номер провадження справи 10/75/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2014
Справа № 908/3261/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія " Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Бердянське
підприємство теплових мереж", м.
Бердянськ

про стягнення 7 272 233, 07 грн.

Суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача - Пац В.О., на підставі
довіреності № 14-127 від 13.05.2014 р.;

від відповідача - Тодоров І. П., на
підставі довіреності № 1 від 06.05.2014 р.;

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглядається позовна заява
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія "
Нафтогаз України", м. Київ до Публічного
акціонерного товариства "Бердянське
підприємство теплових мереж", м.
Бердянськ про стягнення
заборгованості в розмірі 7 272 233, 07 грн.
за договором на поставки природного
газу № 10/0БО від 23.09.2011 р., яка
складається з основного боргу в
розмірі 6 850 000, 02 грн., інфляційних втрат
в розмірі 57 637, 01 грн., 3 % річних в розмірі
364 596, 04 грн.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 09.09.2014 р., справу
908/3261/14 передано на розгляд судді
Алейниковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду від 11.09.2014
р. порушено провадження у справі №
908/3261/14. Справі присвоєно номер
провадження 10/75/14, її розгляд
призначено на 06.10.2014 р.

Представник позивача у судовому
засіданні 06.10.2014 р. підтримав свої
вимоги викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судове
засідання 06.10.2014 р. не з'явився, направив
на адресу суду клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із неможливістю прибуття представника
у судове засідання, відзив не направив.

У відповідності до ст. 22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що
нез'явлення в судове засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу, є підставою для
відкладення розгляду справи в межах
строків, встановлених ст. 69 ГПК України.

У зв'язку із неявкою в судове засідання
представника відповідача, ненаданням
відзиву на позовну заяву та для
отримання всіх необхідних документів
по справі, судом було відкладено
розгляд справи на 29.10.2014 р. о 10 год. 20 хв.

У судовому засіданні 29.10.2014 р.
представник позивача підтримав свої
вимоги викладені в позовній заяві.
Представник відповідача у судовому
засіданні 29.10.2014 р. проти позову
заперечував та надав в судове
засідання відзив на позовну заяву.
Також, відповідач в судове засідання
29.10.2014 р. надав клопотання про
відстрочення виконання рішення суду до
01.02.2015 р.

У судовому засіданні 29.10.2014 р., розгляд
справи був закінчений, судом оголошено
лише вступну та резолютивну частини
рішення.

За клопотанням представників сторін
справа була розглянута без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

23.09.2011 р. між Публічним акціонерним
товариством «Запоріжгаз» (далі
-Постачальник, Первісний кредитор) та
Публічним акціонерним товариством
«Бердянське підприємство теплових
мереж» (далі - Відповідач, Покупець)
було укладено договір на поставки
природного газу № 10/0БО.

Відповідно до п. 1.1. Договору
постачальник зобов'язався постачати
природний газ покупцю в обсягах і
порядку, передбачених Договором, а
покупець зобов'язався оплачувати
постачальнику вартість газу і наданих
послуг у розмірах, строках, порядку і на
умовах, передбачених Договором.

На виконання Договору продавець
протягом жовтня 2011 - березня 2012 року
передав, а покупець отримав природний
газ на суму 26 208 222, 54 грн., що
підтверджується актами
прийому-передачі природного газу від
31.10.11 на суму 1685418, 22 грн., від 30.11.2011 р. на
суму 3340051, 83 грн., від 31.12.2011 р. на суму
417966, 62 грн., від 31.01.2012 р. на суму 4797582, 98
грн., від 29.02.2012 р. на суму 5852914, 94 грн., від
31.03.2012 р. на суму 3631142, 53 грн., від 30.04.2012 р.
на суму 703337, 50 грн.

Відповідно до п. 4.6. Договору,
остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється до 10
числа місяця , наступного за місяцем
поставки.

