м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 911/3777/14 30.10.14За позовом
приватного підприємства "УКРТЕХПРОМ"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "ГУДЙЕАР ДАНЛОП ТАЄРС
про стягнення 11 925,08 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Від позивача Юрченко І.О.
Від відповідача не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
До Господарського суду Київської
області з позовною заявою звернулось
ПП "Укртехпром" до ТОВ "Гудйеар Данлоп
Таєрс Україна" про стягнення 9 676, 06 грн.
Ухвалою Господарського суду Київської
області № 911/3777/14 від 08.09.2014 на підставі
ст. 17 Господарського процесуального
кодексу України справу за позовом ПП
"Укртехпром" до ТОВ "Гудйеар Данлоп
Таєрс Україна" про стягнення 9 676, 06 грн.
передано за підсудністю до
Господарського суду міста Києва.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 18.09.2014 суддя Головатюк Л.Д. прийняв
справу № 911/3777/14 до свого провадження,
розгляд справи призначено на 01.10.2014.
Представник відповідача в судове
засідання 01.10.2014 не з'явився, причин не
явки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи, був належним
В судове засідання 01.10.2014 з'явився
представник позивача, надав пояснення
по суті справи та подав додаткові
докази по справі.
Розгляд справи відкладено на 16.10.2014.
Представник відповідача в судове
засідання 16.10.2014 не з'явився, причин не
явки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи, був належним
В судове засідання 16.10.2014 з'явився
представник позивача, надав пояснення
по суті справи та подав додаткові
докази по справі.
Розгляд справи відкладено на 30.10.2014.
Представник позивача з'явився в судове
засідання 30.10.2014, надав пояснення по
суті справи, подав суду заяву про
збільшення позовних вимог, відповідно
до якої просить суд 11 925,08 грн. та
судовий збір.
Враховуючи правила ст. 22 ГПК України,
згідно яких позивач, до прийняття
рішення по справі має право збільшити
або зменшити розмір позовних вимог, суд
прийняв до розгляду подану позивачем
заяву про збільшення позовних вимог, а
спір розглядається, виходячи зі
збільшеної ціни позову.

При розгляді даної заяви суд бере до
уваги п.3.10. Поставнови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011, п. 14 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України "
Про деякі питання порушені у
доповідних записках про роботу
господарських судів України у 2009 р.
щодо застосування норм господарського
процесуального кодексу України" від
29.06.2010 № 01-08/369, в яких зазначено, що в
разі збільшення позовних вимог, якщо
його прийнято господарським судом, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
вирішується спір.

Суд прийняв заяву позивача про
збільшення позовних вимог.

Збільшені позовні вимоги позивач
підтримав та просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судове
засідання 30.10.2014 також з'явилися,
просили відмовити в задоволенні
позовних вимог у зв'язку зі спливом
строку позовної давності, про що подали
відповідну заяву.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судовому засіданні складено
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
вислухавши думку представників
позивача та відповідача, Господарський
суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки (частина 1 статті 11
Цивільного кодексу України).

Як встановлено частиною 2 статті 11
Цивільного кодексу України однією з
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Також у відповідності до положень ч.1
ст.181 Господарського кодексу України
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлення.

Судом встановлено, що у листопаді 2009
року за усною домовленістю між
приватним підприємством "УКРТЕХПРОМ"
(далі позивач) та товариством з
обмеженою відповідальністю "ГУДЙЕАР
ДАНЛОП ТАЄРС УКРАЇНА" (далі відповідач)
було досягнуто домовленість про
поставку автомобільних шин
(далі-Товар).

У зв'язку з цим, « 27» листопада 2009 року
Відповідачем було виставлено Позивачу
рахунок на оплату Товару № 400 на
загальну суму 133 136,00 грн. у тому числі
ПДВ та рахунок на оплату Товару № 401 на
загальну суму 100 604,41 грн. у тому числі
ПДВ.

В свою чергу Позивач у повній мірі
виконав свої зобов'язання перед
Відповідачем по сплаті за Товар, а саме:

- за платіжним дорученням № 256 від 30.11.2009
перераховано на рахунок Відповідача 133
136,00 грн.;

- за платіжним дорученням № 257 від 30.11.2009
перераховано на рахунок Відповідача 100
604,41 грн.;

Таким чином, Позивач перерахував на
рахунок Відповідача грошові кошти на
загальну суму 233 740,41 грн.

В свою чергу Відповідач поставив
Позивачу Товар частково, а саме:

- за видатковою накладною № 311 від 03.12.2009
поставлено Товар на загальну суму 99 264,00
грн. з ПДВ;

- за видатковою накладною № 336 від 10.12.2009
поставлено Товар на загальну суму 126
500,00 грн. з ПДВ.

Таким чином, Відповідач поставив
Позивачу Товар на загальну суму 225 764,00
грн., тобто на меншу суму, ніж сплатив
позивач.

Позивач, "19" вересня 2011 року, листом №
1909-юр звернувся до Відповідача з
вимогою повернути отримані як
передплату кошти у сумі 7 976,41 грн., в
строк до 29.09.2011.

