ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р.
Справа № 922/1562/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Гетьман Р.А., суддя Бородіна Л.І.,
суддя Плахов О.В.

при секретарі Мальченко О.О.

за участю представників:

позивача - Грабовського О.І. за
довіреністю від 20.10.2014 р. б/н,

відповідача - Масича К.І. за довіреністю
від 19.05.2014 р. б/н,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Спільного
українсько-турецького підприємства
"Одеські дріжджі" у формі закритого
акціонерного товариства, м. Одеса (вх.
№2584Х/2-8) на рішення господарського суду
Харківської області від 04.07.14 у справі
№ 922/1562/14

за позовом Спільного
українсько-турецького підприємства
"Одеські дріжджі" у формі закритого
акціонерного товариства, м. Одеса

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хлібний двір", м.
Харків

про стягнення 77 906,72 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

22.04.2014 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Хлібний двір", м.
Харків, звернулось до господарського
суду з позовною заявою про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хлібний двір", м.
Харків, заборгованості за договором
поставки №16 від 02.01.2014 р. в загальному
розмірі 77906,72 грн., у тому числі: 76991,80
грн. основного боргу, 743,38 грн. пені, 171,54
грн. - 3% річних. Судові витрати позивач
просив покласти на відповідача.

04.07.2014 р. позивач звернувся до суду з
заявою про збільшення розміру позовних
вимог, а саме просив суд стягнути з
відповідача 76991,80 грн. основного боргу,
4776,64 грн. пені, 868,63 грн. - 3% річних, 7375,80
грн. інфляційних, а також судові
витрати. Також він просив виправити
механічну помилку і описку, допущені в
абзаці першому позовної заяви, а саме
вважати вірним номером спірного
договору - № 28 замість № 16.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 04.07.2014 р. у
справі №922/1562/14 (суддя Кухар Н.М.) у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Позивач з зазначеним рішенням
місцевого господарського суду не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого господарського
суду, обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими, просить скасувати
рішення господарського суду
Харківської області від 04.07.2014 р. у
справі №922/1562/14 повністю і прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити.
При цьому, позивач зазначає, що
заборгованість відповідача виникла за
видатковими накладними №240 від 04.02.2014
р.; №370 від 11.02.2014 р.; №444 від 18.02.2014 р.
відповідно до умов укладеного між
сторонами договору №28 від 02.01.2014 р.,
посилаючись також на те, що відповідач
не надав доказів оплати за поставлений
товар згідно з вказаними накладними.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 12.09.2014 р.
апеляційну скаргу Спільного
українсько-турецького підприємства
"Одеські дріжджі" у формі закритого
акціонерного товариства прийнято до
провадження, призначено до розгляду на
21.10.2014 р.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу (вх. №8245 від 24.09.2014 р.) вважає її
безпідставною та такою, що не підлягає
задоволенню, а рішення господарського
суду Харківської області від 04.07.2014 р. у
справі №922/1562/14 - законним та
обґрунтованим, тому просить залишити
вказане рішення без змін, а апеляційну
скаргу позивача - без задоволення.

Відповідач заперечує проти
заборгованості за спірним договором
№28 від 02.01.2014 р. в розмірі 76991,80 грн.,
посилаючись на те, що позивачем було
включено сальдо в розмірі 69627,80 грн., яке
існувало станом на 01.01.2014 рік (а саме -
суму боргу, який виник до укладення
спірного договору), та визнає
заборгованість за договором поставки
№28 від 02.01.2014 р. в розмірі 7364,00 грн.
Відповідач також зазначає, що значна
частина боргу, заявленого в позові,
залишилась від несплати за поставку
товару за іншим договором поставки, але
питання заборгованості відповідача за
договором поставки від 02.01.2013 р. не
входить до предмету розгляду по даній
справі, відповідачем не визнається, в
зв'язку з чим потребує вирішення в
окремому провадженні.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 21.10.2014 р.
розгляд апеляційної скарги позивача
відкладено на 06.11.2014 р.