Всупереч вказаному пункту, відповідач
не виконав зобов'язання з оплати
поставленого природного газу, за
отриманий природний газ не
розрахувався, чим порушив умови
Договору та статтю 526 Цивільного
кодексу України, згідно з якою
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений
договором строк.

Таким чином, відповідач не виконав
зобов'язання з оплати поставленого
природного газу та послуг з
транспортування природного газу перед
первісним кредитором на суму 6 850 000, 02
грн.

31.10.2012 року між Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (далі -
Позивач, Компанія, Новий кредитор) та
Первісним кредитором був укладений
договір № 14/6707/12 про відступлення права
вимоги.

Відповідно до п.1.1. та п.1.2. зазначеного
договору первісний кредитор передає, а
Новий кредитор приймає на себе право
вимоги до боржника Первісного
кредитора за договором № 10/0БО у сумі 6
850 000, 02 грн. Крім передачі права вимоги
оплати спожитого природного газу за
зобов'язанням, зазначеним в п. 1.1.
договору, до Нового кредитора
переходять права вимоги стягнення всіх
штрафних санкцій, інфляційних втрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням Боржником
своїх зобов'язань за зазначеним вище
договором.

Відповідно до п.2.2. договору про
відступлення права вимоги, право
вимоги вважається переданим після
фактичної передачі документів,
зазначених в п.2.1. цього договору.
Передача документів оформлюється
актом приймання-передачі з зазначенням
переліку переданих документів. До
позовної заяви додається копія акту
приймання-передачі документів від
01.11.2012 р., який засвідчує
приймання-передачу документів,
зазначених в п.2.1 договору про
відступлення права вимоги. Таким чином,
право вимоги Первісного кредитора до
відповідача вважається переданим
позивачеві 01.11.2012 року.

У відповідності з п.2.3. договору про
відступлення права вимоги та ст.516
Цивільного кодексу України,
відповідача було належним чином
повідомлено про відступлення права
вимоги, про що свідчить лист Первісного
кредитора.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги). Стаття 514
ЦК України встановлює, що до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав. Згідно зі ст.516 ЦК України,
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Після заміни кредитора у зобов'язанні
відповідач не виконав прострочене
грошове зобов'язання, право вимоги за
яким було відступлене первісним
кредитором на користь позивача тому
несплачена сума заборгованості
становить 6 850 000 , 02 грн.

Отже, сума основного боргу на момент
подання позову до суду становить 6 850 000,
02 грн.

Відповідно до частини другої статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сума, на яку змінилась сума боргу
внаслідок інфляційних процесів
складає 57 637, 01 грн., що підтверджується
розрахунком.

Сума 3% річних з простроченої суми
становить 364 596, 04 грн., що
підтверджуються розрахунком.

Таким чином, загальна ціна позову на
час подання позову до суду становить 7
272 233, 07 грн.

У порушення зазначених норм закону та
умов Договору на поставки природного
газу № 10/0БО від 23.09.2011 р. відповідач
зобов'язання за вказаним Договором
належним чином не виконав, а саме не
сплатив необхідні кошти для погашення
заборгованості.

29.10.2014 р. представник відповідача надав
до суду клопотання про відстрочення
виконання рішення суду.

Згідно до п.7.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України» №9 від 17.10.2012 р. визначено, що
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Представник відповідача вважає, що
допущенні прострочення виконання
зобов'язання з його боку виникло з
об'єктивних причин на які відповідач не
мав прямого впливу. В обґрунтування
свого клопотання про відстрочення
виконання рішення суду, відповідач
зазначає, що ПАТ «Бердянське
підприємство теплових мереж» є
надавачем послуг з теплопостачання у м.
Бердянськ. Основним споживачем послуг
є населення (близько 90% від загальної
кількості).

Плата за надані послуги з
централізованого опалення
відповідачем отримується від
населення відповідно до тарифів,
затверджених органами місцевого
самоврядування.

