ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 р.
Справа № 923/1427/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Соловйова К.В. при
секретарі Степановій Н.Д., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м.Кременець Тернопільської
області

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
м. Нова Каховка Херсонської області

про стягнення 11 732,10 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, паспорт, серія
НОМЕР_3, виданий Кременецьким РВ УМВС
України в Тернопільській області
12.02.2000р.;

від відповідача - не прибув.

Обставини справи: провадження у
справі порушено за позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 (позивач) до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
(відповідач) з вимогами про стягнення
11 732,10 грн., з яких 10000,00 грн.
основного боргу, 700,00 грн. втрат від
інфляції, 189,08 грн. річних (3 %) та 843,02 грн.
пені, у зв'язку з невиконанням
відповідачем зобов'язань за договором
№ 10/18 від 18.10.2013р.

Ухвалу суду від 30.09.2014р. по справі
надіслано рекомендованим листом з
повідомленням за зареєстрованим
станом на час розгляду справи в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців місцем
проживання відповідача, згідно витягу
на відповідача з цього реєстру (а.с.30-31),
яке співпадає з адресою відповідача
згідно позовної заяви. До суду
повернулося та залучено судом до
матеріалів справи поштове
повідомлення (а.с.29) про вручення 11.10.2014р
відповідачу цього листа.

В судовому засіданні 14.10.2014р.
відповідач проти позову заперечень не
надав та визнав позовні вимоги в
повному обсязі, стверджуючи про
невиконання ним договірних зобов'язань
перед позивачем через власний скрутний
фінансовий стан, що відображено у
протоколі судового засідання (а.с.35).

В судовому засіданні 14.10.2014р. було
оголошено перерву до 04.11.2014р. 10-00 год.,
про що під розписку повідомлено
сторони (а.с.34).

Станом на 04.11.2014р. відповідач не надав
суду відзиву на позовну заяву та інших
витребуваних від нього судом
документів. Заяв та клопотань
відповідача щодо судового засідання
04.11.2014р. до суду не надходило.

Відповідно до ст.77 ГПК України неявка
представника сторони у судове
засідання є підставою для відкладення
розгляду справи у разі, якщо за його
відсутності неможливо розглянути
певну справу. Неявка відповідача або
його представника не унеможливлює
розгляд справи № 923/1427/14. Розгляд справи
за відсутності відповідача та/або його
представника, при тому, що відповідача
було належним чином повідомлено судом
про місце та час розгляду справи, не є
порушенням процесуальних прав
відповідача.

Відповідно до ст. 75 ГПК України у разі,
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані судом документи не подано,
справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами. Справа
розглядається в порядку ст. 75 ГПК
України.

Представник позивача в судовому
засіданні 04.11.2014р. підтримав позовні
вимоги в повному обсязі, з зазначених у
позовній заяві підстав.

Після завершення розгляду справи в
судовому засіданні 04.11.2014р., у
відповідності до ст. 85 ГПК України,
оголошено вступну та резолютивні
частини рішення.

Вивчивши матеріали справи та
заслухавши представника позивача, суд,
-

в с т а н о в и в:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(надалі - позивач) та Фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 (надалі -
відповідач) уклали 18.10.2013р. між собою
договір № 10/18, згідно положень якого
відповідач зобов'язався продати, а
позивач, в свою чергу, зобов'язався
купити товар, а саме, бруси необрізані
(напівбруси), у кількості, асортименті,
за ціною та на умовах розрахунку, які
вказано у даному договорі (надалі -
договір).

Згідно з п. 2.2 договору загальна
кількість товару становить 24 м3.

Згідно з п. 4.3. договору загальна сума
договору становить 18 000,00 грн.

Згідно з п. 2.3. та п. 4.1. договору вимоги
щодо якості товару та ціна товару
визначаються сторонами договору у
Специфікації - додатку до договору.
Відповідно до п.3.1 та п. 3.2. договору
поставка товару здійснюється зі складу
відповідача (продавця) протягом 10
календарних днів з дня отримання
попередньої оплати за товар (авансу).
Згідно з п. 3.3. договору датою поставки
вважається дата підписання акта
приймання товару. Відповідно до п. 5.2.
договору позивач зобов'язався
здійснити розрахунок за товар шляхом
сплати часткової попередньої оплати за
товар та сплатою залишку вартості
товару після підписання сторонами
договору акта приймання товару.

Відповідно до п. 6.3. договору право
власності на товар переходить до
позивача з моменту підписання
сторонами договору акта приймання
товару, після оплати товару.

