ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р.Справа № 922/4184/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Інституту проблем
кріобіології і кріомедицини НАН
України, м. Харків до
Спеціалізованого
конструкторсько-технологічного бюро з
Дослідним виробництвом Інституту
проблем кріобіології та кріомедицини
НАН України, м. Харків про стягнення
10000,00 грн. за участю представників:

позивача - Чабан К.М., довіреність № 206/495
від 14.10.2014 року;

відповідача - Дудкін С.Ф., довіреність №
8/14 від 01.08.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Інститут проблем кріобіології і
кріомедицини НАН України, м. Харків
(позивач) звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача - Спеціалізованого
конструкторсько-технологічного бюро з
Дослідним виробництвом Інституту
проблем кріобіології та кріомедицини
НАН України, м. Харків про стягнення
10000,00 грн. В обґрунтування своїх
позовних вимог позивач посилається на
неналежне виконання з боку відповідача
покладених на нього обов'язків за
Договором № 01/09 від 05 січня 2009 року, з
урахуванням чого просить суд стягнути
з відповідача грошові кошти в розмірі
10000,00 грн. Також до стягнення заявлені
судові витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26 вересня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/4184/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 14 жовтня 2014 року о 12:20.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14 жовтня 2014
року розгляд справи відкладено на 28
жовтня 2014 року об 11:00, відповідно до
приписів ст. 77 ГПК України.

28 жовтня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від позивача
надійшов супровідний лист (вх. № 37702/14)
довідкою від 13.10.2014р., яку досліджено та
долучено судом до матеріалів справи.

28 жовтня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від відповідача
надійшов відзив на позов (вх. № 37672/14) з
додатковими документами, які
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився, заявлений позов підтримав
повністю з підстав, викладених в
позовній заяві та просив суд позов
задовольнити.

Відповідач в призначене судове
засідання з'явився, проти заявленого
позову заперечив повністю з підстав,
викладених в наданому раніше відзиві
на позов та просив суд в задоволенні
позову відмовити повністю.

За висновками суду, в матеріалах справи
№ 922/4184/14 є достатньо документів, які
мають значення для правильного
вирішення спору та які є необхідними
для прийняття повного і обґрунтованого
судового рішення.

Дослідивши матеріали господарської
справи № 922/4184/14, заслухавши пояснення
учасників судового процесу, всебічно
та повно дослідивши надані учасниками
судового процесу докази і таким чином
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, суд встановив
наступне.

05.01.2009 року між позивачем (замовником)
та відповідачем (виконавцем) було
укладено Договір № 01/09 (далі-Договір),
відповідно до п. 1.1 якого, замовник
поручив, а виконавець зобов'язався
"визначити технічне характеристики
спецобладнання, поставленого СКТБсОП
ИПКиК НАН України, для створення в АР
Крим банку довгострокового зберігання
компонентів крові".

Пунктом 2.1 вищенаведеного Договору від
05.01.2009 року, сторони погодили вартість
робіт та порядок розрахунків, а саме,
вартість робіт складає: 10000,00 грн. в т.ч.
ПДВ 20 %.

Розрахунок здійснюється шляхом
перерахування замовником грошових
коштів на рахунок виконавця згідно з
Актом виконаних робіт на протязі п'яти
банківських днів (п. 2.2 Договору).

Строк виконання робіт - 15.01.2009 року.

Договір діє до повного виконання
сторонами взятих зобов'язань (п.п. 3.1, 3.2
Договору).

З наданих під час розгляду справи
документів та пояснень сторін,
вбачається, що у даному випадку
правовідносини між позивачем та
відповідачем виникли на підставі
Договору, в якому сторони вільно на
власний розсуд визначили об'єм робіт,
що підлягають виконанню та їх вартість,
оскільки відповідно до наведених вимог
законодавства ці умови є обов'язковими
для сторін, тому вони були ними
виконані.

Також, як зазначено сторонами та з
наявних матеріалів справи вбачається,
що зобов'язання за вищенаведеним
Договором № 01/09 від 05.01.2009 року
сторонами виконані повністю,
приймання-передачу робіт оформлено без
будь-яких зауважень і претензій
відповідним Актом здачі - приймання
виконаних робіт від 30.01.2009 року,
підписаними сторонами, позивач
(замовник) оплатив вартість виконаних
відповідачем (підрядником) робіт, яка
була визначена сторонами в Договорі.

Позивач, звертаючись з даним позовом до
суду просить суд стягнути з
відповідача 10000,00 грн. завищення
вартості виконаних робіт за наведеним
вище Договором № 01/09 від 05.01.2009 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на Довідку ревізії
формування і використання коштів
спеціального фонду, відповідно до якої
зазначено, що в порушення п.п. 38, 39
Типового положення з планування,
обліку і калькулювання собівартості
науково - дослідних та дослідно -
конструкторських робіт, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.07.1996 р. № 830, до кошторису витрат по
Договору від 04.09.2008р. № 1 включено
витрати в сумі 10000,00 грн., які фактично
здійснені у січні 2009 року та сплачені у
лютому 2009 року, тобто після завершення
виконання робіт по основному договору
від 04.09.2008р. № 1, що призвело до
проведення зайвих витрат бюджетних
коштів внаслідок завищення вартості
виконаних робіт на суму 10000,00 грн. Також,
у вказаній Довідці зазначено, що
вказане порушення допущено головним
бухгалтером підприємства позивача
ОСОБА_3, яка склала та підписала
кошторис витрат до договору від 04.09.2008р.
№ 1.