Невідповідність тарифів фактичним
витратам на надання послуг з
теплопостачання та тривала процедура
затвердження тарифів на думку
відповідача призвело до несвоєчасних
розрахунків за газ та безумовному
накопиченню боргів за газ. Тарифи на
теплопостачання для населення
останнього разу затверджувалися
рішенням виконкому Бердянськії
міської ради від 18.01.2011 р № 3. Проте вже
на той час тарифи були затвердженні на
15 % нижче від економічно обґрунтованих
витрат та не враховують у своїй
структурі сплату будь-яких штрафних
санкцій.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
теплопостачання» тарифи повинні
враховувати повну собівартість
теплової енергії і забезпечувати
рівень рентабельності не нижче
граничного рівня рентабельності,
встановленого Кабінетом Міністрів
України за поданням центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
житлово-комунального господарства. У
разі якщо тимчасово тариф на теплову
енергію встановлено нижче її
собівартості з урахуванням граничного
рівня рентабельності, то орган, яким
установлено цей тариф, повинен
передбачити механізми компенсації
цієї різниці в порядку, встановленому
законодавством.

В своєму клопотанні про відстрочку
виконання рішення суду, відповідач
звертає увагу суду на те, що у 2013 році
державою робились кроки щодо погашення
заборгованості з різниці в тарифах
шляхом прийняття відповідних положень
в Законі України «Про державний бюджет
України на 2013 рік», постанови Кабінету
Міністрів України від 20.03.2013 р. №167 «Про
затвердження Порядку та умов надання у
2013 році субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування», постанови Кабінету
Міністрів України від 26.09.2013 №720 «Про
встановлення граничного обсягу видачі
фінансових казначейських векселів для
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення», проте ці ініціативи
не були реалізовані і до фактичного
погашення боргів не дійшло. Ці
обставини не дали Позивачу ще в 2013 році
погасити заборгованість за газ коштами
з різниці в тарифах, яких було би
достатньо для повного погашення
заборгованості за газ для населення та
вивільнити живі кошти, які б були
направлення на погашення боргів за
договором № 10/0БО від 23.09.2011 р.

В 2014 році знову прийняті відповідні
положення в Законі України «Про
державний бюджет України на 2014 рік» та
постанова Кабінету Міністрів України
від 29.01.2014 р №30 «Деякі питання надання у
2014 році субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування» (набрання чинності -
06.02.2014).

Відповідно до положень Постанови КМУ
№30 від 29.01.2014 р. першочергово обсяг
заборгованості з різниці в тарифах
узгоджується територіальною комісією
з погашення заборгованості
підприємств паливно-енергетичного
комплексу. В рамках даної постанови
відповідачем були подані відповідні
розрахунки до комісії, якою визначено,
що обсяг заборгованості перед
відповідачем з різниці в тарифах на
послуги з теплопостачання за 2012 р., 2013
р., І кв. 2014 роки становить 12938457 тис. грн.
З цих коштів відповідачу було частково
проведено компенсацію з різниці в
тарифах, а кошти відповідно направлені
на погашення наявних боргів за газ.
Станом на 20.10.2014 р сума залишок суми, що
підлягає компенсації відповідачу з
різниці в тарифах становить 5458908 грн.

Відповідач стверджує, що якщо дана сума
буде компенсована Державою, то
підприємство зможе направляти живі
кошти на погашення боргів за договором
№ 10/0БО від 23.09.2011 р. Проте реалізація
положень постанови КМУ до остаточного
погашення боргів перед відповідачем з
різниці в тарифах і відповідно
відповідачем перед позивачем потребує
певного часу та напряму залежить від
доходної частини бюджету держави. На
сьогодні процес дещо уповільнився в
умовах складної економічної ситуації в
Україні та може розтягнутися до кінця
2014 року з остаточним погашенням на
початку 2015 р.

