м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод»
до Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк»
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
1) Фонд гарантування вкладів фізичних
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - 2) ОСОБА_3
за участю Прокуратури міста Києва
про визнання зобов'язань припиненими
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Царенко Ю.І.
від відповідача: Ханович К.В.
від третьої особи 1: Цуканова С.Г.,
від третьої особи 2: не з'явились
від третьої особи 3: не з'явились
від прокуратури: Лиховид О.С.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
«Ясинуватський машинобудівний завод»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» про визнання
припиненим кредитного договору № 03-П-12,
укладеного 12.04.2012 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Ясинуватський машинобудівний завод»
та Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк», зі змінами,
внесеними на підставі договорів про
внесення змін до кредитного договору №
01-11/05/12 від 11.05.2012 р.; № 01-31/05/12 від 31.05.2012
р.; № 01-30/07/12 від 30.07.2012 р.; № 01-01/03/13 від
01.03.2013 р.; № 01-06/03/13 від 06.03.2013 р.; № 01-17/01/14
від 17.01.2014 р. з 17.07.2014 р.; визнання
відсутнім у Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» права на
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» заборгованості
та штрафних санкцій за кредитним
договором № 03-П-12 від 12.04.2012 р. зі
змінами, внесеними на підставі
договорів про внесення змін до
кредитного договору № 01-11/05/12 від 11.05.2012
р.; № 01-31/05/12 від 31.05.2012 р.; № 01-30/07/12 від
30.07.2012 р.; № 01-01/03/13 від 01.03.2013 р.; № 01-06/03/13
від 06.03.2013 р.; № 01-17/01/14 від 17.01.2014 р. з
17.07.2014 р.; визнання припиненими договору
поруки № 47 від 26.02.2014 р., укладеного між
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3, договору
поруки № 48 від 26.02.2014 р., укладеного між
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4, договору
застави № 9 від 06.03.2013 р., укладеного між
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3; визнання
відсутнім у Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» з 17.07.2014 р.
права на предмет застави за договором
застави № 9 від 06.03.2013 р., укладеним
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3; визнання
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» кредитором
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» в сумі 8 100, 33 грн.
(різниця між 14 277 289,16 грн. та 14 269 188,83 грн.)
та внесення змін до у акцептованих
вимог кредиторів Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» шляхом заміни вимог
ОСОБА_10 в сумі 14 277 289, 16 грн. на вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» в сумі 8 100, 33 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані відмовою
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" визнати заяву про
припинення кредитного договору № 03-П-12
від 12.04.2012 р., що була подана Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Ясинуватський машинобудівний завод»
до Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк", у зв'язку з поєднанням
в особі Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» одночасно
боржника, і кредитора Публічного
акціонерного товариства
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.08.14р. порушено провадження у
розгляду у судовому засіданні на 08.09.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.09.2014 р. залучено до участі у
розгляді даної справи третьою особою,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
Фонд гарантування вкладників фізичних
01.10.2014 р. від Прокуратури міста Києва
надійшло повідомлення про вступ у
Господарського процесуального кодексу
У процесі провадження у справі
відповідач подав відзив на позовну
заяву, у якому проти позову заперечив,
мотивуючи свої заперечення тим, що
правовідносини у сфері гарантування
вкладів фізичних осіб під час
ліквідації банків регулюються Законом
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» положеннями
якого визначено, що вимоги за
зобов'язаннями банку, що виникли під
час проведення ліквідації, можуть
пред'являтись тільки в межах
ліквідаційної процедури та
погашаються в сьому чергу.
При цьому, відповідач стверджує, що як
на момент укладення договорів про
відступлення права вимоги, так і на
момент розгляду справи в суді ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» не були/не є
кредиторами Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» в
розумінні Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
та, відповідно, банк не є боржником
Крім того, відповідач зазначає про
неможливість застосування до спірних
правовідносин приписів ст. 606
Цивільного кодексу України, оскільки
позивач не визнаний кредитором
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» у встановленому
Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб також подав відзив на позовну
заяву, в якому проти задоволення позову
заперечив з підстав, що договори про
відступлення права вимоги, якими
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» обґрунтовує
заявлені вимоги, були укладені після
введення тимчасової адміністрації в
Публічному акціонерному товаристві
«Брокбізнесбанк» та початку
ліквідації банку, що суперечить Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб».
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені вимоги та просив позов
Представники відповідача, третьої
особи 1 та прокурор заявили, що
заперечують проти позову.
Представники третіх осіб 2, 3 на виклик
суду не з'явились, про поважні причини
неявки суд не повідомили.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих учасниками
процесу, оригінали яких оглянуто у
судовому засіданні.

