму 5 000,00 грн., № 23232 від
29.12.2011 на суму 5 000,00 грн., № 23405 від 06.01.2012
на суму 5 000,00 грн., № 24941 від 24.02.2012 на
суму 3 000,00 грн., № 25211 від 02.03.2012 на суму 3
000,00 грн., № 25598 від 13.03.2012 на суму 4 000,00
грн., № 25661 від 16.03.2012 на суму 5 000,00 грн., №
25956 від 23.03.2012 на суму 5 000,00 грн., № 26287 від
30.03.2012 на суму 5 000,00 грн.

В усіх перелічених вище платіжних
дорученнях в призначенні платежу
зазначено «передплата за збирання,
заготівлю та утилізацію тари і
пакувальних матеріалів згідно
договору № ІМ 06/153 від 27.08.2009».

Статтею 901 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу
України встановлює, що виконавець
повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачений обов'язок
замовника оплатити надану йому послугу
в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

Відповідно до п. 2.3.2. договору замовник
зобов'язується прийняти послуги,
зазначені у п. 1 договору, та протягом
десяти робочих днів з дня відправлення
виконавцем. або отримання акту
представником замовника, направити
виконавцю підписаний акт. У випадку,
коли виконавець протягом вказаного
терміну не отримає від замовника
підписаного акту, або обґрунтовану
відмову від його підписання, в день
закінчення вказаного строку, такий акт
вважається прийнятим замовником,
послуги належне наданими та прийнятими
без зауважень. В такому випадку акт
наданих послуг без підпису замовника з
надписом «зауважень від замовника у
встановлений строк не надійшли» є для
сторін підставою вважати вказані в
ньому послуги прийнятими замовником у
повному обсязі без зауважень.

В матеріалах справи наявні акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
на загальну суму 76 140,31 грн., які
підписані та скріплені печатками обох
сторін: № ОУ-0000065 від 31.08.2009 на суму 209,56
грн., № ОУ-000061 від 30.09.2009 на суму 7 666,31
грн., № ОУ0000602 від 30.10.2009 на суму 10 929,51
грн., № ОУ0000603 від 30.11.2009 на суму 658,54 грн.,
№ ОУ-000759 від 30.12.2009 на суму 2 864,85 грн., №
ОУ-0000051 від 29.01.2010 на суму 750,87 грн., №
ОУ-0000381 від 24.02.2010 на суму 3 114,84 грн., №
ОУ-0000661 від 30.03.2010 на суму 3 596,04 грн., №
ОУ-0000662 від 29.04.2010 на суму 1 024,45 грн., №
ОУ-0000663 від 28.05.2010 на суму 2 845,07 грн., №
ОУ-0000664 від 25.06.2010 на суму 6 007,47 грн., від
31.07.2010 на суму 484,80 грн., від 31.12.2010 на суму
1 848,00 грн., від 31.01.2011 на суму 3 868,80 грн.,
від 30.03.2011 на суму 624,00 грн., від 30.04.2011 на
суму 1 401,60 грн., від 30.06.2011 на суму 5 673,60
грн., від 31.07.2011 на суму 3 960,00 грн., за
вересень 2011 року на суму 5 308,80 грн., за
жовтень 2011 року на суму на суму 2 780,40
грн., за листопад 2011 року на суму 1 118,40
грн., за грудень 2011 року на суму 2 822,40
грн., за січень 2012 року на суму 2 755,20 грн.,
за лютий 2012 року на суму 2 146,80 грн., за
березень 2012 року на суму 1 680,00 грн.

Належних доказів того, що позивач
звертався до відповідача з претензіями
щодо наданих послуг або доказів
надання відповідачу обґрунтованих
відмов від підписання актів
здачі-приймання послуг за інші періоди
позивачем не подано.

Відповідно до п. 3.1. договору виконавець
організує збирання, заготівлю та
утилізацію використаних тари і
пакувальних матеріалів шляхом
залучення до виконання на конкурсних
засадах спеціалізованих підприємств,
які мають відповідні ліцензії та умови
щодо надання послуг із збирання,
заготівлі та утилізації використаних
тари і пакувальних матеріалів, або
шляхом використання власних
виробничих потужностей, як на
території прогнозованого
розповсюдження, зазначений у
відомості, так і по всій території
України.

Згідно з п. 3.4. договору сторони
домовились та визначили, що у разі
виникнення спору щодо обсягів та
строку надання послуг, підтвердженням
якісного надання послуг у повному
обсязі є надання виконавцем на
письмовий запит замовника копії
договору про збирання, заготівлю та
утилізацію використаних тари і
пакувальних матеріалів укладених між
виконавцем та спеціалізованим
підприємством, де обсяг тари і
пакувальних матеріалів може бути
частиною загального обсягу тари та
пакувальних матеріалів щодо яких
замовником організовано збирання,
заготівлю та утилізацію із
спеціалізованим підприємством.

Доказів надіслання відповідних
запитів позивачем відповідачу не
подано.

