КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р. Справа№ 910/17342/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Рудченка С.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання: Кац
О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Турутін В.В. дов. № 009/юр-52
від 10.01.14

від відповідача: Карук О.О. довіреність
№ 01-02-15/258 від 09.01.14

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного акціонерного
товариства "Кримський титан"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 11 вересня 2014 року,

у справі № 910/17342/14 (суддя Сівакова В.В.),

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Новокраматорський
машинобудівний завод"

до Приватного акціонерного товариства
"Кримський титан"

про стягнення 16 041 680,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Новокраматорський завод»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до ПрАТ
"Кримський титан" про стягнення 16 041 680,76
грн.(а.с. 5-7).

Позивачем 11 вересня 2014 року подано
заяву про збільшення розміру позовних
вимог, відповідно до якої просить суд
стягнути з відповідача 16 041 680,76 грн.
заборгованості, з яких: 13 127 050,96 грн.
основного боргу, 1 340 198,22 грн. пені, 1 381
799,31 грн. збитків від зміни індексу
інфляції та 192 632,27 грн. - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11 вересня 2014 року по справі №
910/17342/14 позов задоволено повністю (а.с.
95-100).

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 11 вересня 2014 року у
справі № 910/17342/14 та прийняти нове, яким
відмовити у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням вимог чинного
законодавства України, при цьому суд
першої інстанції не в повному обсязі
з'ясував обставини справи, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору, неправильно та
неповно дослідив докази, що призвело до
невідповідності висновків суду
обставинам справи, а також суд не вірно
застосував норми як матеріального так
і процесуального права, що потягло за
собою неправильне вирішення
господарського спору.

Автоматизованою системою
документообігу суду апеляційну скаргу
Приватного акціонерного
товариства "Кримський титан" по справі
№ 910/17342/14 передано на розгляд колегії
суддів Київського апеляційного
господарського суду у складі
головуючого судді Чорногуза М.Г.,
суддів: Рудченка С.Г., Агрикової О.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06 жовтня 2014
року, апеляційну скаргу ПрАТ "Кримський
титан" прийнято до провадження та
призначено справу до розгляду на 04
листопада 2014 року.

В судовому засіданні 04 листопада 2014
року представник відповідача надав
суду свої пояснення, в яких підтримав
апеляційну скаргу, просив скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 11 вересня 2014 року по справі №
910/17342/14 та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволені позовних вимог
у повному обсязі.

Представник позивача в цьому ж
засіданні теж надав суду свої
пояснення, в яких заперечував проти
доводів апеляційної скарги, просив
рішення господарського суду міста
Києва від 11 вересня 2014 року по справі №
910/17342/14 залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 99
Господарського процесуального кодексу
України, в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку фактичних обставин
даної господарської справи та повноту
їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права встановила
наступне.

10.04.2013 між Приватним акціонерним
товариством "Кримський титан"
(покупець) та Публічним акціонерним
товариством "Ново-краматорський
машинобудівний завод" (продавець) було
укладено договір № 23/34-13/424-1 (далі -
договір).

Згідно п. 1.1. договору продавець
зобов'язався передати у власність
покупця, а покупець прийняти та
оплатити на умовах даного договору
екскаватор крокуючий ЕШ-10/50 в кількості
1 штуки, далі - екскаватор.

Відповідно п. 2.2. договору загальна
сума договору становить 86 766 000,00 грн.
та включає в себе вартість екскаватора
та вартість транспортування
екскаватора до залізнично-дорожньої
станції Вільногірськ.

Згідно п. 12.1. договору договір вступає в
силу від дати його підписання та діє до
31.12.2014, але в будь-якому випадку до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

Згідно п. 3.1. договору покупець
зобов'язався провести розрахунок з
покупцем шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
продавця поетапно, в наступному
порядку:

3.1.1. авансовий платіж в розмірі 50% від
загальної суми договору, що становить 43
383 000,00 грн. - протягом 10 банківських
днів від дати підписання даного
договору на підставі платіжного
вимоги-доручення продавця.

3.1.2. попередня оплата в розмірі 50 % від
загальної суми договору, що становить 43
383 000,00 грн. - протягом 10 банківських
днів від дати повідомлення продавцем
покупця про готовність к відвантаженню
екскаватора, на підставі платіжного
вимоги-доручення продавця.

Додатковою угодою № 4 від 31.01.2014 пункт
3.1.2. договору змінено та викладено в
наступній редакції:

"Другий авансовий платіж в розмірі 26 255
949,04 грн. проводиться покупцем в строк
до 06.02.2014 на підставі платіжного
вимоги-доручення продавця.

Остаточний розрахунок в розмірі 17 127
050,96 грн. проводиться покупцем в строк
до 05.04.2014 на підставі платіжного
вимоги-доручення продавця."

Як вірно встановлено господарським
судом м. Києва та підтверджено
матеріалами справи, згідно банківської
виписки ПАТ КБ "Приватбанк" вбачається,
що 19.04.2013 згідно платіжного доручення №
65920 відповідач сплатив позивачу суму
авансу за екскаватор в розмірі 43 383 000,00
грн. (т. 1, а.с. 22)

На виконання п. 3.1.2. договору в редакції
додаткової угоди № 4 від 31.01.2014
відповідачем було перераховано
позивачу кошти в загальному розмірі 26
255 949,04 грн. платіжними дорученнями
наступним чином: № 96692 від 20.12.2013 на суму
2 278 584,08 грн., № 96763 від 20.12.2013 на суму 5 721
415,92 грн., № 3397 від 30.01.2014 на суму 1 255 949,04
грн., № 3451 від 30.01.2014 на суму 7 000 000,00
грн., № 3489 від 31.01.2014 на суму 5 000 000,00
грн., № 4070 від 05.02.2014 на суму 5 000 000,00 грн.
(т. 1, а.с. 23-26).