Згідно з Додатком № 1 "Специфікація
товару" від 18.10.2013р. до договору позивач
та відповідач узгодили якісні
характеристики товару, кількість, ціну
та загальну вартість товару, а саме,
"брус дерев'яний (дуб, акація)", у
кількості 24 м3 , за ціною 750,00 грн. (без
ПДВ) за 1м3 та загальною вартістю 18 000,00
грн.

На виконання умов договору позивач в
рахунок здійснення часткової
попередньої оплати товару передав
відповідачеві грошові кошти у
загальній сумі 10 000,00 грн., що
підтверджується розпискою відповідача
від 19.10.2013р. щодо отримання 5 000,00 грн. в
рахунок оплати за договором та чеком
банківського терміналу від 23.10.2013р. на
суму 5000,00 грн.

Проте, за станом на 10.04.2014р. відповідач
не передав позивачеві товар, який
вказано у Додатку № 1 "Специфікація
товару" від 18.10.2013р. до договору. У
зв'язку з цим позивач 11.04.2014р. направив
відповідачеві претензію від 10.04.2014р.
(а.с.15-16), з вимогою негайного повернення
відповідачем попередньої оплати за
товар у сумі 10000,00 грн., шляхом
перерахування цієї грошової суми на
банківський рахунок позивача. Факт
направлення позивачем цієї претензії
відповідачеві рекомендованим листом з
повідомленням підтверджується
фіскальним чеком № 3386 від 11.04.2014р.
(а.с.17). Факт отримання 15.04.2014р.
відповідачем цього рекомендованого
листа підтверджується поштовим
повідомленням (а.с.18).

Станом на дату подання позивачем до
суду позову, за яким порушено
провадження у даній справі, відповідач
вказану претензію позивача не
задовольнив ані повністю, ані частково,
а також не надав будь-яких заперечень
або іншої відповіді на цю претензію.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Згідно з ст. 174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону та договору, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України. Відповідно до ч. 2 ст.
193 Господарського кодексу України
кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Згідно з ч. 7
ст. 193 Господарського кодексу України
не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язання крім
випадків, передбачених законом.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі - продажу
одна сторона - продавець зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другої сторони - покупця, а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 692
Цивільного кодексу України визначено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару, а також, що покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві
повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України порушення зобов'язань
є підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
Господарським кодексом України, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов`язання, на
вимогу кредитора зобов`язанний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також річні (3 %) від
простроченої суми, якщо інший розмір
річних не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України та
ст.33 ГПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Відповідно до ст. 43 ГПК
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розглядові в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Договором не визначено розміру (суми)
попередньої оплати товару (авансу), яка
має бути здійснена позивачем на
користь відповідача. Доказів іншого
сторони суду не надали.

Під час розгляду справи відповідачем
не надано будь-яких заперечень щодо
отримання від позивача 10 000,00 грн.
попередньої оплати за товар згідно
договору.

Також, під час розгляду даної справи
відповідачем не надано будь-яких
заперечень щодо отримання ним 15.04.2014р.
претензії від 10.04.2014р. позивача з
вимогою про повернення 10 000,00 грн.
попередньої оплати за непоставлений
товар.

Під час розгляду даної справи
відповідачем не надано суду доказів
передачі позивачеві ані повністю, ані
частково товару, який вказано у Додатку
№ 1 "Специфікація товару" від 18.10.2013р. до
договору. Також, відповідачем не надано
суду доказів повернення позивачеві 10
000,00 грн. попередньої оплати за
непоставлений товар.

Разом з цим суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного
кодексу України зобов'язання має бути
виражене у грошовій одиниці Україні -
гривні. Згідно з ч. 2 цієї ж статті
сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 Цивільного
кодексу України грошове зобов'язання
має бути виконане у гривнях. Згідно з ч.
2 цієї ж статті якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу
України у разі недостатності суми
проведеного платежу для виконання
грошового зобов'язання у повному
обсязі ця сума погашає вимоги
кредитора у такій черговості, якщо інше
не встановлено договором: у першу чергу
відшкодовуються витрати кредитора,
пов'язані з одержанням виконання, у
другу чергу сплачуються проценти і
неустойка, у третю чергу сплачується
основна сума боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 535 Цивільного
кодексу України у разі збільшення
встановленого законом
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян сума, що виплачується за
грошовим зобов'язанням фізичні особі
(на відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, за договором довічного
утримання (догляду) та в інших випадках,
встановлених договором або законом)
пропорційно збільшується.

