ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2014 Справа № 922/2302/14

Господарський суд Сумської області у
складі: головуючого - судді Рунової
В.В.,

при секретарі Осокіній А.М.,

за участю представників:

позивача - Макаренко Н.М.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Господарського
суду Сумської області матеріали справи
№922/2302/14

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в м.Конотопі та
Конотопському районі

до Публічного акціонерного товариства
"Конотопський завод по ремонту дизель -
потягів", м.Конотоп

про стягнення 19493,87 грн.,

встановив:

До господарського суду звернулось
Управління Пенсійного фонду України в
м.Конотопі та Конотопському районі з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Конотопський завод по
ремонту дизель - потягів" про стягнення
боргу з відшкодування фактичних витрат
на виплату і доставку пільгових
пенсій за списком № 1 та №2 за травень
2014 року у сумі 19493,87 грн.

09.07.2014р. від відповідача надійшло
клопотання про припинення провадження
у справі, мотивуючи свої вимоги тим, що
провадження у справі про банкрутство
ПАТ "Конотопський завод по ремонту
дизель - потягів" було порушено 06.10.2008р.,
тобто до 19.01.2013р. (дати набрання
чинності Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції закону №4212-VI від 22.12.2011р.),
що на думку відповідача унеможливлює
звернення позивача до господарського
суду з даним позовом. Відповідач
вважає, що даний спір підвідомчий
адміністративному суду.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки належним чином суд не повідомив
в умовах належного його повідомлення
про судове засідання, що
підтверджується поштовим
повідомленням з підписом
уповноваженої особи відповідача про
отримання судової кореспонденції.

Враховуючи неявку представника
відповідача в судове засідання та
неповідомлення про її причини, в умовах
належного повідомлення про час та дату
проведення засідання, суд дійшов
висновку про продовження розгляду
справи у відсутності представника
відповідача та за наявними у справі
матеріалами, відповідно до вимог
статті 75 ГПК України.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримує та просить
суд відмовити у задоволенні клопотання
відповідача про припинення
провадження у справі.

Розглянувши клопотання відповідача
про припинення провадження у справі,
суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності
(ч. 2 статті 1 ГПК України).

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 24
жовтня 2011 року №10 «Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам» передбачено, що
до компетенції господарських судів
віднесено розгляд усіх справ про
банкрутство, а також справ у спорах з
майновими вимогами до боржника,
стосовно якого порушено справу про
банкрутство, за певними винятками
(пункт 7 частини першої статті 12 ГПК).

Згідно із п. 7 ч. 1 статті 12 ГПК України
господарським судам підвідомчі справи,
зокрема, у спорах з майновими вимогами
до боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України.

Положеннями ч.9 статті 16 ГПК України
передбачено, що справи у майнових
спорах, передбачених пунктом 7 частини
першої статті 12 цього Кодексу,
розглядаються господарським судом, у
провадженні якого перебуває справа про
банкрутство.

У відповідності до ч. 4 статті 10 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» суд, у
провадженні якого перебуває справа про
банкрутство, вирішує усі майнові спори
з вимогами до боржника, у тому числі
спори про визнання недійсними
будь-яких правочинів (договорів),
укладених боржником; стягнення
заробітної плати; поновлення на роботі
посадових та службових осіб боржника,
за винятком спорів, пов'язаних із
визначенням та сплатою (стягненням)
грошових зобов'язань (податкового
боргу), визначених відповідно до
Податкового кодексу України, а також
справ у спорах про визнання недійсними
правочинів (договорів), якщо з
відповідним позовом звертається на
виконання своїх повноважень
контролюючий орган, визначений
Податковим кодексом України.

Суд звертає увагу, що до спорів,
пов'язаних з майновими вимогами до
боржника, крім названих у зазначеній
статті Закону, слід відносити також й
інші спори з майновими вимогами до
боржника, зокрема, спори про стягнення
заборгованості по невідшкодованих
пільгових пенсіях.

До того ж норма ч. 4 ст. 10 вказаного
Закону застосовується незалежно від
суб'єктного складу сторін.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією Вищого господарського суду
України, викладеною в інформаційному
листі від 28.03.2013 № 01-06/606/2013 "Про Закон
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (п. 9).

З огляду на вищезазначені обставини
справи та норми чинного законодавства,
суд вважає, що дана справа підлягає
розгляду судом, у провадженні якого
перебуває справа про банкрутство
відповідача, а саме Господарським
судом Сумської області.

Зазначена правова позиція
узгоджується з позицією Вищого
господарського суду України
викладеною у постанові від 15.10.2014р. у
справі №920/935/14.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
припинення провадження у справі, а тому
клопотання відповідача задоволенню не
підлягає.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив наступне.

