ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3611/14

Розглянувши матеріали справи за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Кам'яномостівське
Хлібоприймальне підприємство»

до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Волари Експорт»

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи»

про визнання недійсним договору
факторингу №01 від 03.06.2014 року

Суддя Кошик А.Ю.

При секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

від позивача: Оніщенко О.В.

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Публічного акціонерного товариства
«Кам'яномостівське хлібоприймальне
підприємство» (далі - позивач) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - відповідач 1)
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Волари Експорт»
(далі - відповідач 2) про визнання
недійсним договору факторингу №01 від
03.06.2014 року.

Провадження у справі №911/3611/14 порушено
відповідно до ухвали суду від 26.08.2014
року та призначено справу до розгляду
на 09.09.2014 року.

В ході розгляду спору позивачем було
подано уточнення позовних вимог, в
якому позивач зазначив, що оскільки
оспорюваний Договір факторингу №1 від
03.06.2014 року носить рамочний характер і
визначає лише порядок та загальні
умови прав, що за ним відчужуються,
позивач конкретизував, що позовна
вимога полягає у визнанні недійсним
Договору факторингу №-1 від 03.06.2-14 року
з урахуванням додатку №1 до нього.
Оскільки саме в Додатку №1 відображені
спірні права вимоги, які відчужуються
Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») і
стосуються позивача, а також договори
які свідчать про наявність таких прав
вимоги.

Позивач та відповідач 2, належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
спору, у судове засідання 09.09.2014 року
без поважних причин не з'явились, про
причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача 1 у судовому
засіданні 09.09.2014 року подав відзив на
позовну заяву, в якому проти позову
заперечив та просить суд відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 09.09.2014 року розгляд
справи відкладено на 25.09.2014 року.

Відповідно до ухвали суду від 12.09.2014
року, у зв'язку із черговою щорічною
відпусткою судді Кошика А.Ю., судове
засідання призначене на 25.09.2014 року
перенесено на 07.10.2014 року.

Відповідач 2, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
спору, у судове засідання 07.10.2014 року не
з'явився.

Від позивача 07.10.2014 року до суду
надійшла телеграма про відкладення
розгляду справи.

Ухвалою від 07.10.2014 р. розгляд справи
відкладено на 21.10.2014 року.

У судове засідання 21.10.2014 року
представники відповідача-1 та
відповідача 2 не з'явилися, про причини
неявки суд не повідомили, жодних заяв,
клопотань через відділ діловодства
суду від відповідача-1 та відповідача -2
не надходило.

Представник позивача надав до суду
письмові пояснення в яких позовні
вимоги підтримав та просив суд визнати
недійсним договору факторингу №01 від
03.06.2014 року.

За таких обставин, суд вважає за
можливе здійснити розгляд справи за
наявними матеріалами у відповідності
до приписів ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

У судовому засіданні 21.10.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
дослідивши наявні у справі докази, суд
встановив наступне.

03.06.2014 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Волари Експорт» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» укладено Договір
факторингу № 1 (надалі - Договір
факторингу).

Згідно до п. п. 2.1., 2.2. Договору
факторингу, в порядку та на умовах,
визначених цим Договором, Фактор
зобов'язувався передати грошові кошти
в розпорядження Клієнта, за плату, а
Клієнт зобов'язується відступити
Факторові свої Права грошової вимоги
до Боржників за Основними договорами в
розмірі та на умовах передбачених цим
Договором. Опис, характеристики, обсяг
та розмір прав вимоги до Боржників за
Основними договорами, що відступаються
відповідно до умов цього Договору в
Додатку № 1 до цього Договору.

В Додатку № 1 до Договору факторингу
(пункт 1 Додатку) визначено, що в порядку
та на умовах, визначених Договором
Фактору відступаються права вимоги за
Договором про надання поворотної
фінансової допомоги №26/03-01з від 26.03.2013
року (надалі - Основний договір 1), що
укладений між Клієнтом та Публічним
акціонерним товариством
«Кам'яномостівське хлібоприймальне
підприємство» , (надалі - Боржник 1), а
саме:

- право вимоги повернення фінансової
допомоги в сумі 8 052 772,46 грн.;

- право вимоги сплати неустойки (пені,
штрафів) у випадку невиконання чи
неналежного виконання Боржником 1
зобов'язань за Основним договором 1;

- інші, крім зазначених вище, права
грошової вимоги, строк платежу за якими
настав (наявна вимога), а також права
вимоги, які виникнуть в майбутньому
(майбутня вимога) на підставі Основного
договору 1;

- інші будь-які права вимоги до Боржника
1 за Основним договором 1, що існують на
момент укладення цього Договору та/або
виникнуть в майбутньому відповідно до
умов Основного договору 1.

