ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2014 р.
Справа № 914/1658/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Новосад Д.Ф.

розглянув апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Львівський холодокомбінат" від
21.08.2014р., б/н

на рішення господарського суду
Львівської області від 05.08.2014р.

у справі № 914/1658/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "Львівський
холодокомбінат", м.Львів

до відповідача публічного
акціонерного товариства "Дрогобицький
молочний завод", м.Дрогобич, Львівська
обл.

про стягнення 1896000,00 грн.
заборгованості,

за участю представників сторін:

- від позивача - Дунас О.М.,

- від відповідача - Подвірний О.М.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 05.08.2014р. у справі
№914/1658/14 (суддя Щигельська О.І.)
відмовлено в задоволенні позову
публічного акціонерного товариства
(надалі - ПАТ) "Львівський
холодокомбінат" до ПАТ "Дрогобицький
молочний завод" про стягнення 1896000,00
грн. попередньої оплати за товар, який
не був поставлений.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
між сторонами не було складено графіка
поставки товару, а в листах, якими
позивач просив відповідача здійснити
поставку товару на певну суму, не
визначено строків поставки, то вказане
свідчить про відсутність порушення
зобов'язання щодо поставки товару
відповідачем (строк виконання такого
зобов'язання не настав). Суд також
зазначив, що згідно графи «Призначення
платежу» платіжних доручень №111 від
26.06.2009р. та №122 від 30.06.2009р., на які
посилається ПАТ «Львівський
холодокомбінат», вбачається, що оплата
здійснювалась за продукцію згідно
накладної №21.631 від 06.04.2009р. та
приймального акту №651 від 06.05.2009р., що
спростовує твердження позивача про те,
що поставка товару не здійснювалась.

Дане рішення оскаржив позивач,
вважаючи його прийнятим з неповним
з'ясуванням всіх обставин, які мають
значення для вирішення справи, з
неправильним та неповним дослідженням
доказів, порушенням норм матеріального
та процесуального права, у зв'язку з чим
просив рішення скасувати та прийняти
нове, яким задоволити позов. Скаржник
послався на те, що судом неправильно
застосовано ст.ст. 530, 693 ЦК України,
оскільки у зв'язку з відсутністю
узгоджених сторонами строків поставки,
вважає, що його право пред'явити вимогу
до продавця про повернення суми
попередньої оплати може реалізуватись
і у формі подання позову. Крім того,
звертає увагу на те, що судом не взято
до уваги: 1) листів від ВАТ
«Дрогобицький молочний завод» до ВАТ
«Львівський холодокомбінат» зі змісту
яких вбачається, що відповідачем
отримано листи позивача а також суми
попередньої оплати; 2) акту звірки
взаємних розрахунків між сторонами; 3)
заяви відповідача про визнання позову
в повному обсязі.

В судовому засіданні сторони подали
суду заяву про затвердження мирової
угоди від 30.10.2014р. та клопотання про
припинення провадження у справі на
підставі п.7 ст.80 ГПК України.
Відповідно до тексту мирової угоди, що
підписана головами правлінь позивача
та відповідача Манохіним О.В. та
Маслицьким В.-З.І., відповідач визнає
позовні вимоги позивача, у зв'язку з чим
сторони досягнули домовленості про
порядок погашення існуючої
заборгованості.

Відповідно до ст.99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Пунктом 8 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
17.05.2011р. №7 передбачено, що норми ГПК
України щодо вчинення господарським
судом першої інстанції певних
процесуальних дій не застосовуються
судом апеляційної інстанції у
випадках, коли відповідною нормою ГПК
прямо передбачено, що процесуальна дія
вчиняється лише до прийняття рішення
судом першої інстанції. Так, апеляційна
інстанція не застосовує положення ГПК
України щодо затвердження
господарським судом мирової угоди та
відмови позивача від позову.

У зв'язку з наведеним колегія суддів
відмовляє у задоволенні заяви сторін
про затвердження мирової угоди. Разом з
тим, суд роз'яснює сторонам їх право
укласти мирову угоду на стадії
виконання судового рішення в порядку
ст.121 ГПК України.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

Між ВАТ «Львівський холодокомбінат»
(покупець) та ВАТ «Дрогобицький
молочний завод» (продавець) було
укладено договір №02/08-ПТ від 09.01.2008р., за
яким продавець зобов'язався продати та
передати у власність покупцю молочні
продукти, а покупець - прийняти та
сплатити їх вартість на умовах даного
договору (а.с. 47, надалі - договір). За
умовами п.п. 2.1-2.2 даного договору, товар
передається покупцю за договірними
цінами, визначеними протоколом до
даного договору. При цьому, сума
договору визначена сторонами у розмірі
10000000,00грн.