Відповідно до п. 7 ч.1 статті 12
Господарського процесуального кодексу
України, господарським судам
підвідомчі справи у спорах з майновими
вимогами до боржника, стосовно якого
порушено справу про банкрутство, у тому
числі справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 06.10.2008 року порушено
провадження у справі №6/177-08 про
банкрутство Публічного акціонерного
товариства "Конотопський завод по
ремонту дизель - потягів".

Таким чином, даний спір підвідомчий
Господарському суду Сумської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 14 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", ПАТ
"Конотопський завод по ремонту дизель -
потягів" є страхувальником і
зареєстровано як платник страхових
внесків в Управлінні Пенсійного фонду
України в м.Конотопі та Конотопському
районі.

Відповідно до ч. 3 статті 15 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
страхувальники набувають статусу
платників страхових внесків з дня їх
реєстрації в територіальному органі
Пенсійного фонду.

За змістом ч. 2 Прикінцевих положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком N 1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком N 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через такі
фонди особам, зазначеним вище, пенсії
призначаються за нормами Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування". При
цьому зберігається порядок покриття
витрат на виплату і доставку цих
пенсій, що діяв до набрання чинності
цим Законом.

Пунктом 6.1. Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої Постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 року N 21-1, передбачено, що
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до ч. 2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в таких розмірах:

- для платників, зазначених у
підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї
Інструкції, 100 відсотків фактичних
витрат на виплату і доставку пенсій,
призначених відповідно до абзацу
першого частини 2 Прикінцевих положень
Закону застрахованим особам, які
працювали або працюють на роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах;

- для платників, зазначених у підпункті
2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, - фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
працівникам, зайнятим повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком N 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, крім працівників, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України.

Розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
надходження доходів органів
Пенсійного фонду України щорічно у
розрахунках фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до ч. 2
Прикінцевих положень Закону (згідно з
додатками 6 та 7), які надсилаються
підприємствам (п. 6.4. Інструкції).

Підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах (пункт
6.8. Інструкції).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем на адресу відповідача було
направлено розрахунки фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до ч. 2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів «а» -
«з» ст. 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Відповідно до зазначеного розрахунку,
сума, що підлягає відшкодуванню за
списками № 1, № 2 за травень 2014 року
становить 19493,87 грн.

В обґрунтування
заявлених позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач не
сплатив суму фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій у
встановлений законодавством строк,
внаслідок чого у останнього за травень
2014 року утворилась заборгованість, що
становить 19493,87 грн.

У відповідності до вимог статей 4-3, 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна надати
докази в обґрунтування своїх вимог або
заперечень.

Оскільки відповідач не надав суду
доказів того, що сума витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій за
травень 2014 року відповідачем у
визначені строки сплачена,
господарський суд вважає правомірними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
19493,87 грн. боргу з відшкодування
фактичних витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій за списком №
1 та №2 за травень 2014 року.

Частиною 7 статті 84 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що в резолютивній частині
рішення вказується про розподіл
господарських витрат між сторонами,
про повернення судового збору з
бюджету.

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно зі статтею 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається:

у спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін;

у спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору. Судовий збір, від сплати якого
позивач у встановленому порядку
звільнений, стягується з відповідача в
доход бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, стягнути з відповідача в
доход державного бюджету витрати по
сплаті судового збору у сумі 1827 грн.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

вирішив:

У задоволенні клопотання відповідача
про припинення провадження у справі
-відмовити.

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Конотопський завод по
ремонту дизель - потягів" (41600, Сумська
область, м.Конотоп, пл.Новікова, 8, ід.
код 30640216) на користь Управління
Пенсійного фонду України в м.Конотопі
та Конотопському районі (41600, Сумська
область, м.Конотоп, вул.Соборна, 23; ід.
код 37784691) 19493,87 грн. боргу з
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за списком №1 та № 2 за травень 2014 року.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Конотопський завод по
ремонту дизель - потягів" (41600, Сумська
область, м.Конотоп, пл.Новікова, 8, ід.
код 30640216) в доход державного бюджету
України (отримувач - УДКС у м. Суми
(м.Суми), код класифікації доходів
бюджету 22030001, код отримувача (код
ЄДРПОУ) 37970593, банк отримувача ГУ ДКСУ у
Сумській області, код банку отримувача
(МФО) 837013, рахунок отримувача 3002)
1827 грн. 00 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено11.11.2014р.

Суддя (підпис)
В.В. Рунова