Згідно з п. 6.3. Договору факторингу,
відповідно до умов цього Договору
фінансування Клієнта здійснюється
шляхом купівлі у нього Фактором права.
Фактор набуває права грошової вимоги
на всі суми, які він одержить від
Боржника (-ів) на виконання грошової
вимоги.

Судом також встановлено, що 31.05.2013 року
між ТОВ «Волари Експорт» та ПАТ
«Кам'яномостівським хлібоприймальним
підприємством» укладено Угоду № 31/5 про
зарахування зустрічних однорідних
грошових вимог.

Згідно до п.1 Угоди № 31/5 про зарахування
зустрічних однорідних грошових вимог
сторони домовились про зарахування
зустрічних однорідних грошових вимог
на умовах та в порядку визначних в
даній Угоді.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1.5
Угоди № 31/5 про зарахування зустрічних
однорідних грошових вимог сторони
дійшли згоди, що наслідком зарахування
зустрічних вимог за цією угодою є
припинення зобов'язання ПАТ
«Кам'яномостівського
хлібоприймального підприємства» перед
ТОВ «Волари Експорт» за Договором про
надання поворотної фінансової
допомоги № 26/03-01 від 26.03.2013 року.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного
кодексу України, є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст. 598 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Зокрема, як визначено ст. 601 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Відповідно до ч.1 ст.604 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін.

Також, з огляду на норму ст. 605
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється внаслідок
звільнення (прощення боргу) кредитором
боржника від його обов'язків, якщо це не
порушує прав третіх осіб щодо майна
кредитора.

Враховуючи вищенаведені норми
законодавства щодо підстав припинення
зобов'язань та умови укладеної між ТОВ
«Волари Експорт» та ПАТ
«Кам'яномостівським хлібоприймальним
підприємством» Угоди (підпункту 2
пункту 1.5 Угоди), суд дійшов висновку, що
наслідком її укладення серед іншого є
припинення зобов'язання ПАТ
«Кам'яномостівського
хлібоприймального підприємства» перед
ТОВ «Волари Експорт» за Договором про
надання поворотної фінансової
допомоги № 26/03-01з від 26.03.013 року.

Таким чином, оскільки у відповідній
Угоді мова йде про припинення
зобов'язання ПАТ «Кам'яномостівського
хлібоприймального підприємства» перед
ТОВ «Волари Експорт» за Договором про
надання поворотної фінансової
допомоги № 26/03-01з від 26.03.013 року, без
будь-яких застережень щодо обсягу
зобов'язань, які припиняються,
враховуючи норми ст.ст. 601, 604 та 605
Цивільного кодексу України, наведені
відповідачем у відзиві заперечення
безпідставні.

Статтею 1077 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Клієнт може відступити
факторові свою грошову вимогу до
боржника з метою забезпечення
виконання зобов'язання клієнта перед
фактором. Зобов'язання фактора за
договором факторингу може передбачати
надання клієнтові послуг, пов'язаних із
грошовою вимогою, право якої він
відступає.

За правилами ст. 1078 Цивільного кодексу
України предметом договору факторингу
може бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога). Майбутня
вимога вважається переданою фактору з
дня виникнення права вимоги до
боржника. Якщо передання права
грошової вимоги обумовлене певною
подією, воно вважається переданим з
моменту настання цієї події. У цих
випадках додаткове оформлення
відступлення права грошової вимоги не
вимагається.

Відповідно до ст. 1079 Цивільного кодексу
України сторонами у договорі
факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом
у договорі факторингу може бути
фізична або юридична особа, яка є
суб'єктом підприємницької діяльності.
Фактором може бути банк або інша
фінансова установа, яка відповідно до
закону має право здійснювати
факторингові операції.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що спірний Договір
факторингу в частині відступлення
вимог за Договором про надання
поворотної фінансової допомоги №
26/03-01з від 26.03.2013 року суперечить
вимогам ст.1078 Цивільного кодексу
України з огляду на те, що станом на
дату його укладення зобов'язання ПАТ
«Кам'яномостівського
хлібоприймального підприємства» перед
ТОВ «Волари Експорт» за Договором про
надання поворотної фінансової
допомоги № 26/03-01з від 26.03.2013 року є
припиненими.

Тобто за спірним Договором факторингу
передано неіснуючу вимогу, що
суперечить нормам чинного
законодавства і є підставою для
визнання відповідної умови Договору
недійсною.

Крім того, як на підставу визнання
недійсним Договору факторингу позивач
посилається на те, що особи, що від
імені сторін підписали оспорюваний
Договір факторингу не мали відповідних
повноважень, а також на те, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» не мало відповідно до
закону здійснювати факторингові
операції.

З наданих відповідачем-2 доказів та
відзиву на позовну заяву вбачається, що
особи, які від імені Товариства з
обмеженою відповідальністю «Волари
Експорт» та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» уклали оспорюваний
Договір факторингу, мали необхідний
обсяг повноважень; а Товариство з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» має право, відповідно до
закону, здійснювати факторингові
операції.

Відповідно до пункту 2.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
роз'яснено, що правовідносини,
пов'язані з визнанням правочинів
(господарських договорів) недійсними,
регулюються ЦК України, ГК України,
Земельним кодексом України, Законами
України «Про оренду землі», «Про
приватизацію державного майна», «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)», «Про
іпотеку», «Про страхування», «Про банки
і банківську діяльність», «Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності» та іншими
актами законодавства. Правочин може
бути визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом. Загальні
підстави і наслідки недійсності
правочинів (господарських договорів)
встановлені статтями 215, 216 ЦК України,
статтями 207, 208 ГК України.

Правила, встановлені цими нормами,
повинні застосовуватися
господарськими судами в усіх випадках,
коли правочин вчинений з порушенням
загальних вимог частин першої -
третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не
підпадає під дію інших норм, які
встановлюють підстави та наслідки
недійсності правочинів, зокрема,
статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України,
абзацу другого частини шостої статті 29
Закону України «Про приватизацію
державного майна», частини другої
статті 20 Закону України «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)»,
частини другої статті 15 Закону України
«Про оренду землі», статті 12 Закону
України «Про іпотеку», частини другої
статті 29 Закону України «Про
страхування», статті 78 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»,
статті 71 Закону України «Про передачу
об'єктів права державної та
комунальної власності» тощо. Отже,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

За приписами пунктів 2.3., 2.4.
вищезгаданої постанови Вищого
господарського суду України якщо
вирішуючи господарський спір, суд
встановить, що зміст договору,
пов'язаного з предметом спору,
суперечить законодавству, чинному на
момент укладення договору, він,
керуючись пунктом 1 частини першої
статті 83 ГПК, вправі за власною
ініціативою визнати цей договір
недійсним повністю або у певній
частині із застосуванням за
необхідності й наслідків визнання
недійсним нікчемного правочину (абзац
другий частини п'ятої статті 216 ЦК
України). Реалізація господарським
судом цього права здійснюється
незалежно від наявності відповідного
клопотання сторони (на відміну від
припису пункту 2 частини першої тієї ж
статті ГПК). У процесі вирішення спору
сторони можуть самі усунути у
встановленому порядку порушення, які
тягнуть за собою визнання правочину
недійсним, зокрема, шляхом: вчинення
нового правочину; погодження правочину
з відповідним державним органом, якщо
це необхідно було для даного правочину,
а таке погодження не було раніше
здійснено тощо.

Як вбачається зі змісту спірного
правочину (п. п. 3.1., 3.2. Договору),
загальна сума прав грошової вимоги, що
відступаються відповідно до умов
даного Договору становить 156 497 140,49 грн.