У судовому засіданні 27.10.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2012 р. між Публічним акціонерним
товариством «Брокбізнесбанк» та
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» укладено
кредитний договір № 03-П-12, за умовами
якого Публічне акціонерне товариство
«Брокбізнесбанк» зобов'язалося надати
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» відкличну
поновлювальну кредитну лінію з лімітом
заборгованості у розмірі 10 000 000, 00
грн.

Договір № 03-П-12 від 12.04.2012 р., відповідно
до п. 8.1., набуває чинності з дати його
підписання та скріплення печатками і
діє до повного виконання позивачем
своїх зобов'язань.

Протягом 2012-2014 років сторонами
вносились зміни до кредитного договору
№ 03-П-12 від 12.04.2012 р. шляхом укладення
додаткових угод № 01-11/05/12 від 11.05.2012 р.; №
01-31/05/12 від 31.05.2012 р.; № 01-30/07/12 від 30.07.2012
р.; № 01-01/03/13 від 01.03.2013 р.; № 01-06/03/13 від
06.03.2013 р.; № 01-17/01/14 від 17.01.2014 р.

Відповідно до додаткової угоди №
01-17/01/14 від 17.01.2014 р. до кредитного
договору № 03-П-12 від 12.04.2012 р. ліміт
заборгованості за відкличною
відновлювальною кредитною лінією
встановлено у сумі 30 000 000, 00 грн.

Додатковою угодою № 01-17/01/14 від 17.01.2014 р.
сторонами внесені зміни до пункту 1.1.2.
кредитного договору № 03-П-12 від 12.04.2012 р.
та встановлено термін користування
кредитною лінією - до 01.03.2014 р.

На виконання умов кредитного договору
№ 03-П-12 від 12.04.2012 р. Публічне акціонерне
товариство «Брокбізнесбанк»
перерахувало на рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ясинуватський машинобудівний завод»
грошові кошти у розмірі 30 000 000, 00 грн.

06.03.2013 р. між Публічним акціонерним
товариством «Брокбізнесбанк» та
ОСОБА_3 укладено договір застави № 9,
відповідно до якого ОСОБА_3 передала в
заставу відповідачу право вимоги на
отримання грошових коштів, що
перебувають на депозитному рахунку №
НОМЕР_1 в Публічному акціонерному
товаристві «Брокбізнесбанк» на
підставі договору банківського
строкового вкладу (депозиту) № 14695/13 від
06.03.2013 р., у тому числі для забезпечення
повного та своєчасного виконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» боргових
зобов'язань, що виникли з кредитного
договору № 03-П-12 від 12.04.2012 р.

26.02.2014 р. між Публічним акціонерним
товариством «Брокбізнесбанк» та
ОСОБА_3 укладено договір поруки № 47, за
умовами якого ОСОБА_3 поручилась перед
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» за виконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» боргових
зобов'язань, що виникли з кредитного
договору № 03-П-12 від 12.04.2012 р.

26.02.2014 р. між Публічним акціонерним
товариством «Брокбізнесбанк» та
ОСОБА_4 укладено договір поруки № 48, за
умовами якого ОСОБА_4 поручилась перед
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» за виконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» боргових
зобов'язань, що виникли з кредитного
договору № 03-П-12 від 12.04.2012 р.

Позивач зазначає, що протягом 2012-2013
років повертав отримані у тимчасове
користування грошові кошти та
сплачував відсотки за користування
кредитними коштами.

Як зазначає позивач та документально
не спростовано учасниками процесу,
станом на 16.07.2014 р. заборгованість
позивача перед відповідачем за
кредитним договором № 03-П-12 від 12.04.2012 р.
становила 14 269 188, 83 грн.