30.10.2014 р. відповідач надіслав
доповнення до відзиву на апеляційну
скаргу (вх. № 9744) разом з документальним
обґрунтуванням, в якому, зокрема,
зазначив про те, що між сторонами
існували тривалі відносини з поставки
дріжджів. Останнім було укладено
договір постачання товару №28 від 02.01.2014
р., але до цього діяв іншій договір
постачання товару №16 від 02.01.2013 р., який
припинив свою дію 31.12.2013 р.

Відповідач стверджує, що не отримав
свій примірник договору №28 від 02.01.2014
р., який був підписаний в січні 2014 р. та
направлений позивачу на підписання, а
копію цього договору отримав лише в
ході судового розгляду справи після
надання позивачем копій договору
постачання на вимогу суду першої
інстанції.

Відповідач визнає, що в 2014 році після
закінчення дії договору №16 і набрання
чинності договором №28 позивачем було
поставлено товар на загальну суму 188064,00
грн., у тому числі, за спірними
накладними: №240 від 04.02.2014 р.; №370 від
11.02.2014 р.; №444 від 18.02.2014 р., а ним
проведено розрахунки на суму 180700,00 грн.
При цьому, відповідач вказує на те, що у
видаткових накладних №№18, 97, 171, 240 було
помилково зазначено позивачем договір
№16 від 02.01.2013 р. замість договору №28 від
02.01.2014 р., який діяв на час поставки
товару за спірними накладними.

В свою чергу, дані помилки, а також
відсутність у відповідача договору №28
від 02.01.2014 р. з підписом контрагента,
призвели до помилок у зазначенні
призначення платежів від 13.01.2014 р.,
20.01.2014 р., 22.01.2014 р., 27.01.2014 р. (вказано про
сплату згідно з угодою від 02.01.2013 р.), а
також у платежах від 11.02.2014 р. та від
18.02.2014 р. (де зазначено про сплату згідно
з угодою №16 від 02.01.2014 р.).

Таким чином, виходячи з наданих
позивачем документів, відповідач
вважає, що позивач підтвердив лише дві
поставки за договором №28 від 02.01.2014 р.
на загальну суму 59310,00 грн.

Також, відповідач стверджує, що за
вказаним договором він здійснив 11.02.2014
р. та від 18.02.2014 р. платежі на загальну
суму 65900,00 грн., тому переплата складає
6590,00 грн.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, заслухавши пояснення
уповноважених представників сторін,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Звертаючись до господарського суду
Харківської області, позивач, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, послався на те, що 02.01.2014
р. між Спільним українсько-турецьким
підприємством "Одеські дріжджі"
(позивачем) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Хлібний двір"
(відповідачем) було укладено договір
поставки №28, згідно з умовами якого
позивач (постачальник) зобов'язався
поставити та передати у власність
відповідача (покупця) товар (дріжджі
хлібопекарські), а відповідач
зобов'язався прийняти та оплатити
товар на умовах даного договору.

Позивач вказував на те, що, згідно з
актом звірки взаємних розрахунків від
01.01.2014 р., заборгованість відповідача
становила 69627,80 грн. Після цього, як
стверджував позивач, Спільне
українсько-турецьке підприємство
"Одеські дріжджі" передало відповідачу
товару на загальну суму 188064,00 грн.,
однак відповідач сплатив тільки за
частину товару, в зв'язку з чим станом
на 03.07.2014 р. його заборгованість
становила 76991,80 грн.

З пояснень позивача та наданих до
матеріалів справи документів
вбачається, що заборгованість в
розмірі 76991,80 грн. виникла у відповідача
в зв'язку з неповною оплатою товару,
отриманого за видатковими накладними
№240 від 04.02.2014 р., №370 від 11.02.2014 р. та № 444
від 18.02.2014 р.

До позовної заяви позивачем додано
копію акту звірки взаємних розрахунків
між сторонами станом на 01.01.2014 р., згідно
з яким сальдо на користь позивача
становить 69627,80 грн.

Також, на підтвердження суми основного
боргу в розмірі 76991,80 грн., яка є
предметом даного позову, позивачем
надано до матеріалів справи примірник
акту звірки взаємних розрахунків, з
якого вбачається, що у період з 01.01.2014 р.
по 18.02.2014 р. відповідачу було поставлено
товар на суму 188064,00 грн., сплачено
відповідачем у цей період 180700,00 грн.