Відповідач під час розгляду справи
проти позову заперечив повністю, в
обґрунтування своїх заперечень
зазначав про те, що умови Договору № 01/09
від 05.01.2009 року сторонами виконані, що
підтверджується оформленим належним
чином Актом приймання - передачі
виконаних робіт за встановленою
формою.

Відповідач наголошував, будь - яких
заперечень, зауважень або вимог під час
виконання робіт, підписання акту
приймання - передачі виконаних робіт,
проведення оплати виконаних робіт,
позивачем на адресу відповідача не
направлялось. Роботи прийняті в
повному обсязі та вартість їх сплачена.

Окрім того, заперечуючи проти позовних
вимог, відповідач просив суд поданий
останнім відзив на позов вважати
заявою про застосування до заявлених
позовних вимог правил пропуску строків
позовної давності.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам суд виходить з
наступного.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.
193 ГК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутністю таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу. інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до приписів статей 837, 843, 845
ЦК України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. У договорі
підряду визначається ціна роботи або
способи її визначення. Якщо фактичні
витрати підрядника виявилися меншими
від тих, які передбачалися при
визначенні ціни (кошторису), підрядник
має право на оплату роботи за ціною,
встановленою договором підряду, якщо
замовник не доведе, що отримане
підрядником заощадження зумовило
погіршення якості роботи.

Статтею 632 ЦК України встановлено, що
ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

Із обставин справи вбачається, що у
даному випадку правовідносини між
позивачем та відповідачем виникли на
підставі Договору № 01/09 від 05.01.2009 року,
в якому сторони вільно на власний
розсуд визначили об'єм робіт, що
підлягають виконанню, та їх вартість,
оскільки відповідно до наведених вимог
законодавства ці умови є обов'язковими
для сторін, тому вони були ними
виконані.

Суд вдруге зазначає, що зобов'язання за
вищенаведеним Договором № 01/09 від
05.01.2009 року сторонами виконані
повністю, приймання-передачу робіт
оформлено без будь-яких зауважень і
претензій відповідним актом,
підписаним сторонами.

При цьому, суд звертає увагу на те, що з
матеріалів справи № 922/4184/14 не
вбачається, що Договір № 01/09 від 05.01.2009
року в частині визначення ціни було
визнано в установленому порядку
недійсними повністю або частково з
підстав її завищення, чи до них були
внесені відповідні зміни.

Враховуючи вищенаведені положення
законодавства, суд вважає, що виявлені
Інспекцією порушення не можуть
змінювати, припиняти частково або
повністю договірні правовідносини
сторін, зобов'язання, визначені
Договором та підтверджені
відповідними актами виконаних робіт.

Відтак, оскільки між сторонами у справі
було укладено Договір, а кошти, які
позивач просить стягнути з відповідача
отримано останнім як оплату належно
виконаних за Договором робіт, то такі
кошти набуто за наявності правової
підстави - Договору і вони не можуть
вважатися зайво отриманими коштами за
виконаними роботами.

Водночас, суд вважає за необхідне
зазначити, що виявлені за результатами
планової ревізій
фінансово-господарської діяльності
позивача, порушення можуть бути
підставою для притягнення до
відповідальності відповідних
посадових осіб у встановленому чинним
законодавством порядку.

Аналогічну правову позицію висловлено
Верховним Судом України у своїй
постанові від 02.07.2012 р. у справі №
5006/18/13/2012.

Судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами (ст.4-3 ГПК України).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог заперечень.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

З огляду на наведені вище норми Закону,
у суду відсутні правові підстави для
задоволення позову, у зв'язку чим, суд
відмовляє позивачу в задоволенні
позову повністю.

Щодо заяви відповідача про
застосування правил пропуску позовної
давності, суд зазначає про наступне.

Право на задоволення позову або право
на позов у матеріальному розумінні - це
право позивача вимагати від суду
задоволення позову. Зі впливом
позовної давності особа втрачає право
на позов саме в матеріальному
розумінні. Отже, сплив позовної
давності є підставою для відмови у
позові. Загальний строк для захисту
права за позовом особи, право якої
порушено (позовна давність) статтею 257
Цивільного кодексу України
встановлено в три роки. Перебіг
позовної давності відповідно до статті
261 Цивільного кодексу України
починається від дня коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. Однак, правила про
позовну давність відповідно до статті
267 вказаного Кодексу мають
застосовуватися лише тоді, коли буде
доведено існування самого
суб'єктивного права. У випадках
відсутності такого права або коли воно
не порушено, в позові має бути
відмовлено не з причин пропуску строку
позовної давності, а у зв'язку з
необґрунтованістю самої вимоги.

Аналогічну правову позицію висловлено
Вищим господарським судом України у
своїй постанові від 18.07.10ё3 р. у справі №
5023/4076/12.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України,
відповідно до якої судові витрати у
даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу,
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 03.11.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв