м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства "Аграрний фонд"
до Державної спеціалізованої
бюджетної установи "Аграрний фонд"
про стягнення 55 391,66 грн.
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача: Деруга Н.О. - представ.
від відповідача: Пронін О.А. - представ.
У судовому засіданні 27.10.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
"Аграрний фонд" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Державної спеціалізованої
бюджетної установи "Аграрний фонд" про
стягнення 55 391,66 грн. на підставі
Договору №389-05/14 від 30.07.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 порушено провадження у
справі №910/21172/14, розгляд справи
призначений на 20.10.2014.

В судовому засіданні 20.10.2014 в порядку
статті 77 ГПК України, оголошено перерву
до 27.10.2014.

Представник відповідача у судовому
засіданні не заперечував проти
задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 27.10.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
відповідача, господарський суд міста
Києва, -

В С Т А Н О В И В:

29.09.2011 між ВАТ "Білоцерківський
елеватор" (зерновий склад за договором)
та Аграрним фондом (поклажодавець за
договором, відповідач) укладено
договір складського зберігання зерна
№344/11 (далі -Договір-1), за умовами якого
Поклажодавець зобов'язується передати
на зберігання Зерновому складу зерно
пшениці, ячменю, кукурудзи, якість яких
відповідає ДСТУ (далі - зерно), а
Зерновий склад - прийняти таке зерно
для зберігання на визначених цим
Договором-1 умовах і в установлений
строк повернути його Поклажодавцеві
(п.1.1.)

Пунктом 3.1.5 Договору-1 встановлено, що
після прийняття зерна на зберігання
Зерновий склад зобов'язаний видати
складські документи на зерно.

Поклажодавець відшкодовує витрати із
зберігання зерна з моменту передачі
його зерна на зберігання Зерновому
складу на підставі актів відшкодування
витрат, згідно пункту 5.4 Договору-1.
Розмір відшкодування витрат за
зберігання за тонну за місяць
становить 17,50 грн. (п.5.3 Договору-1).

За умовами Договору-1 строк зберігання
зерна - до пред'явлення вимоги
Поклажодавцем, а зберігання понад
строк встановлений цим Договором
можливе тільки за взаємною
домовленістю Сторін шляхом укладення
додаткового договору (п.п. 8.1, 8.2).

Договір-1 набирає чинності з моменту
його підписання та скріплення
печатками і діє до 31.12.2011, але у
будь-якому разі до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань у повному
обсязі (п.9.1), та розповсюджується на
відносини між Сторонами, що виникли з
01.03.2011 (п.9.2).

Статтею 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору (ст. 526 Цивільного Кодексу
України), а одностороння відмова від
виконання зобов'язання не допускаються
(ст. 525 Цивільного кодексу України).

ВАТ "Білоцерківський елеватор"
виконало свої зобов'язання за
Договором-1. Так, на підтвердження
прийняття зерна від Аграрного фонду
ВАТ "Білоцерківський елеватор" видало
складські квитанції на зерно: №5968 від
18.12.2013, №6001 від 04.02.2014, №6005 від 17.02.2014,
№6026 від 03.04.2014, які є
товаророзпорядчими документами, що
видаються зерновим складом власнику
зерна як підтвердження прийняття зерна
на зберігання, посвідчення наявності
зерна і зобов'язання зернового складу
відповідно до п.24 ст.1 Закону України
«Про зерно та ринок зерна в Україні» та
розділу 3 Положення про обіг складських
документів на зерно, затвердженого
наказом Міністерства аграрної
політики від 27.06.2003 №198.

На підставі зазначених складських
квитанцій та відповідно до актів
виконаних робіт по Договору-1 на
зберіганні Зернового складу
знаходилось: у лютому 2014 року - 508, 105
тонн зерна пшениці 2 класу врожаю 2013
року, 17,469 тонн зерна пшениці 5 класу
врожаю 2013 року, 1 045,000 тонн зерна пшениці
3 класу врожаю 2013 року, 188,230 тонн
кукурудзи 3 класу врожаю 2013 року; у
березні 2014 року - 1 045,000 тонн зерна
пшениці 3 класу врожаю 2013 року, 188,230 тонн
кукурудзи 3 класу врожаю 2013 року; у
квітні 2014 року - 1 045,000 тонн зерна
пшениці 3 класу врожаю 2013 року, 188,230 тонн
кукурудзи 3 класу врожаю 2013 року; у
травні 2014 року - 188,230 тонн кукурудзи 3
класу врожаю 2013 року; у червні 2014 року -
188,230 тонн кукурудзи 3 класу врожаю 2013
року.

