ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р.Справа № 916/3761/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Н.В.
Комендатенко

за участю представників:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Комунального підприємства „Міський
житлово-комунальний центр" до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
12913,20 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство „Міський
житлово-комунальний центр" звернулось
до господарського суду Одеської
області з позовною заявою про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 в сумі 12913,20 грн., посилаючись на
наступне.

Між КП „Житлово-експлуатаційна
дільниця № 3" та суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_2 укладено договір б/н від
16.01.2002 року на відшкодування
експлуатаційних витрат за
використання не житлового фонду.
Згідно з умовами вказаного договору КП
„ЖЕД № 3" забезпечує виконання
експлуатаційних послуг за адресою:
АДРЕСА_1, 76 загальною площею 106,3 кв.м, а
СПД -ФОП ОСОБА_2 зобов'язується
сплачувати послуги згідно
затверджених тарифів.

Згідно рішення Южненської міської ради
№164-VІ від 14.04.2011 року КП
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 1",
КП „Житлово-експлуатаційна дільниця
№ 3" та КП „Житлово-експлуатаційна
дільниця № 4" були реорганізовані
шляхом приєднання до КП „Міський
житлово-комунальний центр".

Згідно з п. 5.3. договору термін дії
договору з 01.12.2001 року по 01.12.2002 року
включно, договір вважається
пролонгованим на наступний
календарний рік, якщо сторони за місяць
письмово не повідомили про його
розірвання.

За ствердженнями позивача, на момент
пред'явлення позову договір є діючим.

Отже, згідно з положенням п. 2.1. договору
відповідач зобов'язаний не пізніше 10
числа поточного місяця сплачувати
послуги згідно з встановленими
тарифами.

При цьому позивач вказує, що до послуг
утримання будинків та споруд та
прибудинкових територій, які
надавались та надаються на теперішній
час відповідачу входять: прибирання
прибудинкової території, прибирання
сходових клітин, технічне
обслуговування внутрішньобудинкових
систем, обслуговування
димовентиляційних каналів, поточний
ремонт ж/фонду, дератизація та
дезінфекція, освітлення місць
загального користування, технічне
обслуговування ліфтів,
енергопостачання ліфтів.

Наразі позивач зазначає, що взагалі на
протязі всього строку дії договору
відповідач був недобросовісним
споживачем послуг. Відповідач
систематично не сплачував послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій у встановлені
строки та не в повному обсязі.

Так, за ствердженнями позивача, у
зв'язку з невиконанням відповідачем
свого обов'язку по сплаті вказаних
послуг у нього виникла заборгованість
в сумі 12913,20 грн. Зокрема, згідно
передавального акту КП „ЖЕД № 3",
затвердженого рішенням Южненської
міськради від 11.08.2011 р. № 264-VI,
журналу-ордеру по рахунку 36/361 та
оборотах і залишках по аналітиці за
період з 01.07.2011 р. по 31.12.2013 р. по рахунку
36/361, борг станом на 01.07.2011 р. становить
4433,86 грн. Також в період з 01.07.2011 р. по
01.09.2014 р. та по теперішній час КП „МЖКЦ"
надає послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкової території в
повному обсязі, проте нарахування по
сплаті відшкодування експлуатаційних
витрат відповідачем не сплачувалась, у
зв'язку з чим заборгованість за період
з 01.07.2011 р. по 01.09.2014 р. складає в сумі 8479,34
грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 18.09.2014 р. позовну заяву
Комунального підприємства „Міський
житлово-комунальний центр" прийнято до
розгляду та порушено провадження у
справі № 916/3761/14, при цьому розгляд
справи призначено в засіданні суду на
10.10.2014 р.

В засіданні суду 10.10.2014 р. оголошувалась
перерва до 27.10.2014 р. в порядку ч. 3 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідач позовні вимоги не визнає та
вважає їх безпідставними, про що
зазначено у відзиві на позов (а.с. 37-39).
Зокрема, відповідач вказує, що договір
від 16.02.2002 року між КП „ЖЕД № 3" та
відповідачем втратив чинність з 01.01.2006
року як такий, що не був приведений у
відповідність згідно Закону України
„Про житлово-комунальні послуги". При
цьому припинення дії вказаного
договору підтверджується наказом
директора КП „ЖЕД №3" Осадченко Г.І. від
01.03.2006 року за № 2, а також
повідомленнями від 20.04.2006 року № 11 та №
46 від 13.02.2007 року. Поряд з цим
відповідач вказує, що надані позивачем
докази не підтверджують факту надання
позивачем послуг, а також отримання
послуг відповідачем.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши та дослідивши всі
письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов до наступних висновків.

16.01.2002 р. між Комунальним підприємством
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 3"
(підприємство) та суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_2 (споживач) укладено
договір на відшкодування
експлуатаційних витрат за
використання нежитлового фонду, згідно
п. 1.1., 1.2 якого КП „ЖЕД № 3" забезпечує
виконання експлуатаційних послуг за
адресою: АДРЕСА_1, 76 загальною площею 106,3
кв.м, а споживач зобов'язується
сплачувати послуги згідно калькуляції
і на підставі розрахунків, оформлених
обома сторонами, що являються
невід'ємною частиною договору.

Відповідно п. 2.1. договору споживач
зобов'язаний не пізніше 10 числа
поточного місяця сплачувати послуги
згідно з встановленими тарифами.

Згідно з п. 2.2. договору за
повідомленням КП „ЖЕД № 3" розмір
оплати на відшкодування
експлуатаційних витрат змінюється у
випадку зміни цін та тарифів на оплату,
затверджених законодавчими актами та
рішенням місцевих органів влади з дня
їх набрання законної чинності.

У п. 2.3 договору зазначено, що споживач
зобов'язаний щоквартально проводити
звірку розрахунків по оплаті
відшкодування експлуатаційних витрат
не пізніше 20-го числа місяця,
наступного за звітним кварталом.
Результати звірки оформляються
двостороннім актом.

В п. 3.3 договору зазначено, що споживач
зобов'язаний своєчасно сплачувати
витрати з прибирання і очищення
прилеглої території, а у випадку
закінчення строку дії договору оренди
(або його дострокового розірвання) у
15-денний строк оформити письмово
розірвання договору на відшкодування
експлуатаційних витрат з КП „ЖЕД № 3"
та у такий же термін здійснити
розрахунки по цьому договору.

Згідно з п. 5.3. договору термін дії
договору з 01.12.2001 року по 01.12.2002 року
включно, договір вважається
пролонгованим на наступний
календарний рік, якщо сторони за місяць
письмово не повідомили про його
розірвання.

Так, на момент укладення вказаного
договору від 16.01.2002 р. був чинним
Цивільний кодекс Української РСР, який
регулював цивільні правовідносини між
сторонами.

З 01.01.2004 року набрав чинності Цивільний
Кодекс України. Так, згідно Прикінцевих
положень чинного Цивільного кодексу
України щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
кодексу застосовуються до тих прав та
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
До договорів, що були укладені до 01
січня 2004 року і продовжують діяти після
набрання чинності Цивільним кодексом
України, застосовуються правила цього
Кодексу щодо підстав, порядку і
наслідків зміни або розірвання
договорів окремих видів незалежно від
дати їх укладення.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи копії листів між КП „ЖЕД № 3" та
відповідачем, відповідач звертався до
КП „ЖЕД № 3" з пропозиціями щодо
приведення вказаного договору від
16.01.2002 р. у відповідність із Законом
України "Про житлово-комунальні
послуги" від 24.06.2004 р., як це зазначалось
у п. 1 Прикінцевих положень вказаного
Закону до 01.01.2006 р. Наразі з вказаного
листування між відповідачем і ЖЕД № 3
випливає, що відповідач відмовився від
переукладення договору від 16.01.2002 р.