Таким чином, як стверджує позивач, свої
зобов'язання за договором відповідач
не виконав, і станом на день подачі
позову сума заборгованості
відповідача перед Спільним
українсько-турецьким підприємством
"Одеські дріжджі" у формі закритого
акціонерного товариства складає 76991,80
грн. Крім того, у зв'язку з
простроченням виконання грошового
зобов'язання позивач заявив вимоги про
стягнення з відповідача 4776,64 грн. пені,
868,63 грн. - 3% річних, 7375,80 грн.
інфляційних.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
недоведеності факту наявності у
відповідача заборгованості за
договором поставки №28 від 02.01.2014 р.,
оскільки з наданих сторонами у справі
доказів не вбачається, що розрахунки
між сторонами відбувалися саме за
спірними накладними, а також, з огляду
на те, що сума заборгованості за
договором поставки №28 від 02.01.2014 р. не
підтверджена належними та допустимими
доказами у справі.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку про відсутність
доказів, які б свідчили про виникнення
у відповідача відповідного обов'язку
по сплаті коштів, заявлених позивачем
до стягнення.

Колегія суддів погоджується з
висновками місцевого господарського
суду про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати: з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Предметом даного господарського спору
є матеріально-правова вимога про
стягнення з відповідача
заборгованості за договором поставки
№28 від 02.01.2014 р., яка утворилась
внаслідок невиконання відповідачем
умов договору щодо оплати поставленого
позивачем товару за видатковими
накладними №240 від 04.02.2014 р. на суму 26475,00
грн., №370 від 11.02.2014 р. на суму 29310,00 грн.
та №444 від 18.02.2014 р. на суму 30000,00 грн.

Дослідженням матеріалів справи
встановлено, що 02.01.2014 р. між сторонами
був укладений договір поставки №28,
згідно з умовами якого позивач
(постачальник) зобов'язався поставити
та передати у власність відповідача
(покупця) товар (дріжджі
хлібопекарські), а відповідач
зобов'язався прийняти та оплатити
товар.

Згідно з п. 12.1 договору даний договір
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами і діє до 31.12.2014 р.

Позивач в обґрунтування викладених
вимог посилався на те, що на виконання
умов договору №28 від 02.01.2014 р. ним було
поставлено відповідачу товар на
загальну суму 188064,00 грн., однак,
відповідач сплатив тільки за частину
товару в розмірі 180700,00 грн., в зв'язку з
чим, з урахуванням боргу в розмірі 69627,80
грн., який за твердженням позивача,
утворився у відповідача станом на
01.01.2014 р., заборгованість відповідача на
час звернення позивача з даним позовом
до суду становила 76991,80 грн.

Відповідач заперечував проти
заборгованості за спірним договором в
розмірі 76991,80 грн., оскільки вказував, що
до неї позивачем було включено сальдо в
розмірі 69627,80 грн., яке існувало станом
на 01.01.2014 р. (а саме - суму боргу, який
виник до укладення спірного договору),
та визнає заборгованість за договором
поставки №28 від 02.01.2014 р. в розмірі 7364,00
грн.

Колегія суддів вважає необґрунтованим
посилання позивача на факт наявності у
відповідача заборгованості в розмірі
69627,80 грн. станом на 01.01.2014 р., оскільки
дана сума боргу не має відношення до
спірного договору, який було укладено
між сторонами 02.01.2014 р.

Під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції з'ясовано, що між
сторонами у справі існували інші
відносини з поставки дріжджів за
договором №16 від 02.01.2013 р., який
припинив свою дію 31.12.2013 р., що
підтверджується наданими відповідачем
копіями видаткових накладних, які
містять посилання на договір №16 від
02.01.2013 р., а також платіжними
дорученнями з призначенням платежу
"згідно з угодою №16 від 02.01.2013 р".

