ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
16 тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3748/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лутак Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

За позовом Приватного підприємства
«Бекристон»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрохолдинг»

про стягнення 6 843, 76 грн.

за участю представників:

від позивача: Гресь О.В.

від відповідача: не з'явилися

суть спору:

Позивач звернувся до господарського
суду Київської області з позовом про
стягнення з відповідача 6 843, 76 грн.
заборгованості за договором
короткострокової оренди тари №
КД-100-250214 від 25.02.2014, з яких: 6 480,00 грн. -
основного боргу та 363, 76 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на невиконання
відповідачем договірних зобов'язань
щодо сплати орендної плати.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03.09.2014 порушено провадження
у даній справі та призначено її розгляд
у судовому засіданні на 02.10.2014.

До господарського суду Київської
області від позивача надійшов
супровідний лист вих. № 176 від 01.10.2014
(вх. № 20893/14 від 01.10.2014) про приєднання до
матеріалів справи витребуваних судом
документів.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 02.10.2014 розгляд справи
відкладено на 23.10.2014 у зв'язку з
нез'явленням у судове засідання
представника відповідача та
невиконанням ним вимог суду.

Присутній у судовому засіданні
представник позивача повністю
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив суд їх задовольнити з підстав
викладених у позові.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час, дату і місце
розгляду справи, про що свідчать наявні
у матеріалах справи повідомлення про
вручення поштового відправлення, у
судове засідання не з'явився, відзив на
позовну заяву не надіслав, про причини
неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що неявка відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті та зважаючи на
обмежені ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України строки
вирішення спору, суд вважає за можливе
здійснити розгляд справи відповідно до
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України за відсутності
представника відповідача за наявними в
ній матеріалами.

У судовому засіданні 23.10.2014, відповідно
до ч. 2 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, присутнього в судовому
засіданні, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

25.02.2014 між позивачем та відповідачем
було укладено договір
короткострокової оренди тари № КД -
100-250214 від 25.02.2014 (далі-договір), за
умовами якого позивач зобов'язався
передати відповідачу у платне строкове
користування (оренду) ящики, що
відповідають характеристикам
зазначеним у додатку № 1 до цього
договору, які є власністю позивача, а
відповідач - прийняти ящики та
використати їх за цільовим
призначенням, а саме для постачання
продукції включно у місця прийому та
повернення ящиків, зазначені у додатку
№ 2 до цього договору.

Відповідно до п. 1.3 договору відповідач
сплачує позивачу платню за оренду
згідно умов договору.

Згідно з п. 1.4 договору на період оренди
право власності на ящики та тару до
відповідача не переходить,
амортизаційні відрахування
здійснюються позивачем.

Пунктом 2.1.5 договору передбачено, що
ящики отримуються відповідачем
виключно на підставі акту отримання
ящиків та тари із зазначенням переліку,
кількості та відновлюваної вартості.

Відповідно до п. 2.1.8 договору
підтвердженням факту отриманням
ящиків та тари в оренду є оформлені
акти отримання ящиків та тари (п. 2.1.5
цього договору). Акти отримання ящиків
та тари передані за допомогою
електронних засобів зв'язку, мають
повну юридичну силу, до заміни їх на
оригінали (п. 2.1.7 цього договору).

Згідно з п. 2.2.1 договору при повернені
ящиків та тари у місця приймання та
повернення ящиків позивача,
складається акт повернення ящиків та
тари.

Пунктом 2.2.4 договору передбачено, що
підтвердженням факту повернення
ящиків є оформленні акти повернення
ящиків та тари (п. 2.2.2 цього договору).
Акти повернення ящиків та тари
передані за допомогою електронних
засобів зв'язку, мають повну юридичну
силу, до заміни їх на оригінали.

Відповідно до п. 2.3.6 договору
підтвердженням факту передачі ящика у
місця приймання та повернення ящиків
торгівельної мережі є оформлений акт
приймання-передачі ящиків та тари.

Згідно з п. 3.1. договору строк оренди
ящика складає 7 (сім) календарних днів.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що
відлік строку оренди ящика
розпочинається з дати отримання ящика
за актом отримання ящиків та тари
згідно п. 2.1.8 цього договору.

Відповідно до п. 3.3 договору
закінченням терміну оренди ящика
вважається дата передачі або
повернення ящика, яка зазначена в актах
згідно п. 2.2.4 та п. 2.3.6 даного договору.

Згідно з п. 4.1 договору плата за оренду
ящика нараховується за період вказаний
в п. 3.1 даного договору.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що
плата за оренду ящика здійснюється на
підставі виставленого рахунку-фактури
не пізніше 15 (п'ятнадцяти) календарних
днів, з дати закінчення строку оренди,
згідно п. 3.3 та п. 3.4 даного договору.
Відповідальність за складання
рахунку-фактури лягає на позивача.

Відповідно до п. 8.6 договору у разі
порушення строків оплати вказаних в
цьому договорі, відповідач сплачує
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного Банку України за
кожний день прострочення.

Згідно з п. 11.1 договору даний договір
складено у двох примірниках
українською мовою, набирає чинності з
моменту його підписання сторонами та
діє до 31 грудня кожного календарного
року з дати підписання. У випадку, якщо
жодна із сторін за 30 (тридцять)
календарних днів не повідомила про
розірвання даного договору, договір
вважається автоматично пролонгованим
на наступний календарний рік на тих
самих умовах.