Фактор зобов'язаний передати в
розпорядження Клієнту шляхом
перерахування на рахунок Клієнта,
зазначений в п. 12.1. цього Договору
грошові кошти в гривнях в загальній
сумі, що є еквівалентом 1 000 (одна тисяча)
доларів США 00 центів по курсу НБУ на
дату перерахування Клієнту в строки
передбачені в наступному абзаці цього
пункту, за умови отримання Фактором від
Боржника (Боржників) повної суми (її
частини) його (їх) заборгованості за
Основними договорами (в тому числі в
результаті проведення
претензійно-позовної роботи та/або
примусового стягнення);

Не пізніше 3 (третього) робочого дня,
наступного за днем отримання Фактором
від Боржника (Боржників) суми (її
частини) його (їх) заборгованості за
Основним(и) договором(и) (в тому числі в
результаті проведення
претензійно-позовної роботи та/або
примусового стягнення), Фактор
перераховує Клієнту отриману суму від
Боржника (Боржників) за Основним(и)
договором(и), при цьому, загальна сума
всіх грошових коштів, що будуть
перераховані Фактором на користь
Клієнта за цим Договором не повинна
перевищувати еквівалент 1 000 (одна
тисяча) доларів США 00 центів по курсу
НБУ на дату перерахування Клієнту.

Отже, положення пункту 3.2. Договору
факторингу передбачають необхідність
настання певних умов з якими сторони
пов'язують настання обов'язку
передання грошових коштів від фактора
клієнту.

Разом з тим за приписами статті 1077
Цивільного кодексу України
факторингом є операція фінансування
під відступлення права грошової
вимоги, коли одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Таким чином, зазначеною статтею прямо
встановлено обов'язковість здійснення
фактором сплати певної грошової суми з
метою фінансування клієнта під
відступлення права грошової вимоги та
оплатність такої послуги.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов
висновку, що умови п. 3.2. оспорюваного
Договору факторингу суперечать
вимогам статей 1077 Цивільного кодексу
України, якими встановлено обов'язок
фактора у будь-якому разі передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) та необхідність
оплати Клієнтом послуги з надання
грошових коштів.

Згідно до ст. 6 Цивільного кодексу
України сторони мають право укласти
договір, який не передбачений актами
цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства. Сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами. Положення
частин першої, другої і третьої цієї
статті застосовуються і до
односторонніх правочинів.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Таким чином судом встановлено, що
положення п. 3.2. Договору факторингу
прямо суперечать положенням ст. ст. 1077
Цивільного кодексу України, що є
самостійною підставою визнати
зазначеного Договору недійсним.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Враховуючи те, що спірний Договір
факторингу стосується прав та
інтересів позивача лише в частині, що
стосується зобов'язань ПАТ
«Кам'яномостівського
хлібоприймального підприємства» перед
ТОВ «Волари Експорт» за Договором про
надання поворотної фінансової
допомоги № 26/03-01з від 26.03.2013 року, які
визначені п. 1 Додатку №1 до спірного
Договору факторингу, суд вважає за
необхідне позовні вимоги задовольнити
частково та визнати вказаний Договір
недійсним, в частині пункту 1 Додатку
№1 до Договору факторингу.

У відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на
відповідачів у рівних частинах.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним Договір факторингу
№1 від 03.06.2014 року, укладений 03.06.2014 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Волари Експорт» (0) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» () в частині
пункту 1 Додатку №1 до Договору
факторингу № 1 від 03.06.2014 року.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Волари Експорт» (04136,
м. Київ, вул. Тираспільська, 43, ) на користь Публічного
акціонерного товариства
«Кам'яномостівське хлібоприймальне
підприємство» (55232, Миколаївська обл.,
Первомайський район, селище Кам'яний
Міст, ) 609 (шістсот
дев'ять) грн. 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (07400, Київська обл., м.
Бровари, бул. Незалежності, 14; ) на користь на користь
Публічного акціонерного товариства
«Кам'яномостівське хлібоприймальне
підприємство» (55232, Миколаївська обл.,
Первомайський район, селище Кам'яний
Міст, ) 609 (шістсот
дев'ять) грн. 00 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

5. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Кошик А.Ю.

дата підписання 03.11.2014 року