ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2014 р.
Справа № 914/3019/14

За позовом: Фізичної особи підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Актив-Банк», м. Київ

про: стягнення 1079,48 грн.

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Никитюк І.С.

Представники сторін: не з'явились

Заяв про відвід судді не подавалось. У
судовому засіданні 16.10.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Господарським судом
Львівської області розглядається
справа за позовом Фізичної особи
підприємця ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Актив-Банк» про стягнення 1079,48
грн.

Ухвалою суду від 26.08.2014 року позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 23.09.2014 року.
Ухвалою суду від 23.09.2014 року розгляд
справи відкладено на 16.10.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються
невиконанням відповідачем умов
Договору на обслуговування
банківських рахунків суб'єкта
господарювання РКО-20-345481-13 від 22.11.2013
року щодо повернення вкладу та
процентів.

Позивач явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив. 09.10.2014 року через
канцелярію суду надійшло клопотання
вх.№39473/14 позивача про розгляд справи
без його участі, відповідно до якого
просить суд справу №914/3019/14 розглянути
без його участі, а про прийняте судом
рішення письмово повідомити,
надіславши копію судового рішення.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив. 02.10.2014 року на адресу суду
надійшла заява вх.№42050/14 відповідача,
відповідно до якої просив суд
розглянути справу без участі
представника відповідача та відмовити
в задоволенні позовних вимог, оскільки
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку неможливе під час
тимчасової адміністрації, а виплати
коштів проводиться Фондом
гарантування за встановленою
процедурою.

Розглянувши матеріали справи, повно та
об'єктивно дослідивши докази в їх
сукупності, суд встановив наступне.

22.11.2013 р. між Публічним акціонерним
товариством «Комерційний банк
«Актив-Банк» (банк) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Клієнт)
укладено Договір на обслуговування
банківських рахунків суб'єкта
господарювання РКО-20-345481-13
(Договір), відповідно до п.1.1. якого Банк
відкриває Клієнту поточний рахунок
НОМЕР_2 та здійснює його
розрахунково-касове обслуговування
відповідно до чинного законодавства
України, нормативно-правових актів
Національного банку України та умов
цього Договору.

Як зазначив позивача у позовній заяві,
починаючи з травня 2014 року по
серпень 2014 року банк не виконує своїх
зобов'язань та не проводить
розрахункові документи через
недостатність коштів на
кореспондентському рахунку.

05.08.2014 року представник позивача
звернулася до Банку із заявою,
відповідно до якої просила закрити
поточний рахунок НОМЕР_2, відкритий у
відділенні № 20 ПАТ «КБ
«Актив-Банк» на ім'я ОСОБА_1, як
приватного підприємця, та провести
завершальні операції за даним
рахунком, а саме перерахувати залишок
коштів на рахунок в іншому банку.

Проте, залишок коштів в сумі 1079,48 грн.
перераховано не було.

Як пояснив відповідач у своїй заяві
(вх.№42050/14 від 02.10.2014 року), 02.09.2014 р.
Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення на підставі постанови
Правління Національного банку України
від 02.09.2014 р. № 545 «Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк Актив Банк» до
категорії неплатоспроможних», а також
згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» прийнято рішення про виведення
ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» з ринку та введено
тимчасову адміністрацію строком на три
місяці.

На думку відповідача, позов не підлягає
до задоволення, оскільки задоволення
вимог вкладників та інших кредиторів
банку неможливе під час тимчасової
адміністрації, а виплати коштів
проводиться Фондом гарантування за
встановленою процедурою.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, підставними та такими,
що підлягають до задоволення повністю
з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського Кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання виникають, зокрема,
безпосередньо з господарського
договору, інших угод, передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами виникли договірні відносини
на підставі Договору на обслуговування
банківських рахунків суб'єкта
господарювання РКО-20-345481-13 від 22.11.2013
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1070
ЦК України за користування грошовими
коштами, що знаходяться на рахунку
клієнта, банк сплачує проценти, сума
яких зараховується на рахунок, якщо
інше не встановлено договором
банківського рахунка або законом. Сума
процентів зараховується на рахунок
клієнта у строки, встановлені
договором, а якщо такі строки не
встановлені договором, - зі спливом
кожного кварталу.

