ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014 року Справа №
904/3619/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М.
(доповідач),

суддів: Кузнецова І.Л., Іванов О.Г.

секретар судового засідання
Погорєлова Ю.М.

представники сторін:

від позивача: Букоємський Р.В.
представник, довіреність №14-138 від
13.05.14;

від відповідача: Біла О.М. представник,
довіреність №1221 від 27.08.14;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" Дніпропетровської
міської ради на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
15.07.2014р. у справі №904/3619/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" Дніпропетровської
міської ради, м.Дніпропетровськ

про стягнення 24875805,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 15.07.2014р.
у справі №904/3619/14 (суддя Рудовська І.А.)
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задоволено повністю. Стягнуто з
Комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" Дніпропетровської
міської ради на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
21820739,21 грн. основного боргу, 2049976,85 грн.
пені, 290269,70 грн. інфляційних втрат, 714819,99
грн. трьох процентів річних, 73080,00 грн.
судового збору. Стягнуто з
Комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" Дніпропетровської
міської ради в доход Державного
бюджету України суму 1700,00 грн штрафу.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що судом встановлено,
що відповідачем не виконані
зобов'язання за договором
купівлі-продажу природного газу, факт
наявності заборгованості
підтверджується матеріалами справи,
відповідальність за несвоєчасну
оплату переданого природного газу у
вигляді сплати пені обумовлена умовами
договору, сплата трьох процентів
річних та інфляційних втрат
передбачена нормами чинного
законодавства. В оцінці спірних
обставин суд керувався нормами ст. 193
господарського кодексу України, ст.ст.
16, 525, 549, 610, 611, 625 Цивільного кодексу
України та ст.ст. 4-3, 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, ст. 129
Конституції України тощо. За
невиконання вимог суду - ненадання
письмового відзиву на позов та
витребуваних судом матеріалів судом
стягнуто з відповідача штраф, згідно
ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України.

Не погодившись з означеним рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач - Комунальне підприємство
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс"
Дніпропетровської міської ради
звернувся до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого господарського суду
скасувати, прийняти нове рішення, яким
припинити провадження в частині
стягнення 4997963,05 грн. основного боргу,
зменшити суму в частині стягнення з
Підприємства пені та скасувати
стягнутий з Підприємства штраф 1700,00
грн.

В обґрунтування своїх вимог у
апеляційній скарзі, відповідач
посилається на те, що ним була
здійснена оплата після звернення
Компанії до суду та в процесі розгляду
справи судом, тому сума основного боргу
становить 16822776,16 грн. Відповідач
вважає, що по актах за січень-березень
2013 року сплинула спеціальна позовна
давність у один рік щодо стягнення пені
по зазначених актах, починаючи з
14.02.2014р. по 14.04.2014р., а оскільки позов був
пред'явлений до суду 25.04.2014р., позовні
вимоги про стягнення пені підлягають
частковому задоволенню у сумі 454678,61
грн. Звертає увагу суду апеляційної
інстанції на те, що підприємство не
мало можливості заявити про сплив
позовної давності суду першої
інстанції, оскільки справу розглянуто
за відсутності представника
відповідача. Вказує, що до суду першої
інстанції надавались клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку
зі знаходженням представника
Підприємства у відпустці, а також про
відкладення розгляду справи у зв'язку
зі звільненням провідного
юрисконсульта, однак суд першої
інстанції необґрунтовано зазначив, що
відповідач не скористався своїми
правом на участь представника у
судовому засіданні, тому розглянув
справу згідно з вимогами ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними в ній матеріалами.
Вказує на те, що ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України не
передбачає обов'язок відповідача
надсилати відзив на позов і всі
документи, що підтверджують
заперечення на позов, а неподання
витребуваних судом доказів, згідно ст.
77 Господарського процесуального
кодексу України, є підставою для
відкладення розгляду справи в межах
строків, встановлених ст. 69 цього ж
Кодексу. Натомість справа була
розглянута до спливу 2-х місячного
строку. Вважає, що за таких обставин у
суду не було законних підстав для
стягнення штрафу. Звертає увагу на
складний фінансовий стан Підприємства
та на те, що заборгованість виникла з
вини держави, яка вчасно не
перерахувала підприємству кошти на
погашення заборгованості з різниці в
тарифах, тому розмір неустойки, згідно
ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України, може бути зменшений
судом, з урахуванням тих обставин, що
підприємством вживаються всі можливі
заходи щодо погашення заборгованості,
зокрема за час розгляду справи
погашено заборгованість у сумі 4997963,05
грн.; що підприємство вимушене буде
сплачувати штрафні санкції компанії
за договором замість спрямування
грошових коштів для проведення
капітального ремонту теплових мереж,
проведення фінансування
ремонтно-відновлювальних робіт на
об'єктах теплопостачання, направлених
на упередження аварій та запобігання
техногенних катастроф у
житлово-комунальному господарстві.
Просить врахувати судову практику у
аналогічних справах.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши повноту
встановлених місцевим господарським
судом обставин справи та правильність
їх юридичної оцінки, колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено із матеріалів справи,
між позивачем - Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (Продавець)
та відповідачем - Комунальним
підприємством "Транспортування
покупної теплової енергії "Теплотранс"
(Покупець) був укладений договір
№13/2308-БО-4 від 21.12.2012р. на купівлю -
продаж природного газу, відповідно до
якого Продавець зобов'язався передати
у власність Покупцю з 01.01.2013р. по
31.12.2013р., а Покупець зобов'язався
прийняти та оплатити газ на умовах
цього договору.