28.02.2014 р. Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення № 9 «Про виведення з
ринку та здійснення тимчасової
адміністрації», відповідно до якого на
підставі постанови Правління
Національного банку України від 28
лютого 2014 року № 107 "Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" до категорії
неплатоспроможних", керуючись п. 2 ч. 5
ст. 12 та ст. 34 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" розпочато процедуру виведення
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" з ринку та
запровадження в ньому тимчасової
адміністрації на період з 03.03.2014 р. до
02.06.2014 р.

Постановою Національного банку
України № 339 від 10.06.2014 р. відкликано
банківську ліцензію Публічного
акціонерного товариство
«Брокбізнесбанк» та розпочато
ліквідацію останнього.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб № 45
від 11.06.2014 р. розпочато ліквідацію
Публічного акціонерного товариство
«Брокбізнесбанк» з відшкодуванням з
боку Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб коштів за вкладами з
11.06.2014 р. та призначено уповноважено
особою на ліквідацію провідного
професіонала з питань врегулювання
неплатоспроможності банків відділу
запровадження процедури тимчасово
адміністрації та ліквідації
департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків ОСОБА_11 на
період з 11.06.2014 р. до 10.06.2015 р.

11.07.2014 р. між ОСОБА_10, Публічним
акціонерним товариством
«Старокраматорський машинобудівний
завод» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» укладено
договір № 11-07 про відступлення права
вимоги до Публічного акціонерного
товариство «Брокбізнесбанк», за
умовами якого позивач набув право
вимоги до Публічного акціонерного
товариство «Брокбізнесбанк» у сумі 14
277 289, 16 грн., яке належало ОСОБА_10 на
підставі договору банківського
строкового вкладу (депозиту) № 127595/14
від 14.01.2014 р., укладеного з Публічним
акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк».

Розглядаючи даний спір по суті, судом
також встановлено, що 19.06.2014 р. ОСОБА_12
звернувся до Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариство «Брокбізнесбанк» із заявою
про визнання вимог кредитора за
договором № 127595/14 від 14.01.2014 р.

Листом від 16.07.2014 р. позивач повідомив
Публічне акціонерне товариство
«Брокбізнесбанк» про відступлення на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» права вимоги за
договором банківського строкового
вкладу (депозиту) № 127595/14 від 14.01.2014 р.

Також 16.07.2014 р. позивач надіслав на
адресу Публічного акціонерного
товариство «Брокбізнесбанк»
повідомлення про набуття вимог
кредитора за договором банківського
строкового вкладу (депозиту) № 127595/14
від 14.01.2014 р. в частині 14 277 289, 16 грн.

Тож, у зв'язку з укладенням договору №
11-07 про відступлення права вимоги від
11.07.2014 р., Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» зазначає про
набуття ним прав та обов'язків сторони
(кредитора) за договорами банківського
строкового вкладу (депозиту) № 127595/14
від 14.01.2014 р. на суму 14 277 289, 16 грн.

16.07.2014 р. позивач направив на адресу
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» повідомлення за вих.
№ 698 від 16.07.2014 р. про припинення
кредитного договору № 03-П-12 від 12.04.2012 р.
а також договору, за яким Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Ясинуватський машинобудівний завод»
отримало право вимоги до відповідача -
договору банківського строкового
вкладу (депозиту) № 127595/14 від 14.01.2014 р. у
зв'язку з поєднанням в особі
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» боржника і
кредитора Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк».

Також у вказаному листі Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Ясинуватський машинобудівний завод»
просило відповідача видати довідку про
відсутність заборгованості у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» перед Публічним
акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк».

19.08.2014 р. позивач подав заяву до
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» про
наявність/відсутність заборгованості
за договором № 03-П-12 від 12.04.2012 р.

В той же час, 20.08.2014 р. Публічне
акціонерне товариство
«Брокбізнесбанк» надало позивачу
довідку № 2569д-010-05 про наявність у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» заборгованості
на загальну суму 13 159 443, 01 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
стверджує, що фактично надання
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» довідки про
наявність у позивача заборгованості на
загальну суму 13 159 443, 01 грн. свідчить
про відмову Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» визнати
кредитний договір № 03-П-12 від 12.04.2012 р.
припиненими, що порушує права
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод».