Частиною 1 статті 1075 ЦК України
передбачено, що Договір банківського
рахунка розривається за заявою клієнта
у будь-який час.

За приписами п.1.5 Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, затвердженої
Постановою Правління Національного
банку України № 492 від 12 листопада 2003
року, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України за № 1172/8493 17 грудня 2003
року, умови відкриття рахунку та
особливості його функціонування
передбачаються в договорі, що
укладається між банком і його клієнтом,
і не повинні суперечити вимогам цієї
Інструкції.

Банки відкривають своїм клієнтам за
договором банківського рахунку
поточні рахунки, за договором
банківського вкладу - вкладні
(депозитні) рахунки. Вкладний
(депозитний) рахунок - рахунок, що
відкривається банком клієнту на
договірній основі для зберігання
грошей, що передаються клієнтом в
управління на встановлений строк або
без зазначення такого строку під
визначений процент (дохід) і підлягають
поверненню клієнту відповідно до
законодавства України та умов договору
(п.1.8 Інструкції про порядок
відкриття, використання і закриття
рахунків у національній та іноземних
валютах).

Після запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону, та виходячи з
того, що найвищий пріоритет мають
зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованих Фондом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», даним Законом встановлюються
правові, фінансові та організаційні
засади функціонування системи
гарантування вкладів фізичних осіб,
повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб (далі - Фонд),
порядок виплати Фондом відшкодування
за вкладами, а також регулюються
відносини між Фондом, банками,
Національним банком України,
визначаються повноваження та функції
Фонду щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків. Метою цього Закону є
захист прав і законних інтересів
вкладників банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків.

Стаття 2 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
визначає, що вкладник - фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката.

Відтак, спеціальні норми Закону
застосовуються тільки щодо вкладників
- фізичних осіб.

Заперечуючи проти задоволення позову,
відповідач посилається на ч. 5 ст. 36
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
відповідно до якої, зокрема, під час
тимчасової адміністрації не
здійснюється: 1) задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку; 2)
примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладення арешту на кошти та
майно банку; 3) нарахування неустойки
(штрафів, пені), інших фінансових
(економічних) санкцій за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також зобов'язань перед
кредиторами, у тому числі не
застосовується індекс інфляції за весь
час прострочення виконання грошових
зобов'язань банку; 4) зарахування
зустрічних однорідних вимог, якщо це
може призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого цим Законом; 5)
нарахування відсотків за
зобов'язаннями банку перед
кредиторами.

Відповідно до п.1 ч. 6 ст. 36 Закону
Обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом,
в національній валюті України.

Однак, дані норми не виключають
можливості кредитора банку звернутися
до суду за захистом свого порушеного
права (в даному випадку щодо повернення
наявних на рахунку коштів) і вимагати в
судовому порядку такого захисту.

Оскільки, на даний час між сторонами
існує спір щодо права позивача
вимагати повернення внесених на
рахунок коштів, і цей спір не вирішено
судом, оскільки відповідач не визнає
права позивача, суд повинен встановити
наявність правовідносин між сторонами
(чи було укладено договір банківського
вкладу), наявність порушеного права
позивача (настання умов вимагати
повернення депозиту) і невиконання
свого обов'язку відповідачем у цих
договірних правовідносинах.

Перехід до процедури ліквідації не є
фактом припинення юридичної особи.
Відтак, механізм виконання
зобов'язання різниться від загальних
умов. Однак, вказане не означає
позбавлення іншого контрагента на
належне виконання зобов'язання.

У відповідності до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно зі статтею 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

За змістом статей 599, 625 ІІК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання,
яке припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

З урахуванням зазначеного, суд вважає
підставними та обґрунтованими вимоги
позивача про стягнення з відповідача
1079,48 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 49 ГПК України
судовий збір у розмірі 1827,00 грн. слід
покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 525, 526 530, 599,
625, 629, 1066, 1070, 7075 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 174, 193 Господарського
кодексу України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84,
85, 116 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Актив-Банк» (04070, м. Київ, вул.
Борисоглібська, 3; ) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код
НОМЕР_1) 1079,48 грн.

3. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Актив-Банк» (04070, м. Київ, вул.
Борисоглібська, 3; ) в
дохід державного бюджету 1827,00 грн.
судового збору.

4. Накази видати згідно ст. 116 ГПК
України.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 21.10.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А