Газ, що продавався за цим договором,
підлягав використанню Покупцем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами.

Сторони договору узгодили кількість та
якість газу, що підлягає поставці, ціну,
порядок, умови його передачі і обліку
та проведення розрахунків.

Згідно п. 3.3. вказаного договору купівлі
- продажу природного газу,
приймання-передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місяці оформлюється актом
приймання-передачі газу.

Акти приймання-передачі газу є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами (п. 3.4. договору).

В п. 5.5 умов вказаного договору купівлю -
продаж природного газу сторони
встановили загальну вартість цього
договору 29124265,28 грн., крім того ПДВ -
5824853,06 грн., разом з ПДВ - 34949118,34 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору купівлі -
продажу природного газу, оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100 % поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

За умовами договору купівлю - продаж
природного газу за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань
Покупець сплачує, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу (п. 7.2.
договору).

Додатковою угодою №1 від 19.07.2013р. до
вказаного договору купівлі - продажу
природного газу сторони внесли зміни
щодо ціни на природний газ з 01.07.2013р.

В додатковій угоді №3 від 18.12.2013р. до
договору п.2.1. статті 2. "Кількість та
якість газу" викладено у наступній
редакції: "2.1. Продавець передає
Покупцеві з 01 січня 2013 року газ обсягом
до 8487 тис. куб. м".

На виконання умов вказаного договору
протягом січня 2013 року по грудень 2013
року, позивач передав, а відповідач
прийняв природний газ на загальну суму
36330939,21 грн., що підтверджується
відповідними актами приймання
передачі, які наявні в матеріалах
судової справи.

Як встановлено місцевим господарським
судом, відповідач розрахувався за
спожитий природний газ не в повному
обсязі, у зв'язку з чим утворився
основний борг у сумі 21820739,21 грн.

