КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р.
Справа№ 910/13053/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Авдеєва П.В.

секретар судового засідання - Пугачова
А.С.,

за участю представників сторін: згідно
протоколу судового засідання від 04.11.2014
року по справі № 910/13053/14 (в матеріалах
справи)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестмент Проперті
Протектед" на рішення господарського
суду міста Києва від 02.09.2014 року
(оформленого відповідно до ст. 84 ГПК
України 08.09.2014 року) по справі № 910/13053/14
(суддя - Головіна К.І.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестмент Проперті

Протектед"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Ілта"

про стягнення 11 873,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва
звернулось товариство з обмеженою
відповідальністю "Інвестмент Проперті
Протектед" з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю "Ілта" про
стягнення страхового відшкодування в
розмірі 11 873,59 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 02.09.2014 року у справі № 910/13053/14
у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду, позивач, товариство з обмеженою
відповідальністю "Інвестмент Проперті
Протектед", звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду та просить
скасувати рішення та прийняти нове,
яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує
тим, що судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та має місце
невідповідність висновків, викладених
в ухвалу місцевого суду обставинам
справи.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестмент Проперті
Протектед" на рішення господарського
суду міста Києва від 02.09.2014 року по
справі № 910/13053/14 передано на розгляд
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: Яковлєва М.Л. (головуючий),
Авдеєва П.В., Ільєнок Т.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 року по
справі № 910/13053/14 прийнято апеляційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестмент Проперті
Протектед" до провадження і призначено
перегляд рішення на 04.11.2014 року.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ілта" на підставі ст.
96 ГПК України надано до суду відзив на
апеляційну скаргу, в якому позивач
просить у задоволенні апеляційної
скарги відповідача на рішення
господарського суду міста Києва від
21.08.2014 року у справі № 910/13843/14 відмовити
повністю, а рішення залишити без змін.

Представник позивача був присутнім в
судовому засіданні та надав свої
пояснення, якими підтримав доводи, що
викладені в апеляційній скарзі та
просив апеляційну скаргу задовольнити,
а рішення господарського суду міста
Києва від 02.09.2014 року скасувати та
прийняти нове, яким позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав свої пояснення та
просив рішення господарського суду
міста Києва від 02.09.2014 року залишити без
змін, а апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інвестмент Проперті Протектед" - без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
виступи представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду міста Києва від
02.09.2014 року по справі № 910/13053/14 -
залишається без змін, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи,
14.05.2012 року між приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія "Нова"
(страховик,) та ТОВ "Ілта"
(страхувальник, відповідач) був
укладений договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (поліс № АВ/3312637),
відповідно до якого були застраховані
майнові інтереси страхувальника,
пов'язані з експлуатацією наземного
транспортного засобу, зокрема,
автомобіля Шкода, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу
України, страхування - це діяльність
спеціально уповноважених державних
організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу
України, за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного
кодексу України, предметом договору
страхування можуть бути, зокрема,
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані з володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
"Про страхування" договір страхування -
це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст.
8 Закону України "Про страхування"
визначається певна подія, на випадок
якої проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання.

Страховим випадком, у відповідності до
ч. 2 ст. 8 Закону України "Про
страхування", є подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Місцевим господарським судом
встановлено, що 18.01.2013 року на
перехресті вулиць Миропільської та
Малишка в м. Києві відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу марки „Skoda Roomster
Praktik 1.2", державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та
транспортного засобу марки „Toyota Camry",
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_5

У результаті вказаної ДТП був
пошкоджений автомобіль Тойота, який
був застрахований у ПАТ "СК "Лафорт", за
договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (поліс АВ/6318696).

Довідкою ВДАІ Дніпровського РУ ГУМВС
України в м. Києві від 18.01.2013 року (а.с .7,
т. 1) та постановою Дніпровського
районного суду м. Києва від 07.02.2013 року у
справі № 755/1733/13-п (а.с. 8, т. 1) винною
особою в скоєнні ДТП, що відбулась
18.01.2013 року, визнано ОСОБА_4

Відповідно до звіту № 90 ТОВ «НЕАК» про
оцінку вартості матеріального збитку
від 30.01.2013 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
„Toyota Camry", державний реєстраційний
номер НОМЕР_2 становить 14 248,31 грн. (а.с.
9-23, т. 1).

