ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3509/14

Розглянувши матеріали справи за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Володар-Роз»,
м.Київ

до Спільного підприємства у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Транс Груп»,
м.Бровари

про стягнення 7203,90 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: Солодкий Р.В.

Від відповідача: Чуйко Н.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Володар-Роз»
(далі - позивач) до Спільного
підприємства у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю «Транс
Груп» (далі - відповідач) про стягнення
7203,90 грн.

Провадження у справі №911/3509/14 порушено
відповідно до ухвали суду від 22.08.2014
року та призначено справу до розгляду
на 09.09.2014 року.

Представник відповідача у судовому
засіданні 09.09.2014 року подав клопотання
про відкладення розгляду справи.
Ухвалою суду від 09.09.2014 року розгляд
справи відкладено на 25.09.2014 року.

Відповідно до ухвали суду від 12.09.2014
року, у зв'язку із черговою щорічною
відпусткою судді Кошика А.Ю., судове
засідання, призначене на 25.09.2014 року,
перенесено на 07.10.2014 року.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
спору, у судове засідання 07.10.2014 року не
з'явився та надіслав клопотання про
відкладення розгляду справи та відзив
на позовну заяву в якому проти позову
заперечує та просить суд відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому
засіданні 07.10.2014 року подав клопотання
про витребування у відповідача
документів, необхідних для розгляду
спору, а саме, реєстру виданих та
отриманих податкових накладних та
податкових декларацій з ПДВ. Розгляд
справи відкладався до 21.10.2014 року.

В судовому засіданні 21.10.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, відповідач проти
позову заперечував.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, після
закінчення розгляду справи у судовому
засіданні було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши надані ними
докази та пояснення, судом встановлено
наступне.

Між Спільним підприємством у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю «Транс-Груп» (далі -
Замовник) та ТОВ «Фірма «Володар Роз»
(далі - Перевізник), укладено Договір №
1/1903-К-13 від 02.01.2013 року на вивезення та
знешкодження (захоронення) твердих
побутових відходів (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного
Договору позивач зобов'язався надавити
послуги по вивезення та знешкодження
(захоронення) твердих побутових
відходів, накопичених у відповідача, а
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити ці послуги в розмірі та на
умовах цього Договору.

Відповідно до п.5.1 Договору, сторони
погодили наступні умови розрахунків:
відповідач оплачує послуги наданні ТОВ
«Фірма «Володар-Роз» за вивезення та
знешкодження (захоронення) твердих
побутових відходів у розмірі 37,00 грн. за
один метр кубічний ТПВ.

Відповідно до п. 5.4. Договору обсяг
наданих Перевізником послуг у межах
дії цього Договору приймається шляхом
підписання Акту виконаних робіт
(послуг) за кожен календарний місяць не
пізніше 10-го числа наступного місяця за
розрахунковим. Відповідно до п.5.5
Договору відповідач проводить
розрахунок за надані послуги після
підписання акту виконаних робіт не
пізніше 15 числа наступного місяця, що
чередує за розрахунковим.

Як зазначає позивач, ним своєчасно та в
повному обсязі виконувались обов'язки
за Договором у 2013 році та
продовжувалось їх виконання у 2014 році
на умовах Договору № 1/1903-К-13 від 02.01.2013
року. Відповідач приймав послуги у 2013
році і продовжував приймати їх до
травня 2014 року.

Зокрема, на виконання Договору
позивачем були надані відповідачу
послуги по перевезенню та знешкодженню
ТПВ в 2013 - 2014 роках на загальну суму 19210,40
грн., що підтверджується відповідними
Актами надання послуг, а саме:

- Акт надання послуг № 640 від 31.01.2013
р. на суму 814,00 грн.;

- Акт надання послуг № 913 від 28.02.2013
р. на суму 1424,50 грн.;

- Акт надання послуг № 1660 від 3
1.03.2013 р. на суму 895,40 грн.;

- Акт надання послуг № 2353 від 30.04.2013
р. на суму 101 7,50 грн.;

- Акт надання послуг № 3045 від 31.05.2013
р. на суму 1180,30 грн.;

- Акт надання послуг № 3846 від 30.06.2013
р. на суму 1180,30 грн.;

- Акт надання послуг № 4165 від 31.07.2013
р. на суму 1017,50 грн.;