Також відповідач звертає увагу суду на
те, що відповідно до балансу та звіту
про фінансові результати діяльність
відповідача є збитковою та станом на
31.12.2013 р. збитки становлять 7112 тис. грн.
Головною причиною збитковості є те, що
діючі тарифи не покривають фактичні
витрати підприємства по наданню послуг
з теплопостачання, і покриття
становить лише 79,9 % від собівартості.
Відповідач забезпечує теплом як
населення так і підприємства м.
Бердянськ, в зв'язку з чим не може
зупиняти свою діяльність, яка має
важливе соціальне значення для
мешканців міста. Відповідач запевняє,
що якщо на початку опалювального
сезону будуть списуватися кошті які
необхідні на оплату поточних платежів
за газ та електроенергію та на
проведення невідкладних ремонтних
робіт, можливо говорити, що відповідачу
з боку енергопостачальних підприємств
будуть припинені подача газу та
електроенергії, що неминуче призведе
до зупинення котельних та відповідно
теплопостачання до осель мешканців м.
Бердянська. Відсутність же коштів на
проведення ремонтних робіт також не
дозволить безперебійно забезпечувати
теплом мешканців м. Бердянськ, в зв'язку
з неможливістю оперативно
закуповувати необхідні матеріали.

Враховуючи вищезазначені підстави,
відповідач просить суд відстрочити
виконання рішення суду строком до
01.02.2015 року., що на його думку надасть
можливість у цей строк провести
погашення заборгованості за спожитий
природний газ коштами з різниці в
тарифах, а отримані кошти направити на
погашення боргів за договором № 10/0БО
від 23.09.2011р.

Враховуючи усе вищевикладене,
фінансову ситуацію, що склалася на
даний період у ПАТ «Бердянське
підприємство теплових мереж» та
загальну проблему в
житлово-комунальному секторі,
особливості здійснення господарської
діяльності у сфері постачання та
реалізації енергоносіїв, специфіку
взаємовідносин між суб'єктами, що
здійснюють господарську діяльність в
енергетичній галузі, винятковість
ситуації, неможливість самостійно
впливати на своєчасність розрахунків
за природний газ керуючись п.6 ст. 83, ст.
121 ГПК України, суд частково
задовольняє клопотання відповідача
про відстрочення виконання рішення
суду по даній справі строком до 01.01.2015 р.

В своїх письмових запереченнях
відповідач не погоджується з
розрахунками 3 % річних та інфляційних
втрат.

Як вбачається з позовної заяви,
позивачем по справі було заявлено
окрім основної суми боргу за газ у
розмірі 6850000,02 грн., ще й 3% річних у
розмірі 364596,04 грн. та інфляційні втрати
у розмірі 57637,01 грн. Позивачем при
визначенні кількості днів
прострочення включається дата
проведення оплати, що йде в розріз з
положеннями Господарського кодексу
України та Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» та суперечить ст.
30 Закону України «Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні», якою
встановлено, що переказ вважається
завершеним із моменту зарахування суми
переказу на рахунок отримувача; банк
отримувача, в разі надходження суми
переказу, зараховує її на рахунок
отримувача протягом операційного дня.
Таким чином, день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
суми 3% річних.

Також позивачем невірно пораховані
інфляційні втрати, оскільки позивачем
безпідставно застосовується інфляція
до місяця в якому відбулося погашення
заборгованості. Підтвердженням цього є
позиція викладена в Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», а саме абз. 3 п.п.
3.2 п. 3: «Розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця в якому платіж:
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж:, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція.»