09.01.2009р. між сторонами було укладено
додатковий договір б/н (а.с. 48, надалі -
додатковий договір), яким сторони
внесли зміни до договору, визначивши,
що договір діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань, а також
доповнили договір новим пунктом, який
визначив позовну давність за ним
строком в 10 років.

Вказані договори були скріплені
печатками та підписані головами
правлінь позивача та відповідача,
повноважними на час укладення цих
договорів, що підтверджується
протоколами загальних зборів
акціонерів позивача та відповідача та
іншими доказами, наявними в матеріалах
справи (а.с.122-132, 138-151). Як встановлено
судом першої інстанції, згодом,
відповідно до вимог Закону України
«Про акціонерні товариства», сторони
змінили свої найменування з ВАТ на ПАТ
(а.с. 56-73).

Попри те, що в розділі 4 договору
сторони погодили порядок розрахунків у
формі післяоплати за поставлений
товар, листом №7 від 14.01.2008р. відповідач
просив проводити розрахунки на умовах
передоплати (а.с. 84). З наявних в
матеріалах справи листів позивача про
здійснення окремих поставок на молочну
продукцію (а.с. 85-95, 98, 171-172), платіжних
доручень про попередню оплату
продукції згідно цих листів (а.с. 49-55),
довідки ПАТ «Всеукраїнський
акціонерний банк» від 15.04.2014р. №вд25-45/74
(а.с. 168-169), листів-підтверджень
відповідача (а.с. 173-174) вбачається, що за
період з серпня 2008 року по червень 2009
року позивач здійснив замовлення та
вніс попередню оплату за товар згідно
договору на загальну суму 2126000,00 грн.

Як зазначає позивач, поставка
продукції відповідачем згідно цих
листів не здійснювалась. Згідно
платіжного доручення №621 від 30.03.2009р.
(а.с. 50) ПАТ «Дрогобицький молочний
завод» повернуло позивачу попередню
оплату в сумі 230000,00грн.

Зважаючи на те, що ПАТ «Дрогобицький
молочний завод» товару позивачу не
поставило та не повністю повернуло
кошти, отримані як передоплату за
товар, ПАТ «Львівський холодокомбінат»
звернулося до суду із позовною заявою
про стягнення з відповідача 1896000,00грн.
попередньої оплати за договором.

Судова колегія, заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
апеляційну скаргу, вивчивши матеріали
справи, оцінивши наявні в ній докази,
вважає, що рішення суду слід скасувати,
виходячи з наступного:

Відповідно до ст.712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтями 662, 663 ЦК України встановлено,
що продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу. Продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Згідно ч.2 ст.693 ЦК України, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Судом першої інстанції було
встановлено, що сторонами не
складалися графіки поставки, згадані у
п.3.5 договору. Інших положень договору,
які б обумовлювали строки поставки
немає, у зв'язку з чим до спірних
відносин слід застосувати положення ч.2
ст.530 ЦК України, відповідно до якої,
якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Зі змісту зазначеної норми права
вбачається, що умовою її застосування є
неналежне виконання продавцем свого
зобов'язання зі своєчасного передання
товару покупцю. А у разі настання такої
умови покупець має право діяти
альтернативно: або вимагати передання
оплаченого товару від продавця, або
вимагати повернення суми попередньої
оплати. Можливість обрання певно
визначеного варіанта правової
поведінки боржника є виключно правом
покупця, а не продавця. Отже,
волевиявлення щодо обрання одного з
варіантів вимоги покупця має бути
вчинено ним в активній однозначній
формі такої поведінки, причому
доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму
пред'явлення такої вимоги покупця,
останній може здійснити своє право
будь-яким шляхом: як шляхом звернення
до боржника з претензією, листом,
телеграмою тощо, так і шляхом
пред'явлення через суд вимоги у
визначеній законом процесуальній
формі - формі позову.

