ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року Справа № 906/631/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - судді
Карабаня В.Я.,

суддів
Жаботиної Г.В., Ковтонюк Л.В.,

у відкритому судовому засіданні за
участю представників сторін:

від позивача: Бабич Н.В., довіреність;

від відповідача: у засідання не
прибули;

розглянувши касаційну скаргу
Комунального підприємства "Озерне"
Новогуйвинської селищної ради

на постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
24.09.2014р.

у справі № 906/631/14 Господарського суду
Житомирської області

за позовом Комунального підприємства
"Озерне" Новогуйвинської селищної ради

до Відділу освіти Житомирської
районної державної адміністрації

про стягнення 146 243,22 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Озерне"
Новогуйвинської селищної ради
звернулось до Господарського суду
Житомирської області з позовом до
Відділу освіти Житомирської районної
державної адміністрації про стягнення
135990,74грн. заборгованості за теплову
енергію, 49,18грн. пені, 8727,89грн.
інфляційних, 1475,41грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду
Житомирської області від 01.07.2014р. (суддя
Давидюк В.К.), яке залишено без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 24.09.2014р.
(колегія суддів у складі: Олексюк Г.Є.,
Гудак А.В., Сініцина Л.М.), у задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з вказаними судовими
рішеннями, Комунальне підприємство
"Озерне" Новогуйвинської селищної ради
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, заявило вимоги про скасування
рішення суду першої інстанції та
постанови суду апеляційної інстанції,
а також прийняття нового рішення про
задоволення позову.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 30.01.2013р. між сторонами у
справі укладено договір про закупівлі
товарів (робіт або послуг) за державні
кошти №4 (далі - договір №4), за умовами
якого позивач зобов'язався у 2013 році
поставити відповідачеві товари,
зазначені у договорі №2 від 21.01.2011, а
відповідач зобов'язався прийняти і
оплатити такі товари (роботи або
послуги) відпуск та споживання
теплової енергії.

Вищевказаним договором №2 від 21.01.2011р.,
укладеним між сторонами у справі,
визначено, що позивач зобов'язується
відпускати відповідачу теплову
енергію протягом опалювального
періоду.

Відповідно до п. 1.2 договору №4
найменування (номенклатура,
асортимент) товару (роботи або послуги)
40.30.1 - послуги з постачання водяної пари
і гарячої води (включно з
холодоагентами); кількість товарів
(послуг або кількісні характеристики
виконуваних за цим договором робіт) -
398,27 Гкал.

Обсяги закупівлі товарів (робіт або
послуг) можуть бути зменшені залежно
від реального фінансування видатків (п.
1.3 договору).

Додатковими угодами №1 від 15.02.2013 та від
31.12.2013 до договору №4 сторони
передбачили кількість товарів (послуг
або кількісні характеристики
виконуваних робіт) в розмірі 302,00 Гкал, а
строк дії договору - до 31.03.2014р. або до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

Згідно з п. 5.2 договору №4 місцем
поставки (передачі) товарів (виконання
робіт або надання послуг) є
загальноосвітні навчальні заклади
Житомирського району, підпорядковані
відповідачеві, зокрема у даному
випадку - Озерненська гімназія
Житомирського району.

На виконання умов вказаного договору
позивачем поставлена відповідачеві
теплова енергія, що, за висновком судів,
підтверджується наказом №57 від 02.10.2013
"Про початок опалювального сезону 2013-2014
р.р.", на підставі якого розпочато
опалювальний сезон з 02.10.2013.

Оскільки лічильники обліку теплової
енергії були встановлені в
Озерненській гімназії лише 02.12.2013
відповідно до акту про введення їх в
експлуатацію, тому плата за послуги з
теплопостачання за листопад 2013 року
нарахована за приведену опалювальну
площу 7377,97 м2, визначену в договорі №2
від 21.01.2011, з урахуванням ціни в розмірі
15,36 грн. за 1 м2, визначеної рішенням
виконкому Новогуйвинської селищної
ради Житомирського району №83 від
18.07.2013.