На виконання умов договору
короткострокової оренди тари №
КД-100-250214 від 25.02.2014 позивач передав, а
відповідач прийняв у платне
користування майно (ящики та
євро-піддони), про що сторони склали
акти прийому-передачі тари № ОА000000661
від 03.04.2014, № ОА000000683 від 08.04.2014, №
ОА000000715 від 18.04.2014, № ОА000000728 від 25.04.2014,
№ ОА000000775 від 07.05.2014, які підписані
представниками сторін та скріплені їх
печатками.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем виставлялися відповідачу
рахунки на оплату орендної плати та
акти надання послуг з оренди, зокрема,
рахунок на оплату № 374 від 03.04.2014 та акт
надання послуг № 536 від 03.04.2014 на суму 1
620, 00 грн., рахунок на оплату № 398 від
08.04.2014 та акт надання послуг № 559 від
08.04.2014 на суму 1 350, 00 грн., рахунок на
оплату № 433 від 18.04.2014 та акт надання
послуг № 706 від 18.04.2014 на суму 810, 00 грн.,
рахунок на оплату № 443 від 25.04.2014 та акт
надання послуг № 717 від 25.04.2014 на суму 1
080, 00 грн., рахунок на оплату № 481 від
07.05.2014 та акт надання послуг № 756 від
07.05.2014 на суму 1 620, 00 грн. Загальна сума
за зазначеними рахунками та актами
надання послуг за період з квітня 2014 по
травень 2014 становить 6 480, 00 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач повернув позивачу
відповідно до умов договору ящики, що
підтверджується актами
приймання-передачі тари № 001 від 08.04.2014,
№ 002 від 11.04.2014, № 003 від 12.04.2014, № 004 від
18.04.2014, № 005 від 19.04.2014, № 006 від 23.04.2014, №
007 від 24.04.2014, № 008 від 25.05.2014, № 009 від
26.04.2014, № 012 від 30.04.2014, б/н від 30.04.2014, № 013
від 03.05.2014, б/н від 06.05.2014, № 014 від 08.05.2014,
№ 015 від 10.05.2014 р. та № 016 від 14.05.2014, проте
не розрахувався за їх використання.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звертався до відповідача з
вимогою № 96 від 11.07.2014 сплатити існуючу
заборгованість за договором
короткострокової оренди тари №
КД-100-250214 від 25.02.2014 у розмірі 6 480, 00 грн.
протягом п'яти банківських днів з
моменту отримання даної вимоги. В
підтвердження направлення вказаної
вимоги до суду надано рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення 17.07.2014 р.

Проте, відповідач не виконав свого
зобов'язання щодо сплати орендної
плати, на вимогу не відповів, що і стало
підставою для звернення позивача з
даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Згідно з ст. 285 Господарського кодексу
України орендар може бути зобов'язаний
використовувати об'єкт оренди за
цільовим призначенням відповідно до
профілю виробничої діяльності
підприємства, майно якого передано в
оренду. Орендар зобов'язаний берегти
орендоване майно відповідно до умов
договору, запобігаючи його псуванню
або пошкодженню, та своєчасно і в
повному обсязі сплачувати орендну
плату.

Орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Строки
внесення орендної плати визначаються в
договорі (ст. 286 Господарського кодексу
України).

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

У відповідності до ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідач заявлених до нього вимог
щодо стягнення заборгованості за
договором короткострокової оренди
тари № КД-100-250214 від 25.02.2014 не
спростував, у судове засідання своїх
представників не направив, належних та
допустимих доказів, які підтверджують
виконання ним зобов'язань за
зазначеним договором суду не надав.

З огляду на вищевикладене та
враховуючи, що борг відповідача перед
позивачем на час прийняття рішення не
погашений, його розмір підтверджується
наявними матеріалами справи, суд
дійшов висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 6 480, 00 грн.
основного боргу за договором
короткострокової оренди тари №
КД-100-250214 від 25.02.2014 є доведеною,
обґрунтованою, підтвердженою
належними доказами і підлягає
задоволенню.

Крім того, позивач на підставі п. 8.6
договору просить суд стягнути з
відповідача пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, від суми
заборгованості за кожен день
прострочення оплати, яка за
розрахунком позивача складає - 363, 76 грн.
за період з 31.05.2014 по 31.08.2014.

Судом перевірено розрахунок пені,
здійснений позивачем, та встановлено,
що він є арифметично невірним.

За розрахунком суду, здійсненим з
урахуванням умов договору щодо строку
сплати за оренду, закінчення строку
оренди та положень ст. 253 Цивільного
кодексу України, сума пені є більшою,
ніж заявлена позивачем.

Таким чином, зважаючи на положення ч. 2
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України, з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
сума пені, що заявлена позивачем, а саме
у розмірі 363, 76 грн.

Враховуючи вищезазначене, вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача 6
843, 76 грн. заборгованості за договором
короткострокової оренди тари №
КД-100-250214 від 25.02.2014, з яких: 6 480, 00 грн. -
основного боргу та 363, 76 грн. - пені є
доведеними, підтверджені доказами і
підлягають задоволенню.

Судовий збір, відповідно до приписів
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Приватного
підприємства «Бекристон» задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрохолдинг» (08290,
Київська область, місто Ірпінь, селище
міського типу Гостомель, вулиця
Радгоспна, будинок 34, ідентифікаційний
код - 32754128) на користь Приватного
підприємства «Бекристон» (01133, місто
Київ, Печерський район, вулиця
Кутузова, будинок 18/7, кімната 812-12,
ідентифікаційний код - 36085749) 6 480 (шість
тисяч чотириста вісімдесят) грн. 00 коп. -
основного боргу, 363 (триста шістдесят
три) грн. 76 коп. - пені та 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги відповідно до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України та може бути оскаржене в
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Повне рішення складено: 03.11.2014

Суддя
Т.В. Лутак