Однак, як свідчать надані відповідачем
разом із апеляційною скаргою копії
платіжних доручень №51 від 28.03.2014р. на
суму 50000,00 грн., №52 від 31.03.2014р. на суму
50000,00 грн., №53 від 01.04.2014р. на суму 150000,00
грн., №56 від 02.04.2014р. на суму 150000,00 грн.,
№5759 від 03.04.2014р. на суму 80000,00 грн., №58
від04.04.2014р. на суму 150000,00 грн., №60 від
07.04.2014р. на суму 150000,00 грн., №62 від
08.04.2014р. на суму 100000,00 грн., №5852 від
09.04.2014р. на суму 150000,00 грн., №5852 від
10.04.2014р. на суму 150000,00 грн., №5866 від
11.04.2014р. на суму 150000,00 грн., №5881 від
14.04.2014р. на суму 100000,00 грн., №5898 від
16.04.2014р. на суму 175000,00 грн., №5916 від
16.04.2014р. на суму 20000,00 грн., №5917 від
17.04.2014р. на суму 130000,00 грн., №5927 від
18.04.2014р. на суму 170000,00 грн., №5950 від
22.04.2014р. на суму 93274,25 грн., №5951 від
22.04.2014р. на суму 20944,00 грн., №63 від 22.04.2014р.
на суму 6498,06 грн., №5953 від 23.04.2014р. на
суму 300000,00 грн., №5964 від 24.04.2014р. на суму
165000,00 грн., №64 від 24.04.2014р. на суму 269000,00
грн., №5974 від 28.04.2014р. на суму 1000000,00 грн.,
№5984 від 28.04.2014р. на суму 400000,00 грн., №65
від 28.04.2014р. на суму 64746,74 грн., №148 від
04.06.2014р. на суму 400000,00 грн., №224 від
19.06.2014р. на суму 100000,00 грн., №234 від
23.06.2014р. на суму 100000,00 грн., №273 від
25.06.2014р. на суму 100000,00 грн. - у період з
28.03.2014р. по 25.06.2014р., тобто до винесення
рішення господарським судом ним
добровільно було сплачено позивачу в
оплату основного боргу грошові кошти
на загальну суму 4997963,05 грн.

Також, за довідкою КП "Транспортування
покупної теплової енергії Теплотранс"
основний борг за природний газ,
отриманий від НАК "Нафтогаз України"
згідно договору №13/2308-БО-4 від 21.12.2012р.,
на 15.07.2014р. складає 16822776,16 грн.

Позивач зі своєї сторони у
двосторонньому акті звірення взаємних
розрахунків за станом на 30.06.2014р.
підтвердив факт заборгованості
відповідача у сумі 16822776,16 грн. за
договором №13/2308-БО-4 від 21.12.2012р.

Таким чином, колегією суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду встановлено, що
сума 4027963,05 грн. була сплачена
відповідачем у добровільному порядку
до пред'явлення позивачем позову до
суду (позов був прийнятий до
пересилання підприємством поштового
зв'язку 24.05.2014р. та отриманий судом
27.05.2014р.), а відтак частина грошових
зобов'язань відповідача на цю суму була
припинена внаслідок їх виконання, що
унеможливлювало задоволення позову в
цій частині у зв'язку з безпідставністю
таких вимог.

Щодо частини грошових зобов'язань
відповідача перед позивачем зі сплати
суми 970000,00 грн., то враховуючи на те, що
виконання цих зобов'язань відбулось у
ході розгляду справи судом першої
інстанції, колегія суддів доходить
висновку, що провадження у справі в
частині цих вимог підлягало припиненню
з підстав, встановлених п. 1-1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, за відсутністю предмету спору.

Отже, під час розгляду справи місцевим
господарським судом було допущено
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи.

Як вбачається із матеріалів судової
справи допущена судом першої інстанції
неповнота встановлення суттєвих
обставин викликана недобросовісним
виконанням обома сторонами своїх
процесуальних обов'язків.

Так, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги
у цій справі, мав повідомити суд про
часткове добровільне виконання
відповідачем своїх зобов'язань та
часткове погашення заборгованості,
проте таких відомостей суду не надав,
об'єктивних причин приховання таких
відомостей суду апеляційної інстанції
не навів.

Відповідач зі своєї сторони, не
забезпечив явку свого уповноваженого
представника під час розгляду справи
господарським судом першої інстанції,
двічі звертався до суду із клопотанням
про відкладення розгляду справи, у яких
вказував на неможливість забезпечити
явку свого уповноваженого
представника спершу - у зв'язку із
знаходженням юриста підприємства у
відпустці, а вдруге - через його
звільнення. При цьому як у першому, так
і другому клопотанні відповідач не
повідомив господарський суд першої
інстанції про часткову оплату
природного газу за вказаним договором
купівлі-продажу, будь-яких доказів
такої оплати суду також не надав. Заяви
про зменшення про застосування
наслідків спливу позовної давності та
про зменшення штрафних санкцій від
відповідача до суду першої інстанції
також не надходили.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п.п. 1-3 ч.1 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд відкладає в
межах строків, встановлених статтею 69
цього Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. Такими
обставинами, зокрема, є: ) нез'явлення в
засідання представників сторін, інших
учасників судового процесу; 2)
неподання витребуваних доказів; 3)
необхідність витребування нових
доказів.

