ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року Справа № 902/825/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А. суддів
Данилової М.В., Данилової
Т.Б.розглянувши матеріали касаційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Український інноваційний
банк" на постановуРівненського
апеляційного господарського суду від
17.09.2014 у справі № 902/825/14 Господарського
суду Вінницької області за
позовомПублічного акціонерного
товариства "Український інноваційний
банк" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еко Сфера",
Відкритого акціонерного товариства
"Вінніфрут" провизнання договору
недійсним

в судовому засіданні взяли участь
представники :

- - позивачаКириленко О.П.- -
відповідача-1не з'явився - -
відповідача-2Коваленко Г.О.

В С Т А Н О В И В :

В червні 2014 року Публічне
акціонерне товариство "Український
інноваційний банк" звернулося до
Господарського суду Вінницької
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еко Сфера",
Відкритого акціонерного товариства
"Вінніфрут", в якій просило суд визнати
недійсним договір купівлі-продажу від
16.12.2008 та стягнути з відповідачів на
свою користь судові витрати.

Рішенням Господарського суду
Вінницької області від 14.07.2014 (суддя
Даценко М.В.), залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 17.09.2014 (у складі
головуючого Гудак А.В., суддів: Сініцина
Л.М., Олексюк Г.Є.) в позові відмовлено
повністю. Судові рішення мотивовані
недоведеністю підстав для визнання
договору купівлі-продажу недійсним.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями, Публічне
акціонерне товариство "Український
інноваційний банк" звернулось до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить їх
скасувати з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу Відкрите
акціонерне товариство "Вінніфрут" не
погоджуються з доводами касатора і
просить суд залишити оскаржувані
судові рішення без змін, а скаргу - без
задоволення.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Еко Сфера" не
надіслало відзив на касаційну скаргу,
що в силу положень статті 1112
Господарського процесуального кодексу
України не перешкоджає перегляду
судового акту, що оскаржується та не
реалізувало процесуальне право на
участь у судовому засіданні суду
касаційної інстанції, хоча про час та
місце його проведення було повідомлено
належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
юридичну оцінку встановлених
фактичних обставин, проаналізувавши
правильність застосування
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій на
підставі поданих до матеріалів справи
доказів встановлено, що 06.09.2005 між
Акціонерним товариством "Український
інноваційний банк" (позикодавцем) та
Відкритим акціонерним товариством
"Вінніфрут" (позичальником) укладено
договір про відкриття відновлювальної
лінії № 296, за умовами якого
позикодавець надає позичальнику
кредит на умовах відновлювальної
кредитної лінії на термін 60 місяців
окремими частинами ("траншами") в межах
максимального ліміту заборгованості
до 3 515 000 євро, відповідно до графіку
змін максимального ліміту
заборгованості (т. 1, а.с.31-35).

З метою забезпечення виконань
кредитних зобов'язань, 06.09.2005 між
Акціонерним товариством "Український
інноваційний банк" (іпотекодержателем)
та Відкритим акціонерним товариством
"Вінніфрут" (іпотекодавцем) укладено
іпотечний договір № 02-02/25з (т.1, а.с.90-92),
за умовами якого іпотекодавець передає
в іпотеку частину цілісного майнового
комплексу "Калинівський завод
фруктових концентратів", що розміщений
за адресою: Вінницька область, м.
Калинівка, вул. Фрунзе, 45. Предмет
іпотеки передається в іпотеку разом з
усіма його приналежностями без випуску
заставної.

Предмет іпотеки складається з частини
цілісного майнового комплексу
"Калинівський завод фруктових
концентратів", а саме: будівель, споруд
та обладнання, що розміщені за адресою:
Вінницька область, м. Калинівка, вул.
Фрунзе, 45, перелік яких визначений в
Додатку № 1 до іпотечного договору (т.1,
а.с.94-108).

16.12.2008 між Відкритим акціонерним
товариством "Вінніфрут" (продавцем) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Еко-СФера" (покупцем)
укладено договір купівлі-продажу
(а.с.21-22, т.1), за умовами якого продавець
передав, а покупець прийняв у власність
виробничо-складське приміщення,
означене на плані літерою "Ю" площею 3
028,3 м2, яке становить 33/100 частини
виробничих будівель та споруд,
належних продавцю на праві власності
на виробничі будівлі та споруди, що
знаходяться за адресою: Вінницька
область, м. Калинівка, вул. Фрунзе, 45.
Виробничо-складське приміщення, яке
відчужується, належить продавцю на
праві власності. Даний договір
посвідчений 16.12.2008 приватним
нотаріусом районного нотаріального
округу Вінницької області ОСОБА_6

Відповідно до пункту 1.3. договору
купівлі-продажу, продавець гарантує, що
на момент укладання цього договору
вказане майно не перебуває під арештом
чи забороною відчуження, у заставі (в
тому числі податковій) не перебуває, не
є внеском до статутного фонду
юридичних осіб, судового спору щодо
нього немає, від прав третіх осіб воно
вільне, відносно нього не укладено
будь-яких договорів по відчуженню, воно
не передане у найм (оренду), тимчасове
чи довічне користування, як юридична
адреса не використовується, прав щодо
відчужуваного майна в третіх осіб
немає.