- Акт надання послуг № 5239 від 31.08.2013
р. на суму 1180,30 грн.;

- Акт надання послуг № 5539 від 30.09.2013
р. на суму 1058,20 грн.;

- Акт надання послуг № 6357 від 31.10.2013
р. на суму 1180,30 грн.;

- Акт надання послуг № 6928 від 30.11.2013
р. на суму 1058,20 грн.;

- Акт надання послуг № 7651 від 31.12.2013
р. на суму 1750,10 грн.;

- Акт надання послуг № 122 від 31.01.2014
р. на суму 936,10 грн.;

- Акт надання послуг № 1049 від 28.02.2014
р. на суму 1058,20 грн.;

- Акт надання послуг № 1710 від 31.03.2014
р. на суму 1628,00 грн.;

- Акт надання послуг № 2365 від 30.04.2014
р на суму 1465,20 грн.;

- Акт надання послуг №2700 від 31.05. 2014
р. на суму 366,30 грн.

Однак, відповідачем Акти надання
послуг за період з грудня 2013 року по
травень 2014 року не були підписані та
повернуті позивачу, надані послуги не
були оплачені заперіод з грудня 2013
року по травень 2014 року.

Відповідач надані послуги оплатив
частково на суму 12006,50 грн., таким чином,
неопченими залишились послуги на сум
7203,90 грн., згідно з Актими за період з
грудня 2013 року по травень 2014 року.

Акти надання послуг за період з грудня
2013 року по травень 2014 року надсилались
відповідачу, про що позивачем надані
відповідні докази, однак відповідач їх
не підписав та не повернув. Також, 29.05.2014
року позивачем було додатково
направлено цінним листом Акти надання
послуг за період з грудня 2013 року по
квітень 2014 року, а 03.07.2014 року
направлено цінний лист з Актом надання
послуг за травень 2014 року, які також
відповідачем не були підписані.

19.05.2014 року на адресу позивача від
Спільного підприємства у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю «Транс Груп»
надійшло Повідомлення про розірвання
Договору вих. №32 від 14.05.2014 року.

Також, в листі № 58 від 06.08.2014 року
відповідач визнає факт отримання від
позивача послуг по вивезенню відходів
до квітня 2014 року. У відповідному листі
відповідач також зазначив про
підписання Актів за період до квітня
2014 року.

Таким чином, відповідач своїми діями по
прийняттю послуг фактично підтвердив
існування між ним та позивачем
відповідних господарських відносин до
травня 2014 року і відмовився від послуг
лише у травні 2014 року, виявивши бажання
розірвати Договір.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача з проханням оплатити
заборгованість за надані послуги за
Договором, останнього разу позивач
звертався до відповідача з претензією
про оплату боргу 18.07.2014 року, яка
залишена відповідачем без задоволення.

В ході розгляду спору судом
свтановлено, що Акти наданих послуг,
які направлені відповідачу, останнім
повернуті не були, акти надання послуг,
які були направлені цінними листами
були повернуті поштою «за закінченням
терміну зберігання». Зазначені Акти
були направлені за адресою зазначеній
у Єдиному державному реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та
зазначеній відповідачем у Договорі -
Київська область, м.Бровари, бульвар
Незалежності, 18.

Оглядовим листом Вищий господарський
суд України №01-06/767/2013 від 29.04.2013 року
«Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» (далі -
лист ВГСУ) було роз'яснено наслідки
ігнорування боржником адресованої
йому поштової кореспонденції.

Так у пункті 3 вищевказаного листа ВГСУ
роз'яснив, що неотримання відповідачем
вимоги обумовленої виключно
ігноруванням листа останнім не може
бути доказом порушення позивачем
процедури звернення (постанова Вищого
господарського суду України від 04.07.2012
року №20/5007/121/11).

Також, за результатами виконання
позивачем своїх зобов'язань
відповідачу, окрім Актів наданих
послуг, направлялись і податкові
накладні, а саме:

- податкова накладна №673 від 31.12.2013
р. на суму 1750,10 грн.;

- податкова накладна №600 від 31.01.2014
р. на суму 936,10 грн.;

- податкова накладна №505 від 28.02.2014
р. на суму 1058,20 грн.;

- податкова накладна №533 від 31.03.2014
р. на суму 1628,00 грн.;

- податкова накладна №529 від 30.04.2014
р. на суму 1465,20 грн.;

- податкова накладна №344 від 31.05.2014
р. на суму 366,30 грн..