Отже, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.

Як роз'яснено господарським судам у п.
3.9.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору

З врахуванням вищенаведеного судова
колегія вважає, що через неявку
уповноваженого представника
відповідача двічі поспіль у судові
засідання, у місцевого господарського
суду були наявні підстави для висновку
про те, що відповідач не скористався
своїм правом на участь представника у
судовому засіданні, а тому розглянути
справу за наявними в ній матеріалами.
Щодо доводів апеляційної скарги
відповідача, що суд першої інстанції
зобов'язаний був задовольнити
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи, оскільки
строк вирішення спору ще не сплинув,
колегія суддів вважає, що такі
твердження не ґрунтуються на нормах
процесуального закону, тому
відхиляються апеляційним
господарським судом.

Щодо доводів апеляційної скарги
відповідача про необґрунтоване
накладення штрафу за невиконання вимог
суду, то як встановлено колегією суддів
із матеріалів справи, у своїй ухвалі
від 28.05.2014р. про порушення провадження у
даній справі місцевий господарський
суд запропонував відповідачу надати
відзив з документальним
обґрунтуванням його висновків, докази
в обґрунтування можливих заперечень,
докази в підтвердження належного
виконання зобов'язань тощо. Однак ці
вимоги відповідачем виконані не були.

Задовольняючи перше клопотання
відповідача та відкладаючи розгляд
даної справи ухвалою від 26.06.2014р.
місцевий господарський суд повторно
зобов'язав відповідача надати суду
докази в підтвердження належного
виконання зобов'язань, проте такі
документи до матеріалів судової справи
відповідачем також подані не були.

Таким чином, в матеріалах судової
справи знайшов підтвердження той факт,
що відповідач двічі ухилився від
виконання вимог суду, який діяв в межах
повноважень, наданих йому
процесуальним законом (п.п. 4 та 7 ч.1 ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України). За таких обставин місцевий
господарський суд правомірно, на
підставі положень п. 5 ч.1 ст. 83 та ч. 4 ст.
85 Господарського процесуального
кодексу України, наклав на відповідача
штраф у розмірі 1000 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян України, що
становить суму 1700,00 грн., яка підлягає
стягненню в доход Державного бюджету
України.

Доводи апеляційної скарги відповідача,
що згідно ч. 1 ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України
надання відзиву на позовну заяву і всіх
документів, що підтверджують
заперечення проти позову, є правом, а не
обов'язком відповідача, а тому у суду не
було підставі для накладення
зазначеного штрафу - відхиляються
колегією суддів, оскільки, дійсно
надання відзиву на позов, який може
містити пояснення сторони щодо тих
правовідносин, які виникли між
сторонами, та може мати певні
міркування щодо правової оцінки
спірних обставин, - є правом
відповідача, однак, виходячи із
предмету спору, надання відповідачем
доказів в підтвердження належного
виконання зобов'язань було визнано
судом обов'язковим, а не виконання саме
цих вимог, як з'ясовано апеляційним
господарським судом, як раз і
спричинило неповне з'ясування суттєвих
обставин справи.

Щодо решти доводів апеляційної скарги
відповідача про не застосування
місцевим господарським судом позовної
давності та не врахування обставин, які
можуть бути підставою для зменшення
нарахованих позивачем штрафних
санкцій, зокрема пені, то вони також
відхиляється колегією суддів, як
необґрунтовані, з наступних підстав.

За приписами ч. 3 ст. 267 Цивільного
кодексу України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Як встановлено із матеріалів справ,
звертаючись до суду першої інстанції
із зазначеними клопотаннями про
відкладення розгляду справи,
відповідач будь-яких заяв про
застосування спеціальної позовної
давності не заявляв. Не заявляв при
цьому відповідач і клопотань про
зменшення розміру пені, обставин які
можуть свідчити про необхідність
такого зменшення не наводив,
відповідних доказів суду не подавав.