Нормативно обґрунтовуючи заявлені
вимоги, позивач посилається на приписи
ст. 606 Цивільного кодексу України та ст.
204 Господарського кодексу України,
відповідно до яких у зобов'язання
припиняється у разі поєднання
управненої та зобов'язаної сторін в
одній особі.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Договором, відповідно до ст. 626
Цивільного кодексу України є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

В силу положень ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення про позику,
якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049
Цивільного кодексу України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як встановлено судом та не спростовано
у належний спосіб сторонами у даній
справі, заборгованість Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ясинуватський машинобудівний завод»
перед відповідачем станом на 16.07.2014 р.
загалом становила 14 269 188, 83 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного
кодексу України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

У відповідності до ч. 1 ст. 572
Цивільного кодексу України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Застава, відповідно до ст. 574 Цивільного
кодексу України, виникає на підставі
договору, закону або рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 575 Цивільного кодексу
України закладом є застава рухомого
майна, що передається у володіння
заставодержателя або за його наказом -
у володіння третій особі.

Статтею 576 Цивільного кодексу України
встановлено, що предметом застави може
бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні
папери, майнові права), що може бути
відчужене заставодавцем і на яке може
бути звернене стягнення.

За правилами ст. 577 Цивільного кодексу
України застава рухомого майна може
бути зареєстрована на підставі заяви
заставодержателя або заставодавця з
внесенням запису до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна. Моментом
реєстрації застави є дата та час
внесення відповідного запису до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 583 Цивільного
кодексу України заставодавцем може
бути боржник або третя особа (майновий
поручитель).

Згідно ч. 1 статті 1058 Цивільного кодексу
України, за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу
України сторонами у зобов'язанні є
боржник і кредитор. Якщо кожна із
сторін у зобов'язанні має одночасно і
права, і обов'язки, вона вважається
боржником у тому, що вона зобов'язана
вчинити на користь другої сторони, і
одночасно кредитором у тому, що вона
має право вимагати від неї.

У відповідності до ст. 512 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

За приписами ст. 513 Цивільного кодексу
України правочин щодо заміни кредитора
у зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу
України передбачено, що заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Таким чином, приймаючи до уваги
вищенаведені обставини, виходячи із
приписів ст.ст. 510-516 Цивільного кодексу
України, суд дійшов висновку, що на
підставі договору про відступлення
права вимоги № 11-07 від 11.07.2014 р.,
укладеного з ОСОБА_10, Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Ясинуватський машинобудівний завод»
набуло прав та обов'язків сторони
(кредитора) за договором строкового
вкладу (депозиту) № 127595/14 від 14.01.2014 р. на
суму 14 277 289, 16 грн.

При цьому, суд відзначає, що
вищевказаний договір є чинним та у
судовому порядку не визнаний
недійсним.

Доказів зворотного суду не надано

За таких обставин, суд виходить із
презумпції правомірності правочину, що
закріплений у ст. 204 Цивільного кодексу
України.

Статтею 1 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
встановлено, що його метою є захист
прав і законних інтересів вкладників
банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків. Відносини,
що виникають у зв'язку із створенням і
функціонуванням системи гарантування
вкладів фізичних осіб, виведенням
неплатоспроможних банків з ринку та
ліквідації банків, регулюються цим
Законом, іншими законами України,
нормативно-правовими актами Фонду та
Національного банку України.

За приписами п.п. 6, 16 ст. 2 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" тимчасова адміністрація
- процедура виведення банку з ринку, що
запроваджується Фондом стосовно
неплатоспроможного банку в порядку,
встановленому цим Законом. Ліквідація
банку - процедура припинення банку як
юридичної особи відповідно до
законодавства.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" визначено, що під час тимчасової
адміністрації не здійснюється:
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку; примусове стягнення
коштів та майна банку, звернення
стягнення на майно банку, накладення
арешту на кошти та майно банку;
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань перед кредиторами та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів);
зарахування зустрічних однорідних
вимог, якщо це може призвести до
порушення порядку погашення вимог
кредиторів, встановленого цим Законом.