Виходячи з викладених вище обставин,
Зерновим складом Аграрному фонду за
період з 01.02.2014 по 30.06.2014 було надано
послуги із зберігання зерна за
Договором-1 на загальну суму 55 391,66 грн.,
а саме: з 01.02.2014 по 28.02.2014 на суму 22 708,91
грн.; з 01.03.2014 по 31.03.2014 на суму 21 581,52 грн.;
з 01.04.2014 по 30.04.2014 на суму 4 513,19 грн.; з
01.05.2014 по 31.05.2014 на суму 3 294,02 грн.; з 01.06.2014
по 30.06.2014 на суму 3 294,02 грн., що
відповідає наявному в матеріалах
справи розрахунку заборгованості за
Договором-1.

Як свідчать матеріали справи, 30.07.2014 між
ПАТ "Білоцерківський елеватор"
(первісний кредитор) та ПАТ «Аграрний
фонд» (новий кредитор) укладено договір
про відступлення права вимоги №389-05/14
(далі - Договір-2), за умовами якого
первісний кредитор відступає новому
кредитору, а новий кредитор набуває
право вимоги, належне первісному
кредитору у відповідності до договору
складського зберігання зерна №344/11 від
29.09.2011, укладеного між первісним
кредитором та Аграрним фондом.

За Договором-2 новий кредитор набуває
право вимагати від боржника належного
виконання зобов'язання у розмірі 55 391,66
грн. за вищевказаним Договором-1.

Відповідно до п.1.3 Договору-2, право
вимоги засвідчується договором
складського зберігання зерна №344/11 від
29.09.2011, складською квитанцією на зерно
АФ№778828 від 18.12.2013, актами виконаних
робіт (наданих послуг) за період
01.02.2014-30.06.2014 до договору складського
зберігання зерна від 29.09.2011 №344/11,
розрахунком обсягів коштів за
зберігання об'єктів державного
цінового регулювання за період
01.02.2014-30.06.2014, складськими квитанціями
на зерно АФ№778861 від 04.02.2014, АФ№778865 від
17.02.2014, АФ№778883 від 03.04.2014.

Як зазначено в п. 4.1 Договору-2, всі
документи зазначені в п. 1.3 цього
Договору передаються первісним
кредитором новому кредитору в момент
підписання цього Договору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу
України встановлено, що кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного
кодексу України правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом
(стаття 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом (ст. 516 ЦК України).

На виконання умов Договору-2, первісний
кредитор надіслав повідомлення від
31.07.2014 про відступлення права вимоги на
адресу Аграрного фонду, що відповідач
підтверджує.

Крім того, новий кредитор надіслав
вимогу від 06.08.2014 №1433 про сплату
заборгованості на адресу відповідача.

Відповідач, у відповідь на направлену
вимогу нового кредитора надіслав лист
від 18.08.2014 №41-07/1498, в якому повідомив, що
у зв'язку з відсутністю фінансування
відсутня можливість здійснити оплату
заборгованості за Договором-2.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Матеріали справи свідчать, що залишок
заборгованості відповідачем не
сплачений, доказів протилежного суду
не надано.

Таким чином, станом на день подання
позовної заяви, заборгованість
відповідача перед позивачем за
Договором-2 становить 55 391,66 грн.

Враховуючи вищезазначене, факт
наявності заборгованості в сумі 55 391,66
грн. відповідача належним чином
доведений, документально
підтверджений та визнаний останнім у
письмових поясненнях від 16.10.2014 №41-07/1723.

Таким чином, з урахуванням зроблених
висновків, судом встановлено, що вимога
позивача в частині стягнення основного
боргу у розмірі 55 391,66 грн. є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Державної спеціалізованої
бюджетної установи "Аграрний фонд" (01001,
м. Київ, вул. Грінченка, буд. 1, код 33642855)
на користь Публічного акціонерного
товариства "Аграрний фонд" (01001, м. Київ,
вул. Б.Грінченка, буд. 1, код 38926880)
основний борг - 55 391,66 грн. (п'ятдесят
п'ять тисяч триста дев'яносто одна
гривня 66 коп.) та 1 827,00 грн. (одна тисяча
вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.)
судового збору.

3.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 03.11.2014.

Суддя

М.Є.
Літвінова