За правилами ч.1 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього, і
оскільки колегія суддів погодилась із
висновком суду першої інстанції про те,
що мало місце невиконання відповідачем
вимог суду без поважних причин на те,
колегія суддів вважає такими, що не
підлягають прийняттю та окремій оцінці
у суді апеляційної інстанції як заява
відповідача про застосування позовної
давності, так і додаткові докази
відповідача про його майновий стан, а
відтак не знаходить підстав для
задоволення вимог відповідача про
застосування позовної давності та
вимог про зменшення пені.

Приймаючи до уваги викладене, колегія
суддів вважає, що доводи відповідача
про незаконність прийнятого судового
рішення в частині стягнення основного
боргу слід визнати обґрунтованими,
оскільки наявні підстави для
часткового скасування рішення суду,
передбачені п. 1 ч.1 ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку із неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
а тому слід задовольнити задовольнити
вимоги апеляційної скарги частково та
скасувати означене рішення частково,
зазначивши, що на користь позивача
підлягає стягненню основний борг у
сумі 16822776,16 грн., у стягненні основного
боргу у сумі 970000,00 грн. - провадження у
справі підлягає припиненню, а у
задоволенні позовних вимог про
стягнення решти основного боргу у сумі
4027963,05 грн. - слід відмовити.

Щодо інших позовних вимог позивача про
стягнення суми 2049976 грн. 85 коп. пені, 290269
грн. 70 коп. інфляційних втрат, 714819 грн. 99
коп. трьох процентів річних, то
виходячи із доведеності факту
порушення відповідачем своїх
зобов'язань перед позивачем за
вказаним договором купівлі - продажу
природного газу в частині повних та
своєчасних розрахунків, місцевий
господарський суд вірно застосував
норми матеріального права та дійшов
правильного висновку про
обґрунтованість вимог позивача про
стягнення з відповідача цих коштів,
нарахування по яких були здійсненні за
станом на 26.03.2014р., тому на правильність
цих нарахувань не вплинула добровільна
оплата відповідачем частини основного
боргу, яка відбувалась у період з
28.03.2014р. по 25.06.2014р. Тому в решті вимог
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а оскаржуване рішення суду в
решті має бути залишене без змін.

У зв'язку із частковим скасування
судового рішення, судові витрати у
справі, відповідно до ст. 49 та п. 10 ч.2 ст.
105 Господарського процесуального
кодексу України, за результатами
розгляду апеляційної скарги
підлягають новому розподілу між
сторонами та покладаються на кожну із
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог (83,80%).

Керуючись ст.ст. 4, 32-36, 43, 49, 99, 101, 104 ч.1 п. 1,
103 - 105 Господарського процесуального
кодексу України, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Транспортування
покупної теплової енергії "Теплотранс"
Дніпропетровської міської ради -
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 15.07.2014р.
у справі №904/3619/14 скасувати частково - в
частині стягнення суми основного боргу
та розподілу судових витрат, прийнявши
в цій частині нове рішення:

«Стягнути з Комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" Дніпропетровської
міської ради на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
суму 16822776 грн. 16 коп. основного боргу.

Провадження у справі в частині
стягнення суми 970000 грн. 00 коп. основного
боргу - припинити.

В решті позовних вимог про стягнення
суми 4027963 грн. 05 коп. основного боргу
-відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" Дніпропетровської
міської ради на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
суму 61241 грн. 04 коп. витрат на судовий
збір за подання позовної заяви.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" на користь
Комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" Дніпропетровської
міської ради суму 5919 грн. 48 коп. витрат
на судовий збір за подання апеляційної
скарги.

Доручити господарському суду
Дніпропетровської області видати
відповідні накази".

В решті рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 15.07.2014р.
у справі №904/3619/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено -
30.10.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Подобєд

Суддя
І.Л. Кузнецова

Суддя
О.Г. Іванов