При цьому згідно з наказом директора КП
„ЖЕД №3" Осадченко Г.І. від 01.03.2006 року
за № 2 „Про розірвання договору оренди
і ВЕВ" вищевказаний договір на
відшкодування експлуатаційних витрат
кв. АДРЕСА_1, розірвано з 01.02.2006 р. Так,
вказане узгоджується з п. 3.3 договору,
за яким достроково розірвання договору
оренди є підставою для розірвання
договору на відшкодування
експлуатаційних витрат з КП „ЖЕД № 3" і
здіснення по ньому розрахунків. Згідно
з довідкою КП „ЖЕД № 3" № 93 від 31.03.2006 р.
на момент розірвання договору
заборгованість у відповідача по
комунальним послугам була відсутня.

Отже, вказане свідчить про те, що
договір від 16.01.2002 р. не був
пролонгований, а отже його дія
припинилась. Наразі докази подальшого
виконання КП „ЖЕД № 3" та відповідачем
умов договору від 16.01.2002 р. в матеріалах
справи відсутні. В свою чергу судом
оцінюються критично доводи позивача
про те, що вказаний договір від 16.01.2002 р.
продовжував діяти. Вказані доводи
позивача спростовуються й листом КП
„ЖЕД № 3" № 111 від 20.04.2006 р., в якому
останнє пропонувало відповідачу
укласти з ним договори на
відшкодування експлуатаційних витрат
по кв. № 75 (нежитлове приміщення) і № 76
(жила квартира).

В подальшому згідно рішення Южненської
міської ради Одеської області № 164-VI
від 14.04.2011 р. Комунальні підприємства
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 1",
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 3",
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 4"
реорганізовані шляхом приєднання до
комунального підприємства „Міський
житлово-комунальний центр". При цьому в
п. 7 вказаного рішення № 164-VI від 14.04.2011 р.
встановлено, що КП „МЖКЦ" є
правонаступником прав та обов'язків КП
„ЖЕД № 1", КП „ЖЕД № 3", КП „ЖЕД № 3".
Згідно передавального акту КП „ЖЕД №
3", затвердженого рішенням Южненської
міськради від 11.08.2011 р. № 264-VI,
журналу-ордеру по рахунку 36/361 та
оборотах і залишках по аналітиці за
період з 01.07.2011 р. по 31.12.2013 р. по рахунку
36/361, борг відповідача, за ствердженнями
позивача, станом на 01.07.2011 р. становив в
сумі 4433,86 грн., яка заявлена позивачем
до стягнення. Також позивач стверджує,
що за період з 01.07.2011 р. по 01.09.2014 р. КП
„МЖКЦ" надавало відповідачу послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкової території на підставі
вказаного вище договору від 16.01.2002 р. в
повному обсязі, проте нарахування по
сплаті відшкодування експлуатаційних
витрат відповідачем не сплачувалась, у
зв'язку з чим його заборгованість за
період з 01.07.2011 р. по 01.09.2014 р. складає в
сумі 8479,34 грн.

Наразі суд зазначає, що відповідно до ч.
1, 2 ст. 104 Цивільного кодексу України (в
редакції, що діяла на момент прийняття
рішення про реорганізацію КП „ЖЕД № 3")
юридична особа припиняється в
результаті передання всього свого
майна, прав та обов'язків іншим
юридичним особам - правонаступникам
(злиття, приєднання, поділу,
перетворення) або в результаті
ліквідації. Юридична особа є такою, що
припинилася, з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

Аналогічні положення закріплені в ст. 33
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців", за якою юридична
особа припиняється в результаті
передання всього свого майна, прав та
обов'язків іншим юридичним особам -
правонаступникам у результаті злиття,
приєднання, поділу, перетворення
(реорганізації) або в результаті
ліквідації за рішенням, прийнятим
засновниками (учасниками) юридичної
особи або уповноваженим ними органом,
за судовим рішенням або за рішенням
державного органу, прийнятим у
випадках, передбачених законом.
Юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

Відповідно до статті 80 Цивільного
кодексу України юридичною особою є
організація, створена і зареєстрована
у встановленому законом порядку,
юридична особа наділяється цивільною
правоздатністю і дієздатністю, може
бути позивачем та відповідачем у суді.
Цивільна правоздатність юридичної
особи виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до Єдиного
державного реєстру запису про її
припинення (частина 4 статті 91
Цивільного кодексу України).