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач згідно акту приймання-передачі
№ 1 від 06.03.2014 передав, а відповідач
прийняв екскаватор крокуючий ЕШ-10-50. (т.
1, а. с. 19)

В подальшому, Відповідачем було
перераховано Позивачу кошти в
загальному розмірі 4 000 000,00 грн.
платіжними дорученнями наступним
чином:

№ 14782 від 15.05.2014 на суму 1 000 000,00 грн.,

№18258 від 06.06.2014 на суму 1 000 000,00 грн.,

№21609 від 04.07.2014 на суму 500 000,00 грн.,

№ 22808 від 14.07.2014 на суму 500 000,00 грн.,

№ 25879 від 31.07.2014 на суму 500 000,00 грн.,

№ 26212 від 04.08.2014 на суму 500 000,00 грн. (т. 1,
а. с. 27-32)

Як зазначає Позивач, 06.03.2014р.
відповідачу поставлений Екскаватор, що
підтверджується актом №1 приймання
передачі Екскаватора крокуючого ЕШ-10/50
(а.с. 19).

Проте, всупереч умов договору,
відповідач лише частково виконав
грошове зобов'язання по оплаті
вартості екскаватора крокуючого ЕШ-10/50
в кількості 1 штуки, внаслідок чого у
відповідача виникла заборгованість у
розмірі 13 127 050,96 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи виписками по банківському
рахунку (а.с. 27-32).

Таким чином, загальна сума несплаченої
заборгованості за договором № 23/34-13/424-1
від 10.04.2013р. складає 13 127 050,96 грн,
враховуючи частково оплату
відповідачем вартості екскаватора
крокуючого ЕШ-10/50.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

За своєю правовою природою договір,
який укладений між позивачем та
відповідачем є договором
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Позивач, відповідно до п. 1.1. договору
передав у власність екскаватор
крокуючий ЕШ-10/5 відповідачу, що
підтверджено актом приймання-передачі
№1 від 06.03.2014 року.

Відповідачем покладені на нього
зобов'язання в частині оплати вартості
за поставлений товар не виконано в
повному обсязі. Доказів сплати
заявленої позивачем заборгованості чи
спростування такої заборгованості
відповідач суду не надав.

Враховуючи наведене, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про правомірність та
обґрунтованість вимог позивача, а
відтак про необхідність їх
задоволення.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необхідність задоволення позовних
вимог в частині стягнення пені,
інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що за
затримку оплати за екскаватор,
покупець сплачує продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період прострочення, за
який нараховується пеня, від суми не
сплаченого в строк платежу, за кожен
день прострочення.

Провівши повторний математичний
розрахунок за допомогою «калькулятора
підрахунку ЛІГА:ЗАКОН», колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
сума пені підлягає до стягнення 1 340 198,22
грн., інфляційні витрати у розмірі 1 381
799,31 грн.,3 % річних - 192 632,27 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги
скаржник зазначає, що Відповідачем не
прострочено виконання грошового
зобов'язання по договору, оскільки,
Позивачем не виконано обов'язкової
умови, а саме надання останнім
платіжної вимоги-доручення для
проведення остаточного розрахунку,
відповідно до ч. 2 п. 3.1.12 договору. Також
скаржник зазначає, що наявне в
матеріалах справи повідомлення про
вручення поштового відправлення не є
належним доказом відправлення
платіжної вимоги-доручення, яке на
думку скаржника, є підставою для
остаточних розрахунків.

Вказані доводи скаржника є
безпідставні та не підлягають
задоволенню оскільки, платіжна
вимога-доручення є документом, який
містить тільки платіжні реквізити, на
які потрібно перерахувати кошти. А,
відтак, ненадання платіжної
вимоги-доручення не є відкладальною
умовою у розумінні статті 212 ЦК України,
та не є простроченням кредитора в
розумінні ст. 613 ЦК України, а тому
наявність або відсутність платіжної
вимоги-доручення не звільняє
відповідача від обов'язку сплатити
грошові кошти за поставлений товар.
(Аналогічна правова позиція викладена
у Постанові Верховного суду України
№37/405 від 29.09.2009р.)

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія
суддів зазначає, що скаржник не надав
суду достатніх доказів в розумінні
статті 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, які б
могли стати підставою для задоволення
апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду стосовно встановлених
обставин і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що місцевий
господарський суд виконавши всі вимоги
процесуального закону і всебічно
перевіривши обставини, вирішив спір у
відповідності з нормами матеріального
права, в рішенні господарського суду
міста Києва повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами
дослідженими в судовому засіданні.

Рішення господарського суду міста
Києва від 11 вересня 2014 року по справі №
910/17342/14 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга ПрАТ «Кримський
ТИТАН» на рішення господарського суду
міста Києва від 11 вересня 2014 року
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Кримський
титан» на рішення господарського суду
міста Києва від 11 вересня 2014 року по
справі № 910/17342/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 11 вересня 2014 року по
справі № 910/17342/14 залишити без змін.

3. Справу повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову Київського
апеляційного господарського суду
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя
М.Г. Чорногуз

Судді
С.Г. Рудченко

О.В. Агрикова