Згідно з пунктом 2.1. договору
купівлі-продажу за домовленістю сторін
продаж зазначеного майна вчиняється за
1 964 998 грн. 80 коп. Вартість продажу
виробничо-складського приміщення
визначена згідно звіту про експертну
оцінку виробничо-складського
приміщення від 13.11.2008, виконаної ТОВ
"ТриАлекс" та складає без урахування
ПДВ - 1 637 499 грн. 00 коп., ПДВ - 327 499 грн. 80
коп. Таким чином загальна ціна договору
складає 1 964 998 грн. 80 коп. Згідно
довідки-характеристики, виданої КП
"Вінницьке обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації" 19.11.2008 за №
489, балансова вартість відчужуваного
майна складає 4 628 160 грн. 00 коп.

Позов Публічного акціонерного
товариства "Український інноваційний
банк" про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 16.12.2008 заявлений
одночасно з декількох підстав. На думку
позивача, вказаний правочин вчинено у
результаті зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною та під впливом тяжкої
обставини. Позивач вважає, що майно за
договором купівлі-продажу було
відчужене без відповідної згоди
іпотекодержателя. У зв'язку із цим
позивач вважає, що договір
купівлі-продажу від 16.12.2008, укладений
між Відкритим акціонерним товариством
"Вінніфрут" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Еко-Сфера" має бути
визнаний недійсним у судовому порядку.

Матеріально-правовою підставою позову
позивач визначив статті 203, 215, 232, 233
Цивільного кодексу України, частину
другу статті 12 Закону України "Про
іпотеку".

Колегія вважає висновки судів
попередніх інстанцій про відмову у
позові достатньо обґрунтованими,
виходячи з наступного.

Частиною першою статті 316, 317
Цивільного кодексу України визначено,
що правом власності є право особи на
річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Статтею 658 Цивільного кодексу України
передбачено, що право продажу товару,
крім випадків примусового продажу та
інших випадків, встановлених законом,
належить власникові товару. Якщо
продавець товару не є його власником,
покупець набуває право власності лише
у випадку, якщо власник не має права
вимагати його повернення.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до статті 657 Цивільного
кодексу України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Предметом оспорюваного позивачем
договору купівлі-продажу від 16.12.2008 є
виробничо-складське приміщення (літера
"Ю") площею 3 028, 3 кв. м. за адресою: м.
Калинівка Вінницької області, вул.
Фрунзе, 45, яке належить відповідачу на
праві власності.

Згідно іпотечного договору предметом
іпотеки є частина цілісного майнового
комплексу "Калинівський завод
фруктових концентратів", а саме:
будівлі, споруди та обладнання, що
розміщені за адресою: Вінницька
область, м. Калинівка, вул. Фрунзе, 45,
перелік яких визначений в Додатку № 1
до іпотечного договору (т.1,а.с.94-108).

Як вбачається з Додатку № 1 до
іпотечного договору
виробничо-складське приміщення (літера
"Ю") площею 3 028,3 кв. м. за адресою: м.
Калинівка Вінницької області, вул.
Фрунзе, 45, відсутнє в переліку об'єктів,
які передані позивачу в іпотеку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на момент укладення
оспорюваного договору купівлі-продажу,
виробничо-складське приміщення, яке
було відчужене за цим договором,
належало на праві власності продавцю
(Товариству з обмеженою
відповідальністю "Еко Сфера") і в
іпотеці не перебувало, будь-яких
обмежень щодо реалізації цього майна
встановлено не було. Отже, доводи
позивача про те, що майно за договором
купівлі-продажу було відчужене без
відповідної згоди іпотекодержателя є
необґрунтованими.

Зазначений висновок підтверджується і
судовими рішеннями по господарській
справі № 10/47/2012/5003 (рішення
господарського суду Вінницької
області від 15.05.2013 року, залишене без
змін постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
16.07.2013 та постановою Вищого
господарського суду України від 25.02.2014)
якими відмовлено у позові Публічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" про встановлення
нікчемності договору купівлі-продажу
від 16.12.2008, укладеного між ВАТ
"Вінніфрут" та ТОВ "Еко-Сфера" та
застосування наслідків його
недійсності, про визнання зазначеного
договору недійсним і застосування
наслідків його недійсності, про
встановлення зазначеного договору та
договору оренди № 27 від 01.04.2009
укладеного між ВАТ "Вінніфрут" та ТОВ
"Екосфера" удаваним та визнати правочин
стосовно безоплатного відчудження
виробничо-складського приміщення
літери "Ю" недійсним.

В пункті 2.6 своєї постанови № 18 від 26
грудня 2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" пленум Вищого
господарського суду України роз'яснив,
що не потребують доказування
преюдиціальні обставини, тобто
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, - при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини. При цьому не має значення,
в якому саме процесуальному статусі
виступали відповідні особи у таких
інших справах - позивачів,
відповідачів, третіх осіб тощо.

Відсутність заборони відчуження
зазначеного майна також
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна від 16.12.2008 №
22048451, витягом з Державного реєстру
іпотеки від 16.12.2008 № 22048518, виданими
ОСОБА_6, приватним нотаріусом
Калинівського районного нотаріального
округу.

Відповідно до приписів статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину сторонами
вимог, які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Зміст правочину
складають як права та обов'язки, про
набуття, зміну, припинення яких
домовилися учасники правочину.

Відповідно до статті 232 Цивільного
кодексу України правочин, який вчинено
внаслідок зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, визнається судом недійсним.
Довіритель має право вимагати від
свого представника та другої сторони
солідарного відшкодування збитків та
моральної шкоди, що завдані йому у
зв'язку із вчиненням правочину
внаслідок зловмисної домовленості між
ними.

Статтею 233 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин, який вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
може бути визнаний судом недійсним
незалежно від того, хто був ініціатором
такого правочину. При визнанні такого
правочину недійсним застосовуються
наслідки, встановлені статтею 216 цього
Кодексу. Сторона, яка скористалася
тяжкою обставиною, зобов'язана
відшкодувати другій стороні збитки і
моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку
з вчиненням цього правочину.

В пунктах 2.1., 2.9. своєї постанови № 11 від
29.05.2013 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" пленум Вищого
господарського суду України роз'яснив,
що правочин може бути визнаний
недійсним з підстав, передбачених
законом.

Вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам закону має
оцінюватися господарським судом
стосовно законодавства, яке діяло на
момент вчинення правочину.

Судами попередніх інстанцій на
підставі поданих до матеріалів справи
доказів в їх сукупності, встановлено,
що договір купівлі-продажу від 16.12.2008,
який позивач просить визнати
недійсним, відповідає вимогам діючого
законодавства і обставин, з якими закон
пов'язує визнання такого правочину
недійсним на момент його вчинення, під
час розгляду справи встановлено не
було.

До матеріалів справи позивачем не
надано доказів в підтвердження того, що
оспорюваний правочин вчинено у
результаті зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною та під впливом тяжкої
обставини. Відповідних обставин судами
попередніх інстанцій не встановлено.

Позивач не довів належними та
допустимими засобами доказування той
факт, що спірною угодою (стороною якої
він не є) на час її укладення були
порушені його права та охоронювані
законом інтереси.

Слід також зазначити, що в судовому
засіданні 05.11.2014 представник позивача
пояснив, що кредитні правовідносини,
які пов'язують позивача з ВАТ
"Вінніфрут" були припинені у зв'язку з
погашенням кредиту за рахунок
заставленого майна, що не
заперечувалось представником
останнього.

Отже, обставини викладені у позовній
заяві, не були доведені у встановленому
законом порядку належними і
допустимими засобами доказування, що
стало підставою для відмови у визнанні
недійсним оспорюваного договору.

Відповідно до приписів статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти їх.
Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що судами попередніх
інстанцій дана належна правова оцінка
усім обставинам справи, норми
матеріального та процесуального права
застосовані вірно і передбачені
законом підстави для зміни або
скасування судових рішень, відсутні.

Доводам касатора судами попередніх
інстанцій дана належна правова оцінка.
Крім того, ці доводи пов'язані з
вирішенням питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими і фактично
зводяться до необхідності надання
нової оцінки доказів по справі, що
виходить за межі повноважень суду
касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 17.09.2014 у справі
№ 902/825/14 залишити без змін.

Головуючий суддя
В.А. Корсак

С у д д і
М.В. Данилова

Т.Б. Данилова