Таким чином, основний борг відповідача
перед позивачем складає: 7 976,41 грн.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Спірні правовідносини, які виникли у
зв'язку з неналежним виконанням
договору поставки та поставкою
продукції неналежної якості, до їх
врегулювання застосовуються положення
ст. 265, 268, 269 ГК України, ст. 678 - 681 ЦК
України.

Відповідач подав суду заяву про
застосування позовної давності до
вимог позивача.

Суд зазначає, що у своїй позовній заяві,
Позивач вказує, що Відповідач поставив
Позивачу товар частково, а саме:

- за видатковою накладною № 311 від 03.12.2009
року поставлено Товар на загальну суму
99 264,00 грн. з ПДВ;

- за видатковою накладною № 336 від 10.12.2009
року поставлено Товар на загальну суму
126 500,00 грн. з ПДВ.

Таким чином, Позивач дізнався про
порушення свого права станом на 10.12.2009,
тобто строк позовної давності почався
11.12.2009.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Загальний строк позовної давності
встановлений у три роки і не залежить
від суб'єктивного складу відносин (ст.
257 ЦК). Отже, Позивач має право подати
позов до суду щодо правовідносин із
Відповідачем протягом трьох років з
моменту початку перебігу строку
позовної давності.

Пунктом 5 ст. 261 ЦК України передбачено,
що за зобов'язаннями, строк виконання
яких не визначений (а у Позивача з
Відповідачем не було укладено договору
на поставку товару) або визначений
моментом пред'явлення вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Отже, право пред'явити
вимогу Відповідачу про виконання
зобов'язання виникло у Позивача ще у 2009
році, а саме починаючи з 10.12.2009, тобто
від дня виникнення права на
пред'явлення такої вимоги.

Таким чином, строк позовної давності за
даною справою сплинув 10.12.2012, і такий
сплив позовної давності за даною
справою є підставою для відмови у
позові Позивача. Так, відповідно до
частин третьої і четвертої статті 267 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за заявою сторони
у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Суд також зазначає, що посилання
позивача на свою претензію від 19
вересня 2011 року, як на обставину яка
перериває перебіг позовної давності є
необґрунтованим, в зв'язку з тим, що
матеріали справи не містять доказів
того, що відповідач отримував таку
претензію. У документі, наданому
позивачем, стоїть тільки підпис особи,
за яким неможливо визначити, хто
конкретно отримав Претензію Позивача.
Таким чином, наданий поштовий документ
не є доказом того, що Відповідач
отримував Претензію від Позивача.

Також, згідно розділу 4 ПОСТАНОВИ
ПЛЕНУМУ ВИЩОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
УКРАЇНИ від 29.05.2013 № 10 "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів", - Початок
перебігу позовної давності
визначається за правилами статті 261 ЦК
України. За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання (абзац другий частини
п'ятої статті 261 ЦК України). Як вже
визначили віще у Позивача виникло
права пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання саме 11.12.2009 року.

Згідно пункту 4.4. розділу 4 Постанови
ПЛЕНУМУ ВИЩОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
УКРАЇНИ від 29.05.2013 № 10 перебіг позовної
давності може перериватися згідно ст.264
ЦК України. Правила переривання
перебігу позовної давності (стаття 264
ЦК України) застосовуються
господарським судом незалежно від
наявності чи відсутності відповідного
клопотання сторін у справі, якщо в
останній є докази, що підтверджують
факт такого переривання. При цьому
господарським судом слід мати на увазі
що у дослідженні обставин, пов'язаних
із вчиненням зобов'язаною особою дії,
що свідчить про визнання нею свого
боргу або іншого обов'язку (частина
перша статті 264 ЦК України),
господарському суду необхідно у
кожному випадку встановлювати, коли
конкретно вчинені боржником
відповідні дії, маючи на увазі, що
переривання перебігу позовної
давності може мати місце лише в межах
строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої
вбачається, що боржник визнає
існування боргу, а так само прохання
боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити
сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір;

- письмове звернення боржника до
кредитора щодо гарантування сплати
суми боргу;

- часткова сплата боржником або з
його згоди іншою особою основного
боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо
виконання зобов'язання передбачалося
частинами або у вигляді періодичних
платежів і боржник вчинив дії, що
свідчать про визнання лише певної
частини (чи періодичного платежу), то
такі дії не можуть бути підставою для
переривання перебігу позовної
давності стосовно інших (невизнаних)
частин платежу.

У зв'язку з наведеним суд зазначає:

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України для окремих
видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до частини 2 ст.267 ЦК
України заява про захист цивільного
права або інтересу має бути прийнята
судом до розгляду незалежно від спливу
позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Отже, суд задовольняє клопотання
відповідача про застосування позовної
давності до вимог позивача про
стягнення з відповідача 9 676,06 грн. та
відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
стягуються понесені позивачем витрати
по сплаті судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову приватного
підприємства "УКРТЕХПРОМ" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "ГУДЙЕАР ДАНЛОП ТАЄРС
УКРАЇНА" про стягнення 11 925,08 грн.
відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
03.11.2014