ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2014 р.Справа № 922/4140/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання
Кріциній В.Е.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Костопільське лісове господарство"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "УМПІ Груп", м. Харків
про стягнення коштів за участю
представників:

позивача - не з'явився

відповідача - Евсєгнєєв С.В, згідно ЄДР,
ММ 604314

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Костопільське
лісове господарство" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УМПІ Груп" про
стягнення 16604,88 грн., серед яких:
15600,00грн- основний борг, 727,43грн- пені, 187,7
- втрати від інфляції, 89,75- 3% річних та
1827,00грн. судового збору. Свої вимоги
позивач обґрунтовує тим, що між ним та
відповідачем 03.03.2014 року був укладений
договір №03-32 про поставку катанки в
кількості та за ціною вказаних в
розрахунках-фактурах. на виконання
умов договору 26.06.2014 року позивач
перерахував на розрахунковий рахунок
відповідача відповідно до
встановленого ним рахунка оплату
№249-23/06 від 23.06.2014 року кошти в розмірі
15600,00грн., що підтверджується платіжним
дорученням №1377 від 24.06.2014 року, проте
товариство з обмеженою
відповідальністю "УМПІ Груп" умов
договору не виконало, поставку товару
не здійснило, тому Державне
підприємство "Костопільське лісове
господарство" звернулось до суду з
відповідним позовом.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 24.09.2014 року
було порушено провадження у справі
922/4140/14, судове засідання призначено на
14.10.2014 року.

Ухвалою господарського суду від
14.10.2014року, задоволено клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи на іншу дату, розгляд справи
відкладено до 30.10.2014року.

В судове засідання позивач не з'явився,
через канцелярію господарського суду
Харківської області(вх.714 від 14.10.2014
року) надіслав клопотання, в якому
просить суд розглянути справу за
наявними в ній документами ,позовні
вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні 30.10.2014року проти позовних
вимог заперечував в повному обсязі,
через канцелярію господарського суду
(вх.№30957 від 30.10.2014року) надав відзив на
позовну заяву в якому посилається на
те, що порушення зобов'язань відбулося
внаслідок непереборної сили, однак
просить суд у разі задоволення позову
просить суд надати відстрочку
виконання рішення на шість місяців.

Враховуючи те, що норми ст.38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе здійснити розгляд
справи за наявними у справі і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, всебічно та
повно дослідивши надані учасником
судового процесу докази, суд встановив
наступне.

03.03.2014 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «УМПІ ГРУП»
(Постачальник) та Державним
підприємством «Костопільське лісове
господарство» ( Покупець ) був
укладений договір №03-32 про поставку
катанки в кількості та за ціною
вказаними в рахунках-фактурах.

Згідно п.3.1. договору Постачальник
здійснює поставку Товару Покупцю
згідно усних замовлень Покупця
протягом 10 робочих днів з моменту
отримання відповідного замовлення.

Згідно п.3.3. договору поставка товару
здійснюється Постачальником на склад
покупця, якщо інші умови поставки не
узгоджені Сторонами додатково.

Згідно п.4.2. договору, покупець на
підставі рахунка- фактури складеного
постачальником ,проводить оплату
товару у розмірі 100%

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконання умов договору Позивач 24.06.2014
року перерахував на розрахунковий
рахунок Відповідача відповідно до
виставленого ним рахунка на оплату
№249-23/06 від 23.06.2014 року кошти в розмірі
15600,00 грн., що підтверджується платіжним
дорученням №1377 від 24.06.2014 року, однак
відповідач свої зобов'язання щодо
поставки товару не здійснив.

15.08.2014 року Позивач на адресу
Відповідача надіслав претензію №1718
щодо сплати заборгованості в розмірі
15600,00 проте у встановлений законом
термін відповіді не надійшло, вказані
обставини стали підставою для
звернення позивача до суду з
відповідним позовом.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню в цій частині позовних
вимог з огляду на наступне.

Договір, як визначено в статті 629 ЦК
України, є обов'язковим до виконання
сторонами.

У статті 526 ЦК України зазначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутністю конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525 ЦК
України).

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що, як
зазначається в частині 1 статті 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Матеріалами справи доведено факт
виконання позивачем своїх зобов'язань
у відповідності до умов договору №03-32
від 03.03.2014року, строк виконання
зобов'язання відповідача на момент
звернення з позовом настав, тому
відповідач зобов'язаний здійснити
поставку товару, тоді як, матеріали
справи не містять доказів у
підтвердження поставки катанки .

Виходячи з того, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості в розмірі
15600,0грн. доведені позивачем та
обґрунтовані матеріалами справи, позов
в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 89,75грн.
та інфляційних втрат у розмірі 187,70 грн.,
суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування позивачем 3% річних та
інфляційних втрат, а також розрахунок
визначений вірно згідно вимог діючого
законодавства, що дає підстави суду
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних у сумі 89,75 грн. та
інфляційних втрат у розмірі 187,70 грн.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача 727,43грн. пені

Згідно п.6.3. За несвоєчасну поставку
товару Товару, Постачальник сплачує
Покупцю пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
прострочення поставки товару, від
вартості непоставленого товару, але не
більше 2% від суми товару.

Статтею 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Штрафними санкціями, згідно зі ст. 230
Господарського кодексу України,
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Як встановлено ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є вид неустойки,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України, у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Одночасно, згідно з частиною другою
статті 343 Господарського кодексу
України платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань регулює Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", згідно
ст. 1 якого платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня. (ст. 3 вказаного
Закону).

Враховуючи, що матеріалами справи
підтверджено відповідного
прострочення виконання відповідачем
свого зобов'язання, позивач мав
підстави для нарахування пені на
підставі п. 6.3.договору.

