номер провадження справи 4/108/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Запоріжжя

05.11.2014
справа № 908/3683/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
Крамміскькбуд», (84333, Донецька область,
м. Краматорськ, вул. Щербакова, буд. 14)

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «Запорожский
Коксохимремонт», (04071, м. Київ, вул.
Щекавицька, буд. 37/48, офіс 1)

про визнання недійсним договору
субпідряду № 2/32-2 від 15.08.2013 р.

суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін:

від позивача - Ковальова А.Г.,
довіреність б/н від 08.10.2014 р.;

від відповідача - не з'явився;

30.09.2014 р. до господарського суду
Запорізької області звернулося
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
Крамміскькбуд», м. Краматорськ
Донецької області (далі за текстом - ТОВ
«БК Крамміськбуд») з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Запорожский
Коксохимремонт», м. Київ (ТОВ
«Запорожский Коксохимремонт») про
визнання недійсним договору
субпідряду № 2/32-2 від 15.08.2013 р.,
укладеного ТОВ «БК Крамміськбуд» та
ТОВ «Запорожский Коксохимремонт».

Згідно Протоколу автоматичного
розподіл справи між суддями від 30.09.2014
р. справу № 908/3683/14 призначено до
розгляду судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 30.09.2014 р. на
підставі ст. 15 ГПК України, Закону
України «Про здійснення правосудді та
кримінального провадження у зв'язку із
проведенням антитерористичної
операції» та розпорядження Вищого
господарського суду України № 28-р від
02.099.2014 р. порушено провадження у справі
№ 908/3683/14, справі № 908/3683/14
присвоєно номер провадження справи
4/108/14, судове засідання призначено на
05.11.2014 р., у сторін витребувані
документи і матеріали, необхідні для
вирішення спору.

В судовому засіданні 05.11.2014 р. справу
розглянуто, прийнято і оголошено на
підставі ст. 85 ГПК України вступну і
резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням представника
позивача розгляд справи здійснювався
без застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

Відповідач в судове засідання 05.11.2014 р.
не з'явився, про визнання позову не
заявив, відзив на позовну заяву,
витребувані ухвалою суду по справі від
30.09.2014 р. документи і матеріали суду не
надав, про поважність причин неявки
уповноваженого представника суд
завчасно не попереджав.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

У відповідності до Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серія № 19455171
станом на 16.10.2014 р. Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Запорожский Коксохимремонт» () значиться в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців за адресою:
04071, м. Київ, вул. Щекавицька, буд. 37/48,
офіс 1.

На вказану адресу відповідачу
направлялася ухвала суду від 30.09.2014 р.
про порушення провадження у справі №
908/3683/14, яка станом на час вирішення
спору судом на адресу суду відділенням
підприємства поштового зв'язку не
поверталася.

За таких обставин, приймаючи до уваги,
що вся відповідальність за несвоєчасне
повідомлення органів реєстрації про
зміну місцезнаходження покладається
безпосередньо на юридичну особу, суд
вважає, що ним вжиті достатні заходи
для повідомлення відповідача про дату,
час та місце розгляду справи № 908/3683/14.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. зазначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

У відповідності до ст. 22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Враховуючи викладене, суд визнав за
можливе розглянути справу по суті за
наявними в ній матеріалами, яких
достатньо для вирішення спору по суті,
за відсутністю відповідача.

Заявлені позовні вимоги ґрунтуються на
приписах ст., ст. 203, 215, 216 ЦК України і
полягають в тому, що 15.08.2013 р. позивачем
та відповідачем був укладений договір
субпідряду № 2/32-2 на будівництво
Лутугинської - 1 ВЕС потужністю до 25 МВт,
розташованої в Лутугинському та
Перевальському районах Луганської
області. Як зазначає позивач,
відповідач виконав роботи, передбачені
договором № 2/32-2 від 15.08.2013 р., в повному
обсязі, за виконані роботи позивач
розрахувався, але не у повному обсязі.
Позивач стверджує, що ним отримана
інформація щодо сумнівності реального
здійснення господарської діяльності
відповідача. Так під час перевірки
податковими органами ТОВ «Запорожский
Коксохимремонт» встановлено:
відсутність необхідних умов для його
господарської діяльності. Отже,
реальність фінансово-господарської
діяльності відповідача під сумнівом.
Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України
правочин має бути реально спрямований
на виникнення обумовлених ним правових
наслідків. Позивач вважає, що
оспорюваний договір субпідряду № 2/32-2
від 15.08.2013 р. не відповідає намірам
позивача. З урахуванням висновків
податкової перевірки позивач просить
суд визнати договір субпідряду № 2/32-2
від 15.08.2013 р. недійсним і позов
задовольнити повністю.

