ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2014 р.Справа № 916/2564/14 Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Мирошниченко М.А., Головея В.М.

при секретарі судового засідання:
Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Пашали М.О. - за
дорученням

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду
Одеської області

від 27 серпня 2014 року

у справі № 916/2564/14

за позовом дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до комунального підприємства
"Теплопостачання міста Одеси"

про стягнення 2.338.447 грн. 36 коп.

ВСТАНОВИВ:

27.06.2014 р. дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (далі
позивач, Компанія) звернулась до
господарського суду Одеської області з
позовом до комунального підприємства
"Теплопостачання міста Одеси" (далі
відповідач, КП) про стягнення з
останнього на свою користь: 1.791.000 грн. -
3% річних, 547.447 грн. 10 коп. - інфляційних
витрат та понесених судових витрат по
справі на сплату судового збору за
подання позову в сумі 46.769 грн.

Позов мотивований тим, що рішенням
господарського суду Одеської області
від 18.04.2012 р. по справі № 5017/523/2012, що
набрало законної сили відповідно до
постанови Одеського апеляційного
господарського суду від 24.07.2012 р.,
позовні вимоги Компанії задоволені
повністю та з відповідача на користь
позивача стягнуто: 62652796 грн. 51 коп. -
боргу, 4887920 грн. 57 коп. - пені, 3722172 грн. 31
коп. - інфляційних витрат та 2413741 грн. 45
коп. - 3% річних.

Відповідач вищезазначене
судове рішення не виконав своєчасно,
внаслідок чого КП на підставі ст. 625 ЦК
України повинно сплатити позивачеві - 3%
річних в сумі 1791000 грн. за період з 17.02.2012
р. по 25.06.2014 р. та 547447 грн. 10 коп. -
інфляційних витрат за період з жовтня
2013 р. по травень 2014 р., виходячи з суми
боргу у розмірі 62652796 грн. 51 коп. та пені
у розмірі 4.887.920 грн. 57 коп.

Понесені позивачем судові
витрати по справі відповідач
зобов'язаний відшкодувати позивачеві
у повному обсязі на підставі ст. ст. 44, 49
ГПК України.

Відповідач позовні вимоги
Компанії вважав необґрунтованими
посилаючись на те, що нарахування
збитків від інфляції та 3% річних на
пеню, що стягнута вищевказаним судовим
рішенням суперечить положенням ст. 625
ЦК України, внаслідок чого підстави для
задоволення позову - відсутні.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 27.08.2014 р. (суддя
Панченко О.Л.) позов задоволено
частково та з відповідача на користь
позивача стягнуто: 1513966 грн. 21 коп. - 3%
річних та 30279 грн. 32 коп. - понесених
судових витрат по справі на оплату
судового збору за подання позову, в
решті частині позову - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що
рішенням господарського суду Одеської
області від 18.04.2012 р. по справі №
5017/523/2012, що набрало законної сили
відповідно до постанови Одеського
апеляційного господарського суду від
24.07.2012 р., позовні вимоги Компанії
задоволені повністю та з відповідача
на користь позивача стягнуто: 62652796 грн.
51 коп. - боргу, 4887920 грн. 57 коп. - пені, 3722172
грн. 31 коп. - інфляційних витрат та 2413741
грн. 45 коп. - 3% річних.

Відповідач вищезазначене
судове рішення не виконав своєчасно,
внаслідок чого КП на підставі ст. 625 ЦК
України повинно сплатити позивачеві - 3%
річних в сумі 1513966 грн. 21 коп., виходячи
з суми 62652796 грн. 51 коп. за період з 17.02.2012
р. по 06.12.2012 р.

Відмовляючи в задоволені
стягнення інфляційних витрат у сумі
547.447 грн. 10 коп. та 3% річних у сумі 277034
грн. 05 коп. місцевий суд виходив з того,
що згідно з чинним законодавством
інфляційні втрати та 3% річних на пеню
не нараховуються, внаслідок чого
підстави для задоволення позовних
вимог в цій частині - відсутні.