За проведеними Відповідачем контр
розрахунками, розмір 3% річних повинен
становити 363807, 27 грн. та розмір
інфляційних втрат 51580, 46 грн.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши
матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін, суд
вважає за необхідне частково
задовольнити позовні вимоги, виходячи
з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України договори та інші
правочини відносяться до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 173 Господарського
Кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформації тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Статтею 193 Господарського кодексу
України, встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Згідно до частини другої статті 193
Господарського кодексу України,
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до статті 216 Господарського
кодексу України за невиконання або
неналежне виконання господарських
зобов'язань чи порушення правил
здійснення господарської діяльності
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до статті 229 ГК України,
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитор) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України в разі порушення
зобов'язання однією зі сторін договору
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом. Відповідно до
частини 1 статті 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Ст. 218 Господарського кодексу України
встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
закріплено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Наведені докази і доводи свідчать про
те, що відповідач Публічне акціонерне
товариство "Бердянське підприємство
теплових мереж", м. Бердянськ в
односторонньому порядку протиправно
відмовився від виконання взятих на
себе зобов'язань за умовами укладеного
договору на поставки природного газу №
10/0БО від 23.09.2011 р і не бажає добровільно
сплачувати борг.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за
Договором на поставки природного газу
№ 10/0БО від 23.09.2011 р. становить 7265387, 75
грн., яка складається з основного боргу
в розмірі 6 850 000, 02 грн., інфляційних
втрат в розмірі 51 580, 46 грн., 3 % річних в
розмірі 363 807, 27 грн.

Факт порушення відповідачем умов
договору на поставки природного газу №
10/0БО від 23.09.2011 р.., а також факт
заборгованості за договором,
підтверджується матеріалами справи.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечував та в судовому
засіданні надав письмові заперечення
щодо невірно нарахованих штрафних
санкцій. Суд заперечення відповідача
до уваги прийняв так як вони знайшли
своє нормативне обґрунтування.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені у справі
позивачем були підтверджені належними
доказами.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

З урахуванням викладеного,
проаналізувавши надані докази, суд
частково задовольняє позов Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія " Нафтогаз
України", м. Київ до Публічного
акціонерного товариства "Бердянське
підприємство теплових мереж", м.
Бердянськ про стягнення
заборгованості в розмірі 7265387, 75 грн.,
яка складається з основного боргу в
розмірі 6 850 000, 02 грн., інфляційних втрат
в розмірі 51 580, 46 грн., 3 % річних в розмірі
363 807, 27 грн. за договором на поставки
природного газу № 10/0БО від 23.09.2011 р.

В іншій частині позову відмовити.

Суд заяву Публічного акціонерного
товариства "Бердянське підприємство
теплових мереж", м. Бердянськ про
відстрочку виконання рішення
Господарського суду Запорізької
області від 29.10.2014 р. по даній справі
задовольняє частково, відстрочивши
виконання рішення Господарського суду
Запорізької області від 29.10.2014 р. по
даній справі до 01.01.2015 р.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» - судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подасться до суду; ставка судового
збору за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру встановлюється 2 % від ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається повністю на
відповідача, внаслідок неправильних
дій якого виник спір у суді.

Керуючись ст. 44, 49, 82, п. 6, ст. 83, 84, ГПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія " Нафтогаз
України", м. Київ до Публічного
акціонерного товариства "Бердянське
підприємство теплових мереж", м.
Бердянськ задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Бердянське підприємство
теплових мереж» (71100, Запорізька обл., м.
Бердянськ, вул. Мазіна, 65/97, ) на користь Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, Код ) - суму
основного боргу в розмірі 6 850 000 (шість
мільйонів вісімсот п'ятдесят тисяч)
грн. 02 коп., інфляційні втрати в розмірі
51 580 (п'ятдесят одна тисяча п'ятсот
вісімдесят) грн. 46 коп., суму 3 % річних у
розмірі 363 807 (триста шістдесят три
тисячі вісімсот сім) грн. 27 коп. та
судовий збір в розмірі 73 080 (сімдесят
три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Відстрочити виконання рішення
Господарського суду Запорізької
області від 29.10.2014 р. по даній справі до
01.01.2015 р.

Суддя
Т.Г. Алейникова

Рішення підписане 03.10.2014 р.