Аналогічну правову позицію, зокрема,
займає також Верховний Суд України у
постанові від 28.11.2011р. у справі №3-127гс11,
яка підлягає врахуванню зважаючи на
положення ст.111-28 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ВАТ
«Львівський холодокомбінат» прийняв
пропозицію ВАТ «Дрогобицький молочний
завод» про проведення передоплати за
продукцію, обумовлену договором
№02/08-ПТ від 09.01.2008р., про що свідчать
сплати відповідних сум коштів на
розрахункові рахунки відповідача. Як
зазначалось вище, матеріалами справи
підтверджується факт перерахування
позивачем 2126000,00 грн. попередньої
оплати та часткове повернення її
відповідачем на суму 230000,00грн.
Матеріалами справи також не
підтверджується здійснення поставки
за договором, хоча з моменту
перерахування сум попередньої оплати
товару пройшло більш, ніж п'ять років.

Також колегія суддів приймає до уваги
визнання відповідачем позовних вимог
(в тому числі і в апеляційному
провадженні, що, зокрема, вбачається із
усних пояснень сторін, з тексту поданої
сторонами мирової угоди та з акту
звірки взаємних розрахунків (а.с.108, 153).

Таким чином, зважаючи на вищенаведене,
висновок місцевого господарського
суду про відсутність підстав для
задоволення позову є безпідставним,
оскільки, на думку колегії суддів,
позивач реалізував своє право,
передбачене ч.2 ст.530 ЦК України, у формі
позову.

Стосовно зазначення судом першої
інстанції про неможливість врахування
платіжних доручень №111 від 26.06.2009р. та
№122 від 30.06.2009р., то колегія суддів
звертає увагу на наступне. Під час
розгляду справи в суді першої
інстанції, позивач подав письмове
пояснення від 04.08.2014р. (а.с. 166-167), у якому
просив не враховувати його покликання
у позовній заяві на вищевказані
платіжні доручення на загальну суму
150000,00 грн., а, натомість, врахувати
довідку ПАТ «Всеукраїнський
акціонерний банк» від 15.04.2014р. №вд25-45/74,
листи-замовлення на товар згідно
договору та листи-підтвердження
відповідача, що посвідчують факт
замовлення товару за договором та
внесення попередньої оплати на суму
300000,00 грн., з яких просив зарахувати до
позовних вимог 150000,00 грн. У зв'язку із
наданими поясненнями, позивач долучив
до матеріалів справи конкретизований
розрахунок суми заборгованості (а.с. 170).

Стосовно того, що в у графі
«Призначення платежу» платіжних
доручень містяться покликання на
договір №2/08пт від 09.01.2008р. та від
09.01.2009р., то хоча між сторонами і був
укладений договір №02/08-ПТ від 09.01.2008р.,
до якого 09.01.2009р. були внесені зміни,
проте зважаючи на визнання сторонами
обставин здійснення попередньої
оплати саме за цим договором та
відсутності поставок згідно тих
платіжних доручень, на які
покликається позивач у позовній заяві
із врахуванням пояснень від 04.08.2014р., то
вказані неточності не мають суттєвого
значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на наведене, вимоги
апеляційної скарги визнані судовою
колегією підставними та такими, що
підлягають до задоволення, а рішення,
відповідно до ст.104 ГПК України,
скасуванню у зв'язку з неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

В порядку ст.49 ГПК України, при
скасуванні рішення суду першої
інстанції, судова колегія здійснює
новий розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що судом було
відстрочено сплату судового збору за
подання апеляційної скарги у даній
справі, а позивачем не було сплачено
судового збору, то враховуючи
положення п.3.3 та 3.4 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013р. № 7, судовий збір за розгляд
апеляційної скарги слід стягнути з
відповідача в доход державного бюджету
України. Судовий збір за розгляд справи
в суді першої інстанції слід стягнути з
відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Львівський
холодокомбінат" задоволити.

Рішення господарського суду
Львівської області від 05.08.2014р. у справі
№914/1658/14 скасувати. Позов задоволити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Дрогобицький молочний
завод» (82100, Львівська обл., м.Дрогобич,
вул.Гайдамацька, 5, ідентифікаційний
код 00446428) на користь публічного
акціонерного товариства «Львівський
холодокомбінат» (79025, м.Львів,
вул.Повітряна,2, ідентифікаційний код
01553,00 грн. заборгованості та 37920,00
грн. судового збору за розгляд справи в
місцевому господарському суді.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Дрогобицький молочний
завод» (82100, Львівська обл., м.Дрогобич,
вул.Гайдамацька, 5, ідентифікаційний
код 00446428) в доход державного бюджету
України 18960,00 грн. судового збору за
розгляд апеляційної скарги на рішення
суду.

Місцевому господарському суду видати
накази на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
04.11.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Новосад Д.Ф.