Про те, господарський суд розглянувши
позовні вимоги позивача в частині
стягнення пені в сумі 727,43, враховує
наступне .

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили.

Отже, зазначена стаття встановлює дві
основні підстави звільнення особи, яка
порушила зобов'язання, від
відповідальності, а саме : випадок та
непереборна сила. При цьому доведення
наявності випадку або непереборної
сили покладається на особу, яка
порушила зобов'язання, саме вона має
подавати відповідні докази в разі
виникнення спору.

Пункт 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України розкриває
ознаки непереборної сили та визначає,
що непереборна сила - це надзвичайна
або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна
і невідворотна зовнішня подія, що
повністю звільняє від
відповідальності особу, яка порушила
зобов'язання, за умови, що остання не
могла її передбачити або передбачила,
але не могла її відвернути, та ця подія
завдала збитків. З наведеного
вбачається, що для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання за ст. 617 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, повинна
довести: 1) наявність обставини
непереборної сили; 2) її надзвичайний
характер; 3) неможливість попередити за
даних умов завдання шкоди; 4) причинний
зв'язок між цією обставиною і
понесеними збитками.

До обставин непереборної сили
відносять, як правило, стихійні
природні явища (землетрус, повінь,
шторм тощо), а також суспільні явища
(воєнні дії, страйки, введення
мораторію та інше) можуть визнаватися
непереборною силою.

При цьому категорія "непереборна сила"
має відносний характер, це означає, що
одне і те ж явище в одному випадку, за
певних умов визнається непереборною
силою, а в іншому - ні. Саме з цієї
причини не можливо навести навіть
приблизний перелік явищ, які на
практиці розглядаються як непереборна
сила. В кожній окремій ситуації при
вирішенні питання про те, чи є певна
подія непереборною силою, необхідно
з'ясовувати усі конкретні обставини
(місце, час тощо) та керуватися такими
критеріями, як надзвичайність та
невідворотність за даних умов.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України укладаючи
договір, сторони мають право
самостійно визначити, при настанні
яких обставин вони будуть звільнені
від відповідальності за невиконання
зобов'язань за цим договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України
сторони зобов'язання можуть
передбачити певні обставини, які через
надзвичайний характер цих обставин є
підставою для звільнення їх від
господарської відповідальності у
випадку порушення зобов'язання через
дані обставини, а також порядок
засвідчення факту виникнення таких
обставин.

Як вбачається з п. 7.1,7.3. договору,
сторони узгодили, що у разі виникнення
непереборної сили, таких, що не
залежать від волі сторін, а саме
пожежі,повені,землетрусу,інші стихійні
лиха,воєнні дії, блокади, страйки,
рішення органів державної влади, які
тягнуть за особою неможливість
виконання умов даного договору, вони
звільняються від відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
своїх зобов'язань по даному договору
на час дії зазначених обставин .
Сторона для якої створилась
неможливість виконання зобов8язань за
даним договором в силу форс-мажорних
обставин, повинна негайно сповістити
іншу сторону про початок і припинення
цих обставин .

В матеріалах справи міститься лист -
відповідь №08.09./14/6 від 08.09.2014року
направлена відповідачем на адресу
позивача , в якій відповідач просив
відстрочку щодо поставки замовленого
товару, вказуючи на те, що відповідачем
були зроблені відповідні замовлення у
м.Єнакієво, Донецької області на
поставку замовленого позивачем товару
, про те на час проведення АТО в даному
регіоні поставка товару стала
неможливою.

Відповідно до ч.2 ст.34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У даному випадку, суд вважає, що
відповідачем доведено обставини, що
передбачені ст. 617 ЦК України щодо
настання обставин непереборної сили,
як то, наявності обставин, що
безпосередньо перешкодили виконанню
зобов'язання з поставки у встановлений
у договорі строк, у зв'язку із
військовими діями на території
Донецької області, що спричинили
неможливість виконання обов'язку по
договору, а також факту дотримання умов
п.7.3. договору щодо інформування
позивача відносно настання
відповідних обставин, у зв'язку із
вищевикладеним господарський суд
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення з відповідача пені в сумі
727,43грн.

Пунктом 7.2. постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України» від 17.10.2012 р. №9, підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення .

Проте, вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

В той же час, згідно з п. 6 ст. 83 ГПК
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи
до уваги клопотання відповідача про
надання йому відстрочки виконання
судового рішення у справі і той факт, що
відповідач знаходиться у скрутному
фінансовому стані, враховуючи інтереси
сторін, суд вважає за можливе
задовольнити клопотання відповідача,
відстрочивши виконання судового
рішення у справі на шість місяців.

Відповідно до ст.49 ГПК України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів, на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 11, 263, 509, 526, 530, 629, 617 Цивільного
кодексу України; ст. ст.193, 218, 219,343
Господарського кодексу України, ст.ст.
4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49,82-85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю"УМПІ ГРУП"(61204,
Харківська область, м.Харків,
просп.Людвига Свободи,буд.50В, код 38634723)
на користь Державного підприємства
"Костопільське лісове господарство
"(35000, Рівненська область, м.Костопіль,
вул.Дубки,2, код 00992800)- 15 600,0грн.
основного боргу, інфляційні
нарахування в сумі 187,70грн., 3% річних в
сумі 89,75грн., витрати по сплаті судового
збору 1746,96грн.

Відстрочити виконання рішення суду на
шість місяців.

В іншій частині позовних вимог по пені
727,43грн. відмовити .

Повне рішення складено 31.10.2014 р.

Суддя О.О. Присяжнюк