Зазначені податкові накладні
зареєстровані в Реєстрі виданих та
отриманих податкових накладних
позивача та направлялись відповідачу
одноразово, разом з актами надання
послуг за грудень 2013 року, січень -
травень 2014 року.

Листами №32 від 14.05.2014 року та №58 від
06.08.2014 року відповідач підтвердив
отримання ним послуг.

Як вбачається з наданих відповідачем
реєстрів отриманих податкових
накладних, ним були зареєстровані
податкові накладні №673 від 31.12.2013 р. на
суму 1750,10 грн.; №505 від 28.02.2014 р. на суму
1058,20 грн.; №533 від 31.03.2014 р. на суму 1628,00
грн.; №529 від 30.04.2014 р. на суму 1465,20 грн.,
що також свідчить про визнання факту
обізнаності відповідача з наданням
послуг позивачем та прийняття таких
послуг.

Також, в наданих відповідачем
Деклараціях з податку на додану
вартість вбачається відображення
господарських операцій з позивачем у
грудні 2013 року, лютому 2014 року, березні
2014 року, квітні 2014 року.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується, що відповідач
усвідомлював факт надання позивачем
спірних послуг, свідомо допускав таке
надання та користувався послугами у
грудні 2013 року, лютому 2014 року, березні
2014 року, квітні 2014 року на суми,
наведені у відповідних Актах надання
послуг, що складає 5901,50 грн.

Оскільки, сторони укладали Договір
строком до 31.12.2014 року і не надано
доказів дотримання передбачено п. 3.2.
Договору порядку його продовження, суд
Дійшов висновку, що Договір припинився
з 01.01.2014 року. Від так, подальші
зобов'язання сторін були
позадоговірними і грунтуються на факті
вчинення ними юридично значимих
зустрічних дій по наданню послуг
позивачем та їх використанню
відповідачем.

Таким чином, строни фактично
продовжували господарські відносини з
вивезення твердих побутових відходів,
що підтверджується матеріалами справи
за період грудня 2013 року, лютого 2014
року, березня 2014 року, квітняі 2014 року
на суми, наведені у відповідних Актах
надання послуг, що складає 5901,50 грн. Про
необхідність їх оплати позивач
звертався до відповідача з відповідною
вимогою, яка залишена без відповіді та
задоволення. Відповідачем не надано
суду доказів оплти наведених послуг,
господарські операції за якими,
відображено ним в податковому обліку.

Щодо надання спірних послуг у січні 2014
року та у травні 2014 року, відповідно на
суму 1302,40 грн., враховуючи, що Договір
закінчився, Акти не підписані і
позивачем не надано інших доказів, які
свідчать про надання таких послуг,
позовні вимоги у відповідній частині
задоволенню не підлягають як
недоведені.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язання є підставою
для застосування господарських
санкцій, передбачених законом або
договором.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного
кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням іншої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 статті 530 Цивільного
кодексу України якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Таким чином, судом за наслідками
розгляду спору встановлено наявність у
відповідача заборгованості перед
позивачем за фактично надані послуги з
вивезення ТВП за період грудня 2013 року,
лютого 2014 року, березня 2014 року, квітняі
2014 року на суму 5901,50 грн., про оплату
яких позивач звертався до відповідача
з відповідною вимогою, яка залишена без
задоволення.

Решта заявленої до стягнення
заборгованості за надання спірних
послуг у січні 2014 року та у травні 20914
року на суму 1302,40 грн. позивачем не
доведена.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивачем доведені та обґрунтовані і
підлягають задоволенню в частині
стягнення 5901,50 грн., решта позову
задоволенню не підлягає.

Відшкодування судових витрат
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Спільного
підприємства у формі товариства з
обмеженою відповідальніе «Транс Груп»
(07400, Київська обл., м. Бровари, б-р
Незалежності, 18, код ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальніе «Фірма «Володар-Роз»
(02099, м. Київ, вул Зрошувальна, 15, ) 5901,50 грн. боргу та 1496,69 грн.
витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позову
відмовити.

Суддя
Кошик А.Ю.

дата підписання 03.11.2014 р.