Відповідач визнає, що в 2014 році після
закінчення дії договору №16 від 02.01.2013 р.
і набрання чинності договором №28 від
02.01.2014 р. позивачем було поставлено
товар на загальну суму 188064,00 грн., у тому
числі, за спірними накладними №240 від
04.02.2014 р.; №370 від 11.02.2014 р.; №444 від 18.02.2014
р., а ним проведено розрахунки на суму
180700,00 грн.

За приписами ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995 р., господарські операції
господарюючих суб'єктів фіксуються та
підтверджуються первинними
документами, складеними та оформленими
відповідно до вимог зазначеного
Положення. Такими документами, зокрема,
є видаткова накладна, що входить до
кола доказів про передачу товару
однією стороною іншій.

Здійснивши аналіз видаткових
накладних, якими позивач обґрунтовує
заборгованість відповідача, колегія
суддів констатує, що видаткові
накладні №370 від 11.02.2014 р. на суму 29310,00
грн. та №444 від 18.02.2014 р. на суму 30000,00
грн., які містять посилання на договір
№28 від 02.01.2014 р., підписані сторонами у
справі, засвідчені печатками
підприємств позивача та відповідача,
факт отримання товару на вказану суму
визнається самим відповідачем, в
зв'язку з чим вказані накладні
підтверджують поставку товару за
договором №28 від 02.01.2014 р. на суму 59310,00
грн.

Разом з цим, видаткова накладна №240 від
04.02.2014 р. на суму 26475,00 грн., яка також
підписана сторонами у справі, містить
посилання на договір №16 від 02.01.2014 р.,
який, як встановлено господарським
судом, між сторонами не укладався, тому
вказана накладна не може вважатися
належним доказом поставки товару за
договором №28 від 02.01.2014 р.

Таким чином, позивачем документально
підтверджено поставку за договором №28
від 02.01.2014 р. відповідно до видаткових
накладних №370 від 11.02.2014 р. на суму 29310,00
грн. та №444 від 18.02.2014 р. на суму 30000,00
грн., тобто, на загальну суму 59310,00 грн.

Будь-яких інших накладних, які б
підтверджували поставку за договором
№28 від 02.01.2014 р., позивачем до суду не
надано.

Крім того, позивачем не надано
платіжних документів на підтвердження
часткової оплати відповідачем товару
саме за видатковими накладними №240 від
04.02.2014 р., № 370 від 11.02.2014 р. та №444 від
18.02.2014 р.

Відповідач під час розгляду справи в
суді апеляційної інстанції вказував на
те, що у видатковій накладній №240 від
04.02.2014 р. було помилково зазначено
позивачем договір №16 від 02.01.2013 р.
замість договору №28 від 02.01.2014 р.

В свою чергу, як зазначав відповідач,
дані помилки, а також відсутність у
відповідача примірнику договору №28
від 02.01.2014 р. з підписами обох сторін,
призвели до помилок у зазначенні
призначення платежів від 13.01.2014 р.,
20.01.2014 р., 22.01.2014 р., 27.01.2014 р. (де вказано
про сплату згідно з угодою від 02.01.2013 р.),
а також у платежах від 11.02.2014 р. та від
18.02.2014 р. (де зазначено про сплату згідно
з угодою № 6 від 02.01.2014).

Так, з наданих позивачем банківських
виписок вбачається, що у період з 01.01.2014
р. по 18.02.2014 р. відповідачем була
здійснена оплата товару за
призначенням: "згідно з угодою № 16 від
02.01.2013 р.", та "згідно з угодою №16 від
02.01.2014 р.".

Оскільки з матеріалів справи
вбачається та фактичними обставинами
справи доведено існування між
сторонами інших правовідносин за
договором поставки №16 від 02.01.2013 р.,
колегія суддів вважає, що платежі
відповідача з підставою сплати "згідно
з угодою № 16 від 02.01.2013 р." не мають
відношення до даного господарського
спору.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідачем було зроблено платежі
11.02.2014 р. та від 18.02.2014 р., в яких
зазначено про оплату товару "згідно з
угодою №16 від 02.01.2014 р." на загальну суму
65900,00 грн. При цьому, самим відповідачем
визнається, що вказані платежі були
здійснені саме в рахунок оплати товару,
поставленого за договором №28 від 02.01.2014
р.