Проаналізувавши матеріали та фактичні
обставини справи, оцінивши надані
письмові докази у їх сукупності,
вислухавши представника позивача, суд
вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Матеріалами справи встановлено, що
15.08.2013 р. ТОВ «БК Крамміськбуд»
(позивачем у справі) та ТОВ
«Запорожский Коксохимремонт»
(відповідачем у справі) був кладений
договір субпідряду № 2/32-2, за умовами
якого відповідач (Субпідрядник)
зобов'язався виконати роботи з
будівництва об'єкту згідно із
затвердженою проектно-кошторисною
документацією у встановлений термін, а
позивач (Генпідрядник) зобов'язався
забезпечити відповідачу своєчасне
фінансування будівництва, прийняти
завершений будівництвом об'єкт і
повністю сплатити вартість виконаних
робіт у порядку і розмірах,
передбачених Договором і додатками до
нього. (п.. п. 1.2.1, 1.2.3 Договору).

Відповідно до п. 1.2.2 Договору в редакції
Додаткової угоди № 2 від 08.10.2013 р.
предметом підряду є «Будівництво
Лутугинської - 1 ВЕС потужністю до 25 МВт,
розташованої в Лутугинському та
Перевальському районах Луганської
області. Фундаменти ВЕУ № 702, 706».

Згідно з п. 4.1 Договору в редакції
Додаткової угоди № 2 від 08.10.2013 р.
загальна вартість робіт за Договором є
твердою. Сума Договору складає з ПДВ
3618038,45 грн.

Як зазначає позивач, відповідач
виконав роботи, передбачені Договором
№ 2/32-2 від 15.08.2013 р., в повному обсязі, за
виконані роботи позивач розрахувався,
але не у повному обсязі.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом про визнання недійсним
Договору субпідряду № 2/32-2 від 15.08.2013 р.,
укладеного з ТОВ «Запорожский
Коксохимремонт», з посиланням на те, що
за наслідками податкової перевірки
відповідача встановлено: відсутність
необхідних умов для його господарської
діяльності. Отже, реальність
фінансово-господарської діяльності
відповідача під сумнівом. Таким чином,
позивач вважає, що оспорюваний договір
Субпідряду № 2/32-2 від 15.08.2013 р. не
відповідає намірам ТОВ «БК
Крамміськбуд».

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є не додержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначаються
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину. Так,
частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Приписами ч. 1 ст. 207 ГК України
унормовано, що господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка за
відомо суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Статтею 204 ЦК України встановлена
презумпція правомірності правочину,
згідно з якою правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним. Тобто,
приписами даної правової норми
встановлено, що договір є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом, або він не
визнаний судом недійсним.

Підставою для недійсності вчиненого
Договору субпідряду № 2/32-2 від 15.08.2013 р.,
як вказує позивач, є встановлений
податковою перевіркою факт
відсутності необхідних умов для
господарської діяльності ТОВ
«Запорожский Коксохимремонт», а отже,
реальність фінансово-господарської
діяльності відповідача під сумнівом.

Однак, суд критично оцінює такі доводи
позивача, оскільки, як акт перевірки,
так і інші подібні документи, складені
посадовими особами податкових органів
(у тому числі їх керівниками чи
заступниками керівників), а саме: акти
документальних перевірок, акти
перевірок грошових документів,
бухгалтерських книг, звітів,
кошторисів, інших документів,
пов'язаних із обчисленням і сплатою
податків (обов'язкових платежів),
довідки, розрахунки, письмові
пропозиції осіб, що здійснювали
перевірку тощо, не можуть розглядатись
як нормативно-правові акти чи правові
акти індивідуальної дії.

Викладені у цих документах обставини
можуть бути лише підставою для вжиття
керівником податкового органу чи його
заступником відповідних заходів:
винесення податкових
повідомлень-рішень, рішень про
застосування штрафних (фінансових
санкцій) тощо, які і можуть бути
оскаржені платником до суду саме як
правові акти індивідуальної дії.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимог і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

За приписами ст. 36 ГПК України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили. (ч. 2 ст. 43 ГПК
України).

Згідно з ст., ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Статтею 43 ГПК України закріплено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що результати проведення
податковими органами перевірки ТОВ
«Запорожский Коксохимремонт», на які
позивач посилається, як на підставу
позовних вимог, не звільняють його від
доказування своїх заявлених вимог, а
позивачем в ході розгляду справи не
надано жодних доказів на підтвердження
недодержання сторонами в момент
вчинення спірного правочину вимог, які
встановлені ст. 203 ЦК України для
визнання судом спірного правочину
недійсним, суд не вбачає правових
підстав для визнання Договору
субпідряду № 2/32-2 від 15.08.2013 р.
недійсним.

На підставі викладеного, оскільки
позивачем не надано жодного належного
та допустимого, в розумінні ст. 34 ГПК
України, доказу на підтвердження
заявлених позовних вимог, у
задоволенні позову судом
відмовляється.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
враховуючи міру та ступінь вини кожної
із сторін у доведені спору до суду,
судові витрати залишаються за
позивачем та до відшкодування не
присуджуються.

Керуючись ст., ст. 22, 32-34, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія Крамміскькбуд»,
м. Краматорськ Донецької області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Запорожский
Коксохимремонт», м. Київ про визнання
недійсним договору субпідряду № 2/32-2
від 15.08.2013 р., укладеного Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія Крамміскькбуд»
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Запорожский
Коксохимремонт», відмовити повністю.

Повне рішення оформлено і
підписано у відповідності до вимог ст.,
ст. 84, 85 ГПК України "10" листопада 2014 р.

Суддя
Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.