Понесені позивачем судові
витрати по справі покладені судом
першої інстанції на підставі ст. ст. 44,
49 ГПК України на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач
просить рішення місцевого суду
частково скасувати та прийняти нове
рішення, який позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на те, що місцевим судом
порушено норми процесуального та
матеріального права.

Скарга мотивована тим, що
стягнута рішенням господарського суду
Одеської області від 18.04.2012 р. по справі
№ 5017/523/2012 сума пені у розмірі 4.887.920 грн.
57 коп. визначена в грошовій одиниці, а
тому є грошовим зобов'язанням, у зв'язку
з чим ним правомірно нараховані 3% річні
та інфляційні витрати на стягнуту пеню
за вищезазначеним судовим рішенням.

Про день, час і місце розгляду
справи скаржник був своєчасно та
належним чином повідомлений, але не
скористався своїм правом на участь в
розгляді справи апеляційним судом.

У відзив на апеляційну скаргу
відповідач просить рішення місцевого
суду залишити без змін, а апеляційну
скаргу позивача без задоволення. В
судовому засіданні представник КП
доводи відзиву на апеляційну скаргу
підтримав.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї,
заслухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга необґрунтована та не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи і правильно встановлено судом
першої інстанції рішенням
господарського суду Одеської області
від 18.04.2012 р. по справі № 5017/523/2012, що
набрало законної сили відповідно до
постанови Одеського апеляційного
господарського суду від 24.07.2012 р.,
позовні вимоги Компанії задоволені
повністю та з відповідача на користь
позивача стягнуто: 62652796 грн. 51 коп. -
боргу, 4887920 грн. 57 коп. - пені за період з
16.08.2011 р. по 16.02.2012 р., 3722172 грн. 31 коп. -
інфляційних витрат за період з грудня
2010 р. по січень 2012 р. та 2413741 грн. 45 коп. - 3%
річних за період з 21.11.2010 р. по 16.02.2012 р.

Доказів того, що рішення
господарського суду Одеської області
від 18.04.2012 р. у справі № 5017/523/2012 в
установленому законом порядку
скасоване в матеріалах справи не
міститься.

Відповідач вищезазначене
судове рішення виконав не своєчасно, а
саме: стягнуту суму боргу у розмірі
62.652.796 грн. 51 коп. сплатив 07.12.2012 р., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 2/517 від 06.12.2012 р.( а.с. 72), а решту
частину судового рішення (щодо сплати 3%
річних, пені та інфляційних) виконав
платіжним дорученням № 10634 від 22.05.2014 р.
у сумі 742952 грн. 93 коп., за платіжним
дорученням № 10658 від 23.05.2014 р. у сумі 725000
грн., за платіжним дорученням №10697 від
26.05.2014 р. у сумі 732.047 грн. 07 коп., за
платіжним дорученням № 11161 від 27.06.2014 р.
у сумі 2.200.000 грн. (а.с. 97-100).

Таким чином, рішенням
господарського суду Одеської області
від 18.04.2012 р. по справі № 5017/523/2012, що
набрало законної сили, встановлено, що
сума боргу відповідача перед позивачем
на час вирішення спору складала 62652796
грн. 51 коп.

Доказів, що спростовують
твердження позивача про те, що до 07.12.2012
р. відповідач не сплатив позивачеві
жодної копійки із стягнутого
вищезазначеним судовим рішенням боргу
в сумі 62652796 грн. 51 коп., КП, всупереч
вимогам ст. 33 ГПК України, суду не надав
та таких доказів в матеріалах справи не
міститься, у зв'язку з чим колегія
суддів вважає, що відповідач повинний
сплатити позивачеві - 3% річних в сумі
1513966 грн. 21 коп. за період з 17.02.2012 р. по
06.12.2012 р. (включно), виходячи з суми боргу
62.652.796 грн. 51 коп., так як відповідно до ч.
2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлено договором або
законом.