Як з'ясовано судом, юридичну особу КП
„ЖЕД № 3" не припинено з огляду на
відсутність відповідного запису в
Єдиному державному реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців, як
і відсутні в ЄДР відповідні відомості
про юридичних осіб, правонаступником
яких є позивач. Адже відомості щодо
дати затвердження передавального акта
або розподільчого балансу юридичної
особи, а також дані про юридичних осіб,
правонаступником яких є зареєстрована
юридична особа, в силу частини другої
статті 17 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" мають міститися в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

Більш того в силу п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
правонаступництва.

Статтею 513 ЦК України передбачено, що
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
правочину, що підлягає державній
реєстрації, має бути зареєстрований в
порядку, встановленому для реєстрації
цього правочину, якщо інше не
встановлено законом.

За приписами статті 514 Цивільного
кодексу України до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Так, позивачем не надано належних
доказів правонаступництва всіх прав та
зобов'язань КП „ЖЕД № 3", у т.ч. за
договором від 16.01.2002 р., який на момент
реорганізації останнього був
припинений. З огляду на недоведення
існування правонаступництва,
відповідно й недоведеним є факт
здійснення заміни сторони (КП „ЖЕД № 3")
у зобов'язанні з відповідачем, що не
було оформлено відповідно до вимог
законодавства.

Тим більш факт існування у відповідача
перед КП „ЖЕД № 3" заборгованості з
надання послуг за договором від 16.01.2002
р. в сумі 4433,86 грн. спростовується
відсутністю доказів надання КП „ЖЕД №
3" обумовлених вказаним договором
послуг. В свою чергу відповідно до
положень ст.ст. 512-514 ЦК України право
вимоги на стягнення вказаної
заборгованості не могло бути передано
позивачу з огляду на відсутність
доказів її існування.

Щодо доводів позивача про виникнення у
відповідача заборгованості перед
позивачем за надані у період з 01.07.2011 р.
по 01.09.2014 р. послуги з утримання
будинків і прибудинкової території в
сумі 8479,34 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

По-перше, доводи позивача про
виникнення у нього зобов'язання з
надання послуг відповідачу по договору
від 16.01.2002 р. спростовуються
матеріалами справи та вищевикладеними
обставинами щодо неможливості набуття
позивачем будь-яких прав або обов'язків
за вказаним договором.

По-друге, судом не встановлено
існування у позивача з відповідачем
будь-яких договірних відносин з
надання послуг з утримання будинків і
прибудинкової території, також на
вимогу суду докази надання відповідачу
вказаних послуг позивачем останнім не
були надані. Тим більш факт надання
зазначених послуг заперечується й
самим відповідачем

Отже, невстановлення судом факту
надання відповідачу вказаних у позові
послуг на спірну суму виключає
можливість покладення на відповідача
обов'язку щодо відшкодування вартості
цих послуг.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи усе вищенаведене, суд не
вбачає правових підстав для виникнення
у відповідача обов'язку щодо
відшкодування вартості послуг, доказів
надання яких матеріали справи не
містять, а факт їх надання позивачем не
підтверджено.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами
докази в сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги Комунального
підприємства „Міський
житлово-комунальний центр" є
необґрунтованими, не відповідають
фактичним обставинам справи та вимогам
чинного законодавства, тому не
підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не
на користь позивача, відповідно до
ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати, понесені позивачем при подачі
позову, відносяться за рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Комунального
підприємства „Міський
житлово-комунальний центр" до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
12913,20 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 03.11.2014 р.

Суддя
В.С. Петров