Відповідно до п. 3.2. договору сторони
визначають, що використані тару і
пакувальні матеріали, відносно яких
виконавцем організовуються надання
послуг замовнику, не підлягають
ідентифікації і визначенню будь-яких
часових періодів чи обмеження щодо
настання моменту їх виникнення та
розповсюдження по всій території
України після використання її кінцевим
споживачам.

Позивач звернувся до відповідача з
претензією № 1.5-22/263 від 18.04.2014 про
повернення безпідставно набутих
коштів в розмірі 171 859,69 грн.

Відповідач листом № 499/07 від 26.05.2014
повідомив позивача про відсутність
правових підстав для задоволення
претензії № 1.5-22/263 від 18.04.2014.

Як зазначено вище, предметом
укладеного сторонами договору є
надання Відповідачем послуг з
організації збирання, заготівлі та
утилізації використаних тари та
пакувальних матеріалів імпортованої
продукції на умовах та за тарифами,
визначеними цим договором згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.07.2001 № 915 "Про впроавдження
системи збирання, заготівлі та
утилізації відходів як вторинної
сировини" (далі - постанова № 915 від
26.07.2001).

Цей порядок затверджено на виконання
постанови № 915 від 26.07.2001, якою на ДП
«Укрекоресурси» покладено виконання
функцій щодо розроблення і організації
впровадження системи збирання,
заготівлі та утилізації відходів, у
тому числі використаної тари і
пакувальних матеріалів вітчизняного
та імпортного виробництва, як
вторинної сировини.

Пунктом 5 постанови № 915 від 26.07.2001
встановлено, що підприємства, установи
та організації усіх форм власності, які
використовують в Україні тару і
пакувальні матеріали або імпортують їх
разом з продукцією, зобов'язані:

- самостійно з дотриманням вимог
законодавства забезпечити приймання
та утилізацію використаних тари і
пакувальних матеріалів відповідно до
встановлених пунктом 3 цієї постанови
мінімальних норм утилізації або
укласти з Підприємством договори про
організацію їх збирання, заготівлі та
утилізації з оплатою послуг за
тарифами , затвердженими пунктом 2 цієї
постанови;

- забезпечити виконання встановлених
пунктом 3 цієї постанови норм
утилізації, незалежно від того,
самостійно чи на підставі укладених
договорів вони здійснюють збирання і
заготівлю використаних тари і
пакувальних матеріалів;

- подавати щороку до 10 грудня
територіальним органам Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища інформацію про обсяги
використаних ними тари і пакувальних
матеріалів.

Кошти що надходять як плата за послуги
з організації збирання, заготівлі та
утилізації використаних тари і
пакувальних матеріалів відповідно до
цієї постанови, зараховуються на
спеціальній рахунок відкритий
Компанією в Державному казначействі, і
використовуються в порядку та за
напрямами, визначеними Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 39 від 20.01.2014 затверджено «Порядок
використання коштів, що надходять як
плата за послуги з організації
збирання, заготівлі та утилізації
використаних пакувальних матеріалів і
тар», яким визначено механізм та
напрями використання коштів, що
надходять як плата за послуги з
організації збирання, заготівлі та
утилізації використаних пакувальних
матеріалів і тари відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 915 від 26.07.2001 «Про впровадження
системи збирання, заготівлі та
утилізації відходів як вторинною
сировиною»

Проте, порядок повернення
підприємством грошових коштів
юридичним особам, які з тих чи інших
підстав в односторонньому порядку
відмовляються від отримання послуг з
організації збирання, заготівлі та
утилізації використаних тари і
пакувальних матеріалів законодавством
не визначений.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Позивач просить стягнути грошові кошти
як безпідставно набуті.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. При цьому питання
про належність доказів остаточно
вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Позивачем належними та допустимими
доказами не доведено, що сплачені ним
кошти в розмірі 171 859,69 грн. є
безпідставно набутими відповідачем,
оскільки вони сплачені на підставі
договору, який не визнаний в
установленому законодавством порядку
недійсним та умовами якого не
визначено кінцевий термін надання
послуг.

Таким чином, кошти в розмірі 171 859,69 грн.
отримані відповідачем та знаходяться у
нього на достатній правовій підставі.

Суд вважає позовні вимоги
недоведеними, тому у задоволенні
позову про повернення 171 859,69 грн.
безпідставно отриманих коштів слід
відмовити.

Пунктом 2 ст. 1214 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі
безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними (стаття
536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки договором не визначено розмір
процентів за користування чужими
грошовими коштами позивачем
нараховані проценти в розмірі 29 381,35
грн. із застосуванням аналогії закону -
ст. 1048 Цивільного кодексу України
відповідно до якої, якщо не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Судом не встановлено безпідставність
набуття відповідачем коштів в розмірі
171 859,69 грн., а отже позовні вимоги про
стягнення з відповідача нарахованих на
них процентів в сумі 29 381,35 грн. є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Частина 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України визначає, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами про стягнення 171 859,69 грн. у
відповідності до ст. 1212 Цивільного
кодексу України та нарахованих на них
процентів в сумі 29 381,35 грн.

З огляду на вищевикладене, позові
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Харцизький трубний завод»
не обґрунтовані та задоволенню не
підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 06.11.2014.

СуддяВ.В.Сівакова