Пунктом 4.1 договору №4 передбачено, що
розрахунки проводяться шляхом оплати
відповідачем після пред'явлення
позивачем рахунку на оплату товару
(робіт або послуг) або після підписання
сторонами акта прийому-передачі
виконаних робіт по теплопостачанню.

Акт здачі-прийняття виконаних робіт по
теплопостачанню №505 від 01.12.2013р. на суму
135990,74 грн. за листопад 2013 року за
спожите тепло, отриманий відповідачем
27.12.2013р. повернутий на адресу позивача
не був, однак і оплата здійснена не
була.

У зв'язку з такими обставинами
Комунальне підприємство "Озерне"
Новогуйвинської селищної ради
звернулось до господарського суду з
позовом у даній справі щодо стягнення з
Відділу освіти Житомирської районної
державної адміністрації 135990,74грн.
заборгованості за теплову енергію,
спожиту в листопаді 2013р. з урахуванням
інфляційних, 3% річних та пені.

У силу ст. 714 Цивільного кодексу України
за договором постачання енергетичними
та іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору постачання
енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України
"Про теплопостачання" споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Позивач звернувся з даним позовом для
захисту свого права, яке він вважає
порушеним через неналежне виконання
відповідачем обов'язку з оплати
вартості прийнятих ним у листопаді 2013
року ресурсів, який виник у нього
відповідно до вимог наведеної правової
норми за договором №4.

Суди першої та апеляційної інстанцій у
задоволенні позову відмовили, виходячи
з того, що згідно з п. 3.1 договору №4 з
урахуванням додаткових угод №1 від
15.02.2013р. та №2 від 13.12.2013р. ціна цього
договору загалом складає 295833,62грн.; за
доводами ж сторін, позивачем надано, а
відповідачем оплачено послуги на
зазначену суму.

При цьому суди послались на положення
ст.ст. 509, 626, 629, 714 ЦК України, ст.ст. 275, 276
Господарського кодексу України, ст.ст.
20, 24 Закону України "Про
теплопостачання", а також ст.ст. 1, 40
Закону України "Про здійснення
державних закупівель".

Проте фактичні обставини виконання
сторонами у справі договору №4 щодо
постачання певної кількості теплової
енергії та її оплати судами першої та
апеляційної інстанції належним чином
з'ясовані не були. Зокрема, суди не
встановили обставини здійснення
постачання позивачем в листопаді 2013
року певної кількості теплової енергії
та прийняття її відповідачем на
підставі договору №4 або на певній
іншій правовій підставі, а також
здійснення ним оплати отриманої
теплової енергії за листопад 2013р.

Без дослідження вищевикладених
обставин висновок судів про виконання
відповідачем своїх зобов'язань у
повному обсязі є передчасними та не
заснований на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності.

Разом з тим, зазначення в судових
рішеннях попередніх інстанцій про
подання акту виконаних робіт №505 від
01.12.2013 з порушенням бюджетного
законодавства здійснено без з'ясування
наявності певних покладених на
позивача обов'язків в бюджетних
правовідносинах та передбачених
законом наслідків невиконання цих
обов'язків, що стосуються
правовідносин з отримання плати за
поставлену ним теплову енергію.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про недотримання
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішенні спору в справі вимог
ст.ст. 43, 47, 43, 84, 105 ГПК України щодо
повного і всебічного встановлення усіх
обставин справи, тому рішення і
постанова підлягають скасуванню як
такі, що не відповідають нормам
матеріального та процесуального права.

Оскільки касаційна інстанція обмежена
у праві оцінки доказів, наданих
сторонами у справі, а право оцінки
доказів належить до повноважень судів
першої та апеляційної інстанцій з
додержанням принципу рівності сторін у
процесі, справа підлягає направленню
на новий розгляд до суду першої
інстанції для встановлення на підставі
відповідних доказів усіх суттєвих
обставин.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-12 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального
підприємства "Озерне" Новогуйвинської
селищної ради задовольнити частково.

Рішення Господарського суду
Житомирської області від 01.07.2014р. та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 24.09.2014р. у
справі №906/631/14 скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Головуючий суддя
Карабань В.Я.

Судді
Жаботина Г.В.

Ковтонюк Л.В.