Статтею 606 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється поєднанням боржника і
кредитора в одній особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 204 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється у разі
поєднання управненої та зобов'язаної
сторін в одній особі.

При цьому, суд відзначає, що норми ст. 606
Цивільного кодексу України ч. 2 ст. 204
Господарського кодексу України носять
імперативний характер, а відтак - за
правилами наведених норм зобов'язання
припиняється поєднанням боржника і
кредитора в одній особі, не залежно від
наявності ліквідаційних процедур, а
лише за наявності факту такого
поєднання.

Водночас, суд наголошує, що фактично
внаслідок набуття позивачем статусу
кредитора Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» за
договором банківського строкового
вкладу (депозиту) № 127595/14 від 14.01.2014 р., а
відтак - між сторонами виникли
договірні відносини, які містять одні і
ті ж зобов'язання сторін один до одного,
а саме - грошові зобов'язання.

При цьому, доводи відповідача та
третьої особи 1 щодо неможливості
припинення зобов'язань через процедуру
ліквідації банку суд відхиляє,
оскільки припинення зобов'язання є
самостійною правовою підставою та
самостійним інститутом, що визначено в
ст. 606 Цивільного кодексу України та ст.
204 Господарського кодексу України та не
залежить від черговості задоволення
вимог кредиторів, встановленої Законом
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Протилежних положень Закон України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" не містить.

Крім того, Закон України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом, що визначає
процедуру ліквідації банків, хоча і не
передбачає, але й не містить у собі
заборони на припинення зобов'язань у
зв'язку з поєднанням боржника і
кредитора банку в одній особі на стадії
ліквідації банку.

Аналогічні правові висновки викладено
в постановах Вищого господарського
суду України від 22 лютого 2012 року у
справах № 33/206 та № 33/207, а також в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 вересня 2014 року у справі №
6-17645св14.

Таким чином, вищенаведене спростовує
твердження відповідача, третьої особи 1
та прокурора.

При цьому, спірні взаємовідносин
сторін всупереч посиланням
відповідача не підпадають під
кваліфікацію "зустрічних однорідних
вимог" та не призводять до порушення
порядку погашення вимог кредиторів,
встановленого Законом України "Про
банки і банківську діяльність", адже в
даному випадку має місце саме
припинення спірного зобов'язання з
підстав поєднання боржника і кредитора
в одній особі, а не зарахування
зустрічних однорідних вимог, що носить
інший правовий характер.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов
висновку, що у зв'язку з поєднання
боржника та кредитора в одній особі,
зобов'язання сторін за кредитним
договором № 03-П-12 від 12.04.2012 р.
припинилися в силу приписів ст. 606
Цивільного кодексу України ч. 2 ст. 204
Господарського кодексу України.

Водночас суд відзначає, що за приписами
ст. 124 Конституції України юрисдикція
судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 55 Конституції України права і
свободи людини і громадянина
захищаються судом. Кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Що ж до вимог позивача про визнання
припиненим кредитного договору № 03-П-12
від 12.04.2012 р., суд відзначає, що
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Ясинуватський машинобудівний завод»
погоджено, що договір № 03-П-12 від 12.04.2012
р. діє до повного виконання позивачем
своїх зобов'язань за ними.

Тобто, вищевказаним договором
встановлено умову для припинення
правочину, а саме - повне виконання
зобов'язань Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод»

