ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 листопада 2014 р.
Справа № 918/1367/14

Господарський суд Рівненської області
у складі головуючої судді Бережнюк В.В.
розглянувши матеріали справи

за позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЖИТОМИР - БЕЛАЗ -
СЕРВІС"

до відповідача Товариство з обмеженою
відповідальністю "Нафтоком Оіл"

про стягнення 39 808 грн. 32 коп. боргу

Представники:

Від позивача : Пузіна Н.С., Іванченко
А.В.

Від відповідача : не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЖИТОМИР - БЕЛАЗ -
СЕРВІС" звернулося до господарського
суду Рівненської області із позовом до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нафтоком Оіл" про
стягнення 43 808 грн. 32 коп. боргу за
виконання ремонтних робіт згідно
договору № ЖБС-24/13 від 25 січня 2013 року, з
яких 34 494 грн. 00 коп. основного боргу, 1724
грн. 70 коп. штрафу, 2 500 грн. 58 коп. пені, 742
грн. 80 коп. 3% річних та 4 346 грн. 24 коп.
інфляційних витрат.

14.10.2014 року від позивача до суду
надійшла заява про зменшення позовних
вимог, згідно якої просить стягнути з
відповідача 39 808 грн. 32 коп., з яких 30 494
грн. 00 коп. основного боргу, 1724 грн. 70
коп. штрафу, 2 500 грн. 58 коп. пені, 742 грн. 80
коп. 3% річних та 4 346 грн. 24 коп.
інфляційних витрат. Заява про
зменшення позовних вимог подана в
порядку визначеному ст. 22 ГПК України,
відповідає вимогам законодавства,
відтак прийнята судом до розгляду.

Представник позивача у судових
засіданнях позовні вимоги з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог підтримав
повністю. Просить стягнути з
відповідача 39 808 грн. 32 коп.

Відповідач відзиву на позов не подав,
його представник в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про місце, дату та час
розгляду справи, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштових
відправлень.

Суд вбачає, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
справи без участі представника
відповідача, в порядку статті 75 ГПК
України.

Дослідивши зібрані у справі докази,
заслухавши пояснення представників
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.01.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЖИТОМИР - БЕЛАЗ -
СЕРВІС" (Виконавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Нафтоком
Оіл" (Замовник) було укладено Договір №
ЖБС-24/13 на виконання робіт по ремонту і
обслуговуванню техніки, відповідно до
умов якого виконавець зобов'язується
виконати роботи по ремонту і
обслуговуванню кар'єрної техніки БелАЗ
(далі "техніка"), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконані роботи у відповідності з
умовами договору (пункт 1.1 Договору)
(арк.с.8).

За умовами п. 3.3 договору вартість
робіт, виконаних виконавцем, звичайна
договірна і зазначається для кожного
окремого випадку в актах виконаних
робіт, які є невід'ємною частиною
даного договору.

Згідно пункту 3.4 Договору, замовник
оплачує роботи по договору на протязі 5
(п'яти) банківських днів з моменту
підписання акту наданих послуг.
Замовник перераховує грошові кошти на
розрахунковий рахунок виконавця за
реквізитами, вказаними у даному
договорі.

На виконання умов договору позивач
виконав, а відповідач прийняв ремонтні
роботи (послуги) загальною вартістю 37 494
грн. 00 коп., що підтверджується
специфікацією №4 від 28.11.2013 р. (арк.с.11)
та підписаним сторонами актом надання
послуг № 859 від 29.11.2013 р. (арк.с. 10).
Вказані роботи (послуги) прийняті
відповідачем без будь-яких зауважень.

Натомість відповідач у строки,
обумовлені договором надані позивачем
послуги не оплатив.

З метою позасудового врегулювання
спору, позивачем було надіслано на
адресу відповідача вимогу №205 від
16.07.2014 р. щодо погашення заборгованості
(арк.с. 12). Відповідь на вимогу у
матеріалах справи відсутня.