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу
України встановлено, що страховик
зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону
України "Про страхування" страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

27.02.2013 року потерпілий звернувся до
Cтрахової компанії «Нова» з заявою про
виплату страхового відшкодування (а.с.
24, т. 1).

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування. У цій заяві
має міститися: а) найменування
страховика, якому подається заява, або
МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові
(найменування) заявника, його місце
проживання (фактичне та місце
реєстрації) або місцезнаходження; в)
зміст майнової вимоги заявника щодо
відшкодування заподіяної шкоди та
відомості (за наявності), що її
підтверджують; г) інформація про вже
здійснені взаєморозрахунки осіб,
відповідальність яких застрахована,
або інших осіб, відповідальних за
заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ)
підпис заявника та дата подання заяви.

15.03.2013 року фахівцем відділу
врегулювання випадків з
автотранспортного страхування Тищенко
П.А. складено страховий акт (остаточний)
№ 173 за справою № ЦБ-0000073 від 22.01.2013 року
(а.с. 25-26, т. 1), в якому зазначено, що сума
страхового відшкодування за заподіяні
збитки становить 11 873,59 грн.

Зазначена сума відшкодування була
перерахована на рахунок потерпілого,
що підтверджується платіжними
дорученнями № 11834 від 27.06.2013 року у сумі
5 936,80 грн. та 12220 від 18.07.2013 року у сумі 5
936,79 грн. (а.с. 27-28, т. 1).

Відповідно до ст. 38.1 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (закон) страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього закону, крім того,
відповідно до ст. 33.1.4. закону водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

30.05.2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Інвестмент Проперті
Протектед" на підставі зазначеного
звернулось до товариства з обмеженою
відповідальністю «Ілта» з заявою про
виплату страхового відшкодування в
порядку регресу у сумі 11 873,59 грн. (а.с.
29-31, т. 1).

Крім того, в даній заяві заявник
повідомив, що 02.01.2014 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Інвестмент Проперті
Протектед" та приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія "Нова"
було укладено договір про
купівлю-продаж боргових зобов'язань, у
зв'язку з чим, права щодо стягнення
коштів по зазначеному випадку перейшли
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестмент Проперті
Протектед" (а.с. 32-36, т.1).

Також в заяві зазначено, що у разі
відмови від добровільної сплати коштів
останній буде вимушений звернутись до
суду з метою захисту своїх порушених
прав.

Оскільки, станом на липень 2014 року
товариством з обмеженою
відповідальністю «Ілта» не здійснено
оплати заборгованості в порядку
регресу за страховою подією у сумі 11
873,59 грн., товариство з обмеженою
відповідальністю "Інвестмент Проперті
Протектед" звернулось до
господарського суду м. Києва з позовом
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Ілта" про стягнення
страхового відшкодування в розмірі 11
873,59 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що відповідач не повідомив
приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Нова" про ДТП, яка
мала місце 18.01.2013 року у м. Києві у
строки, передбачені Законом України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Відповідно до статті 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу
України визначено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Таким чином, позивач вважає, що до нього
у межах фактичних витрат і суми
страхового відшкодування потерпілій
особі перейшло право зворотної вимоги
до особи, відповідальної за регресними
вимогами. Однак, у разі якщо її
цивільно-правова відповідальність
перед третіми особами застрахована у
певного страховика, то останній стає
відповідальною особою, адже, внаслідок
укладення договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів страховик в межах
страхової суми несе відповідальність
за шкоду, завдану застрахованою ним
особою.

Згідно статті 27 Закону України „Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у разі
настання страхового випадку страховик
у межах страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Відповідно до частини 1 статті 1191
Цивільного кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

За приписами підпункту "ґ" пункту 38.1.1
пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Тобто зазначена правова норма
передбачає у випадку неповідомлення
страховика про настання
дорожньо-транспортної пригоди
наявність у нього права на пред'явлення
регресного позову до страхувальника
або водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, а не
відсутність такого права.