Тож, оскільки за оцінкою суду грошові
зобов'язання позивача, які були
визначені договором кредитним
договором № 03-П-12 від 12.04.2012 р.
припинилися в силу приписів ст. 606
Цивільного кодексу України ч. 2 ст. 204
Господарського кодексу України
внаслідок поєднання боржника і
кредитора в одній особі, приймаючи до
уваги встановлений пунктом 8.1. договору
№ 03-П-12 від 12.04.2012 р. терміни, оскільки
вказаний договір є двосторонніми
правочином, який у розумінні ст. 202
Цивільного кодексу України
спрямований на набуття, зміну або
припинення прав та обов'язків, з огляду
на те, що у даному випадку права й
обов'язки сторін за вищевказаним
правочином фактично були реалізовані
та на даний час припинились, суд
приходить до висновку, що вказаний
правочини є припиненим, а відтак -
вимоги позивача в цій частині судом
визнаються цілком обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Що ж до вимог позивача про визнання
припиненими договору поруки № 47 від
26.02.2014 р., укладеного між Публічним
акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3, договору
поруки № 48 від 26.02.2014 р., укладеного між
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 та договору
застави № 9 від 06.03.2013 р., укладеного між
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3, суд
відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 593 Цивільного
кодексу України право застави
припиняється, зокрема, у разі
припинення зобов'язання, забезпеченого
заставою.

Згідно з ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Суд відзначає, що договір поруки № 47
від 26.02.2014 р., договір поруки № 48 від
26.02.2014 р. та договір застави № 9 від
06.03.2013 р. за своєю правовою природою є
забезпеченням виконання основного
зобов'язання, що регулюється главою 49
Цивільного кодексу України та,
відповідно, в силу ст.ст. 559, 593
Цивільного кодексу України
припиняється одночасно з припиненням
основного зобов'язання.

У відповідності до приписів ст. 16
Цивільного кодексу України та ст. 20
Господарського кодексу України суд
може захистити цивільне право або
інтерес способом, що встановлений
договором або законом. Права та законні
інтереси захищаються, зокрема, шляхом
визнання наявності або відсутності
прав.

За загальним правилом припинення
зобов'язань тягне наслідком припинення
у зв'язку з цим прав та обов'язків
сторін такого зобов'язання.

При цьому, умовами договору поруки № 47
від 26.02.2014 р., договору поруки № 48 від
26.02.2014 р. та договору застави № 9 від
06.03.2013 р. передбачено їх дію до повного
виконання позивачем зобов'язань за
кредитним договором № 03-П-12 від 12.04.2012 р.

За таких обстави, з огляду на висновки
суду щодо припинення зобов'язань
позивача за кредитним договором № 03-П-12
від 12.04.2012 р., а також припинення у
зв'язку з цим вказаного договору, суд
дійшов висновку, що договори поруки № 47
від 26.02.2014 р., № 48 від 26.02.2014 р. та договір
застави № 9 від 06.03.2013 р., відповідно,
також є припиненими, а відтак - вимоги
позивача в цій частині підлягають
задоволенню судом.

У відповідності до приписів ст. 16
Цивільного кодексу України та ст. 20
Господарського кодексу України суд
може захистити цивільне право або
інтерес способом, що встановлений
договором або законом. Права та законні
інтереси захищаються, зокрема, шляхом
визнання наявності або відсутності
прав.

З загальним правилом припинення
зобов'язань тягне наслідком припинення
у зв'язку з цим прав та обов'язків
сторін такого зобов'язання.

Тож, з огляду на припинення зобов'язань
сторін за кредитним договором № 03-П-12
від 12.04.2012 р., а також договором застави
№ 9 від 06.03.2013 р., на даний час у
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» відсутні права на
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» заборгованості
за кредитом та штрафних санкцій, а
також права на предмет застави -
грошові кошти, що перебувають на
депозитному рахунку № НОМЕР_1 в
Публічному акціонерному товаристві
«Брокбізнесбанк» на підставі договору
банківського строкового вкладу
(депозиту) № 14695/13 від 06.03.2013 р.
відповідно.

За приписами ст.ст. 2, 45, 49, 52 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб", ст. 76 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність" після запровадження у
банку тимчасової адміністрації (з
метою виведення цього банку з ринку) та
переходу до процедури ліквідації
банку, задоволення вимог кредиторів
відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
та виходячи з того, що найвищий
пріоритет мають зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_10 було реалізоване право
заявлення до уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
кредиторських вимог до Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк».

В тож час, судом встановлено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» набуло права
вимоги до Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» за
договором банківського строкового
вкладу (депозиту) № 127595/14 від 14.01.2014 р.
замість ОСОБА_10

Пунктом 4 частини 1 статті 48 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" перебачено, що
до повноважень уповноваженої особи
Фонду належить складання реєстру
акцептованих вимог кредиторів
(внесення змін до нього) та здійснення
заходів щодо задоволення вимог
кредиторів.