Будь-яких інших правовідносин з
поставки товару, окрім поставки за
договором №28 від 02.01.2014 р., між
сторонами у 2014 році не існувало, в
зв'язку з чим слід вважати, що вказані
платежі відповідачем було здійснено
саме на виконання договору №28 від
02.01.2014 р.

Враховуючи, що предметом доказування є
заборгованість за трьома видатковими
накладними, зважаючи на документальну
доведеність факту поставки товару за
видатковими накладними № 370 від 11.02.2014
р. та № 444 від 18.02.2014р. на загальну суму
59310,00 грн., а також наявність доказів
часткової оплати відповідачем товару в
розмірі 65900,00 грн., колегія суддів
дійшла висновку, що у позивача відсутні
підстави для стягнення з відповідача
заборгованості за договором №28 від
02.01.2014 р. в зв'язку з її документальною
необґрунтованістю.

Слід зазначити, що позивачем на
підтвердження суми основного боргу в
розмірі 76991,80 грн., яка є предметом
даного позову, надано до матеріалів
справи копію акту звірки взаємних
розрахунків між сторонами станом на
01.01.2014 р., згідно з яким сальдо на
користь позивача становить 69627,80 грн., а
також примірник акту звірки взаємних
розрахунків, з якого вбачається що у
період з 01.01.2014 р. по 18.02.2014 р.
відповідачу було поставлено товар на
суму 188064,00 грн., оплачено відповідачем у
цей період 180700,00 грн.

Проте, акти звірки взаємних рахунків,
на які посилається позивач, не є
підставою для сплати боргу у
зазначеній в них сумі, оскільки акт
звірки за своїм призначенням носить
інформаційний характер, він не
відповідає ознакам первинного
документа, оскільки ним не фіксується
господарська операція, розпорядження
або дозвіл на проведення господарської
операції.

До того ж, як було з'ясовано під час
розгляду справи, сума боргу в розмірі
69627,80 грн. станом на 01.01.2014 р. не має
відношення до договору поставки №28 від
02.01.2014 р., оскільки виникла у
відповідача за іншим договором, до
укладання вказаного договору поставки,
що є предметом позовних вимог.

Положеннями ст. ст. 32, 34, 36
Господарського процесуального кодексу
України України унормовано, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Обставини справи, які, відповідно до
законодавства, повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, наявність чи відсутність
будь-яких зобов'язань сторін
підтверджується первинними
документами - договором, накладними,
рахунками, тощо.

Однак, позивачем не надано ні до
місцевого господарського суду, ні до
суду апеляційної інстанції первинних
документів бухгалтерського обліку на
підтвердження факту заборгованості
відповідача за договором №28 від 02.01.2014
р., не наведено правових підстав для її
стягнення, що свідчить про
необґрунтованість та безпідставність
заявлених позовних вимог.

Таким чином, позивач ні під час
вирішення спору у господарському суді
Полтавської області, ні під час
розгляду його апеляційної скарги не
надав жодного матеріального доказу
обґрунтованості та правомірності
заявлених вимог. Наведені ним в
апеляційній скарзі доводи про
порушення судом норм матеріального та
процесуального права нічим не
обґрунтовані та не узгоджуються з
наявними у справі матеріалами, його
позиція не підтверджена належними та
допустимими доказами, тому вимоги
заявника скарги не підлягають
задоволенню, а наведені на їх
підтвердження доводи не можуть бути
прийнятими до уваги колегією суддів в
якості підстав для скасування
прийнятого у даній справі рішення
господарського суду Харківської
області від 04.07.2014 р. у справі № 922/1562/14.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 99, 101, пунктом 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Спільного
українсько-турецького підприємства
"Одеські дріжжі" у формі закритого
акціонерного товариства, м. Одеса
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 04.07.14 у справі
№ 922/1562/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 11.11.2014
р.

Головуючий суддя
Гетьман Р.А.

Суддя
Бородіна Л.І.

Суддя
Плахов О.В.