Отже, приписи ст. 625 ЦК України не
заперечують можливості звернення
кредитора з вимогою про стягнення з
боржника, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, суми, на яку
заборгованість за грошовим
зобов'язанням підвищено в порядку
індексації та процентів річних від
простроченої суми в період виконання
судового рішення, оскільки право
кредитора вимагати сплату боргу з
урахуванням інфляційного нарахування
на суму боргу та трьох процентів річних
є способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (виплати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Чинне законодавство не пов'язує
припинення зобов'язання з
постановлянням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження
щодо його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає, що місцевий суд
дійшов до правомірного висновку про те,
що діючим законодавством не
передбачена можливість нарахування 3%
річних на стягнуту за судовим рішенням
пеню, а тому протилежні доводи
скаржника не можуть бути прийнятими до
уваги.

При викладених обставинах
місцевий суд дійшов до правильного
висновку, що здійснений позивачем
розрахунок розміру 3% річних, починаючи
з 17.02.2012 р. містить в собі арифметичні
помилки.

Зокрема, за період з 17.02.2012 р. по
06.12.2012 р. за 294 дні прострочення,
виходячи з суми боргу 62.652.796 грн. 51 коп.
сума 3% річних, яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача
складає 1513966 грн. 21 коп.
(62652796,51х3%х294/365/100=1513966,21).

Також, позивачем заявлені
вимоги щодо стягнення з відповідача на
свою користь 547447 грн. 10 коп. - збитків
від знецінювання грошових коштів
(індекс інфляції) за період з лютого 2012
р. по травень 2014 р., виходячи із сумарної
суми боргу та пені.

Однак, з такими доводами та
розрахунками позивача правомірно не
погодився місцевий суд з огляду на
наступне.

Відповідно до листа Верховного
Суду України "Рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
від 03.04.97 № 62-97р при нарахуванні індексу
інфляції треба мати на увазі, що сума
боргу з урахуванням індексу інфляції
повинна розраховуватися, виходячи з
індексу інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці.

Згідно п. 2 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
„Про практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права" від 17.07.2012 р. при застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця.

Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Як вбачається з матеріалів
справи судовим рішенням від 18.04.2012 р. по
справі № 5017/523/2012 інфляційні витрати
стягнуто за період, що включає і січень
2012 р., внаслідок чого у позивача виникло
право на нарахування індексу інфляції
за період з лютого 2012 р. по листопад 2012
р. (включно), так як сума боргу була
сплаченою 07.12.2012 р., виходячи з суми
боргу 62.652.796 грн. 51 коп.

За вказаний період сукупний
індекс інфляції становив 99,2%, тобто
інфляційні процеси були відсутні, у
зв'язку з чим позивач не зазнав
матеріальних втрат від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів, у зв'язку з чим місцевий суд
дійшов до правильного висновку про те,
що підстави для задоволення позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
збитків від інфляції, розраховані на
суму боргу - відсутні, а тому
протилежні доводи скаржника до уваги
прийнятими бути не можуть.

Крім того, місцевий суд дійшов
до правомірного висновку про те, що
діючим законодавством не передбачено
можливості нарахування інфляційних
витрат на стягнуту за судовим рішенням
пеню, а тому підставне залишив без
задоволення такі вимоги Компанії,
внаслідок чого протилежні доводи
скаржника не можуть бути прийнятими до
уваги.

Відповідно до вимог ст. ст. 44, 49
ГПК України судові витрати по справі
підставне покладені судом першої
інстанції на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

При викладених обставинах
колегія суддів вважає, що рішення
місцевого суду прийнято з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, відповідає фактичним обставинам
і матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України, для його
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101-
105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Одеської області від 27.08.2014 року у
справі № 916/2564/14 - залишити без змін, а
апеляційну скаргу дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 31.10.2014 року.

Головуючий суддя:
Шевченко В.В.

Судді:
Мирошниченко М.А.

Головей В.М.