За приписами пункту 5 частини 1 статті 989
Цивільного кодексу України
страхувальник зобов'язаний повідомити
страховика про настання страхового
випадку у строк, встановлений
договором.

Основним доводом позивача є те, що
нібито відповідач не вчасно повідомив
страхову компанію про ДТП, що
суперечить підпункту 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 закону учасники
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язані вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
про настання дорожньо-транспортної
пригоди. Якщо зазначені особи з
поважних причин не мали змоги виконати
зазначені дії, вони мають підтвердити
це документально.

Таким чином, ТОВ "Ілта", як власника
транспортного засобу повинен був
повідомити страховика про настання ДТП
у 3-денний термін.

Судом першої інстанції встановлено, що
21.01.2013 року ТОВ "Ілта" електронним
листом повідомило ПАТ "СК "НОВА" про
настання ДТП, що сталася 18.01.2013 року за
участю винної особи, якою є водій
"Шкоди", державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 (а.с. 55-62, т.1), отже, ТОВ "Ілта"
виконало свій обов'язок щодо вчасного
повідомлення ПАТ "СК "Нова" про настання
дорожньо-транспортної пригоди у
3-денний термін, навіть з урахуванням
того, що 19.01.2013 та 20.01.2013 року вихідні
дні.

Листи відповідач надіслав на
електронні адреси ПАТ "СК "НОВА" -
, ,
два прикріплених файли з текстом "Прошу
зареєструвати страховий випадок".

У відповідь на зазначені листи з
електронної пошти ПАТ "СК "НОВА"
та відповідачем
були отримані електронні листи від
15.02.2013 року та від 02.04.2013 року, стосовно
погодженого рахунку-фактури СТО щодо
ремонту автомобіля "Шкоди", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, водій
якого винний у вчиненні ДТП.

Крім того, як було зазначено вище, 15.03.2013
року фахівцем відділу врегулювання
випадків з автотранспортного
страхування Тищенко П.А. складено
страховий акт (остаточний) № 173 за
справою № ЦБ-0000073 від 22.01.2013 року (а.с.
25-26, т. 1), тобто 22.01.2013 року страхувальник
точно був обізнаний щодо вчинення ДТП.

В даному акті зазначено: дата події
18.01.2013 року, тип події заподіяння
збитків майну потерпілого, дата
повідомлення про подію потерпілою
особою 23.01.2013 року, ДТП визнано
страховим випадком, нараховано 11 873,59
грн. страхового відшкодування, яку в
подальшому перераховано потерпілому.

Дослідивши зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що ТОВ "Ілта" в межах
трьох робочих днів повідомило
страховика щодо настання
дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до роз'яснення Верховного
Суду України "Судова практика розгляду
цивільних справ, що виникають з
договорів страхування" від 19.07.2011 року
за договором страхування страховик
зобов'язується у разі настання
страхового випадку виплатити
страхувальникові або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору. Несвоєчасне повідомлення
страховика про настання страхового
випадку саме по собі не може бути
підставою для відмови від страхового
відшкодування, а лише в тому випадку,
коли воно позбавляє страховика
можливості дізнатися, чи є ця подія
страховим випадком, тобто якщо буде
доведено, що відсутність у страховика
відомостей про це могло вплинути на
його обов'язок виплатити страхове
відшкодування.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо того, що позовні
вимоги ТОВ "Інвестмент Проперті
Протектед" про стягнення з відповідача
суми страхового відшкодування у
розмірі 11 873,59 грн., задоволенню не
підлягають.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове
рішення приймається колегіально за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень та подати до
суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 року "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягають, а рішення господарського
суду міста Києва від 02.09.2014 року у
справі № 910/13053/14 - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись
ст. ст. 4-7, 33, 43, 49, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інвестмент Проперті Протектед" на
рішення господарського суду міста
Києва від 02.09.2014 року по справі № 910/13053/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 02.09.2014 року у справі №
910/13053/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/13053/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду за наслідками
перегляду відповідно до ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
М.Л. Яковлєв

Судді
Т.В. Ільєнок

П.В. Авдеєв