Станом на день звернення позивача до
суду з даним позовом за відповідачем
рахувалася заборгованість у розмірі 34
494 грн. 00 коп. за договором № ЖБС-24/13.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що за
несвоєчасну оплату згідно п. 3.4. даного
договору Замовник виплачує виконавцю
пеню в розмірі 0,5% від неоплаченої суми
за кожен день прострочення, але не
більше подвійної облікової ставки НБУ.

У випадку несплати або неповної оплати
згідно п. 3.4. даного договору в строк не
більше чим 15 календарних днів, замовник
сплачує штраф в розмірі 5% від
несплаченої суми з 16-го календарного
дня від дати вказаної в акті передачі
послуг (пункт 6.4 Договору).

На підставі зазначених пунктів
договору та враховуючи, що відповідач
допустив прострочення внесення
платежів, позивачем з урахуванням
положень Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
нарахована пеня у сумі 2 500 грн. 58 коп. та
5% штрафу в розмірі 1 724 грн. 70 коп.
(розрахунок на арк.с. 7).

Покликаючись на ст.625 ЦК України
позивач нарахував 3% річних в розмірі 742
грн. 80 коп., та інфляційні втрати в сумі 4
346 грн. 24 коп.

Надані суду розрахунки санкцій
перевірено визнано правильними.

Під час розгляду справи у суді
відповідачем було частково погашено
борг у сумі 4 000 грн. 00 коп. Вказане
підтверджується наданими позивачем
банківськими виписками та платіжним
дорученням (арк.с. 22-24).

Таким чином несплаченими залишилися 30
494 грн. 00 коп. основного боргу, 1724 грн. 70
коп. штрафу, 2 500 грн. 58 коп. пені, 742 грн. 80
коп. 3% річних та 4 346 грн. 24 коп.
інфляційних витрат.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, -
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського
кодексу України, кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Статтею 610 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як встановлено під час судового
розгляду справи та вбачається із
зібраних у справі доказів, позивач
належним чином виконав взяті на себе
зобов'язання, здійснивши в повній мірі
роботи, обумовлені договором, однак
відповідач, прийнявши їх виконання,
вартість робіт оплатив частково.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню (частина перша
статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частиною шостою статті 232 ГК України.
Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України. Можливість одночасного
стягнення пені та штрафу за порушення
окремих видів господарських
зобов'язань передбачено частиною
другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Доказів сплати боргу відповідач суду
не подав.

Проаналізувавши наведені вище правові
норми та матеріали справи, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"ЖИТОМИР-БЕЛАЗ-СЕРВІС" про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "НАФТОКОМ ОІЛ"
заборгованості в сумі 39 808 грн. 32 коп., з
яких 30 494 грн. 00 коп. основного боргу, 1724
грн. 70 коп. штрафу, 2 500 грн. 58 коп. пені, 742
грн. 80 коп. 3% річних та 4 346 грн. 24 коп.
інфляційних витрат, підтверджуються
належними та допустимими доказами,
ґрунтуються на законі та договорі, не
спростовані відповідачем, тому
підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України на
відповідача покладаються судові
витрати внаслідок його неправильних
дій - доведення спору до господарського
суду.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "НАФТОКОМ ОІЛ" (34240,
Рівненська область, Рокитнівський
район, смт. Томашгород, вул. Леніна буд.
22, кв. 2, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"ЖИТОМИР-БЕЛАЗ-СЕРВІС" (10001, м. Житомир,
вул. Кооперативна, 6, ) - 30
494 грн. 00 коп. основного боргу, 2 500 грн. 58
коп. пені, 1 724 грн. 70 коп. штрафу, 742 грн. 80
коп. 3% річних, 4 346 грн. 24 коп. інфляційних
витрат та 1 827 грн. 00 коп. витрат по
сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено "05" листопада 2014
року

Суддя
Бережнюк В.В.