Таким чином, приймаючи до уваги, що
ОСОБА_10 відступив Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Ясинуватський машинобудівний завод»
право вимоги до Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» за договором
строкового вкладу (депозиту) № 127595/14
від 14.01.2014 р. та, відповідно, Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Ясинуватський машинобудівний завод»
набуло статусу кредитора відповідача в
розумінні ст. 512 Цивільного кодексу
України, суд дійшов висновку про
задоволення вимоги в частині визнання
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» кредитором
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» в сумі 8 100, 33 грн.
(різниця між 14 277 289, 16 грн. та 14 269 188,
83 грн.) та внесення змін до реєстру
акцептованих вимог кредиторів
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» шляхом заміни вимог
ОСОБА_10 в сумі 14 277 289, 16 грн. на вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» 8 100, 33 грн.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
дійшов висновку про задоволення позову
в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ясинуватський машинобудівний завод»
задовольнити.

2. Визнати припиненим кредитний договір
№ 03-П-12, укладений 12.04.2012 р. між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» (86000, Донецька
обл., м. Ясинувата, ) та
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, пр.
Перемоги, 41, ), зі
змінами, внесеними на підставі
договорів про внесення змін до
кредитного договору № 01-11/05/12 від 11.05.2012
р.; № 01-31/05/12 від 31.05.2012 р.; № 01-30/07/12 від
30.07.2012 р.; № 01-01/03/13 від 01.03.2013 р.; № 01-06/03/13
від 06.03.2013 р.; № 01-17/01/14 від 17.01.2014 р. з
17.07.2014 р.

3. Визнати відсутнім у Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, пр.
Перемоги, 41, ) права на
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» (86000, Донецька
обл., м. Ясинувата, )
заборгованості та штрафних санкцій за
кредитним договором № 03-П-12 від 12.04.2012 р.
зі змінами, внесеними на підставі
договорів про внесення змін до
кредитного договору № 01-11/05/12 від 11.05.2012
р.; № 01-31/05/12 від 31.05.2012 р.; № 01-30/07/12 від
30.07.2012 р.; № 01-01/03/13 від 01.03.2013 р.; № 01-06/03/13
від 06.03.2013 р.; № 01-17/01/14 від 17.01.2014 р. з
17.07.2014 р.;

4. Визнати припиненим договір поруки №
47 від 26.02.2014 р., укладений між Публічним
акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, пр.
Перемоги, 41, ) та ОСОБА_3.

5. Визнати припиненим договір поруки №
48 від 26.02.2014 р., укладений між Публічним
акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, пр.
Перемоги, 41, ) та ОСОБА_4.

6. Визнати припиненим договір застави №
9 від 06.03.2013 р., укладений між Публічним
акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, пр.
Перемоги, 41, ) та ОСОБА_3.

7. Визнати відсутнім у Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, пр.
Перемоги, 41, ) з 17.07.2014 р.
права на предмет застави за договором
застави № 9 від 06.03.2013 р., укладеним
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, пр.
Перемоги, 41, ) та ОСОБА_3.

8. Визнати Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» (86000, Донецька
обл., м. Ясинувата, )
кредитором Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» (03057, м.
Київ, пр. Перемоги, 41, ) в
сумі 8 100, 33 грн. (різниця між 14 277 289, 16 грн.
та 14 269 188, 83 грн.) та внесення змін до
акцептованих вимог кредиторів
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» шляхом заміни вимог
ОСОБА_10 в сумі 14 277 289, 16 грн. на вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ясинуватський
машинобудівний завод» в сумі 8 100, 33 грн.

9. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» (03057, м.
Київ, пр. Перемоги, 41, ), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ясинуватський машинобудівний завод»
(86000, Донецька обл., м. Ясинувата, ) судовий збір у розмірі 6
090, 00 (шість тисяч дев'яносто грн. 00 коп.)
грн.

10. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 03.11.2014
р.

Суддя
Пригунова А.Б.