Таким чином, грошовим, за змістом ст.ст.
524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є
виражене в грошових одиницях
(національній валюті України чи в
грошовому еквіваленті в іноземній
валюті) зобов'язання сплатити гроші на
користь іншої сторони, яка, відповідно,
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Як встановлено судом, умовами договору
для відповідача не передбачено
будь-яких обов'язків щодо сплати на
користь позивача 10 000,00 грн. або ж іншої
грошової суми. Таким чином, внаслідок,
безпосередньо, укладання договору (з
умов договору) у відповідача не виникло
грошове зобов'язання перед позивачем
щодо сплати на користь позивача
заявлених до стягнення 10 000,00 грн. За
договором відповідач виступає
продавцем товару та має зобов'язання
перед позивачем передати йому товар на
умовах договору щодо кількості, якості,
ціни та строків поставки товару. Це
зобов'язання виникло у відповідача в
результаті укладання договору, проте,
не є грошовим.

Також, суд зазначає, що договором не
передбачено обов'язку відповідача щодо
сплати на користь позивача процентів
за користування чужими грошовими
коштами та розміру таких процентів.

Виконання зобов'язання щодо передачі
позивачеві вказаного у договорі товару
є простроченим відповідачем.
Об'єктивно, як з 19.10.2013р., так і з 23.10.2013р.
(дат, в які позивачем здійснено
часткову попередню оплату товару
згідно договору) до теперішнього часу
минув строк більший ніж зазначений у
п.3.2. договору строк для передачі
відповідачем товару позивачу: 10
календарних днів з дня отримання
попередньої оплати за товар (авансу).
Також, об'єктивно з 19.10.2013р. (дати
складання розписки про отримання
відповідачем 5 000,00 грн. як плати за
договором) до теперішнього часу минув
строк тривалістю у три тижні, який
зазначений у даній розписці як строк
для передачі відповідачем товару
позивачу та щодо якого позивач не
надав відповідачеві заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного
кодексу України якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги.

У зв'язку із отриманням відповідачем
від позивача 10 000,00 грн. попередньої
оплати за товар згідно договору,
порушенням відповідачем своїх
договірних зобов'язань щодо передачі
позивачеві товару на умовах договору
та надсиланням позивачем
відповідачеві претензії з вимогою про
повернення відповідачем попередньої
оплати за товар у сумі 10 000,00 грн. та в
силу приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України та ч. 2 ст. 693 Цивільного
кодексу України у відповідача з 15.04.2014р.
(дата отримання відповідачем
зазначеної претензії) виникло грошове
зобов'язання перед позивачем щодо
повернення позивачеві протягом семи
днів 10 000,00 грн. отриманої від позивача
попередньої оплати за непоставлений
товар. Виконання такого грошового
зобов'язання перед позивачем є
простроченим відповідачем з 22.04.2014р.

За вказаних встановлених судом
фактичних обставин та на підставі
наведених правових норм позовні вимоги
про стягнення з відповідача 10 000,00 грн.
на повернення сплаченої позивачем
згідно договору попередньої оплати за
товар, який відповідач не
передав позивачеві, підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Поряд з вимогами про стягнення 10 000,00
грн. основного боргу позивачем
заявлено позовні вимоги про стягнення
з відповідача, у зв'язку із
простроченням виконання грошового
зобов'язання у розмірі 10 000,00 грн.:

- втрат від інфляції у сумі 700,00 грн., які
нараховані на 10000,00 грн. заборгованості
з листопада 2013 року по квітень 2014 року;

- річних (3 %) у сумі 189,08 грн., які
нараховані на суму 10 700,00 грн., з якої
10000,00 грн. заборгованості та 700,00 грн.
розрахованого позивачем інфляційного
збільшення цієї заборгованості з
листопада 2013 року по квітень 2014 року;

- пені у розмірі 843,02 грн., яка нараховані
на 10 000,00 грн. заборгованості за період з
29.10.2013р. по 31.05.2014р.

Як раніше за текстом даного рішення
обґрунтовано судом, відповідач є таким,
що прострочив виконання грошового
зобов'язання щодо сплати на користь
позивача 10000,00 грн. з 22.04.2014р.

Згідно здійсненого судом розрахунку
річних (3 %) на суму заборгованості у
розмірі 10 000,00 грн. за період з 22.04.2014р. по
31.05.2014р. (визначена у розрахунку
позивача кінцева дата періоду
нарахування річних), тривалістю 40 днів,
встановлено, що розмір таких річних
складає 32,88 грн.

32,88 грн. = ((10 000,00 грн. х 40 х 3) /100) / 365

Доказів сплати на користь позивача
річних у сумі 32,88 грн. відповідач суду
не надав.

За вказаних встановлених судом
фактичних обставин та на підставі
наведених правових норм позовні вимоги
про стягнення з відповідача 189,08 грн.
річних (3 %) підлягають
частковому задоволенню, в сумі 32,88 грн.
У стягненні 156,20 грн. річних має бути
відмовлено.

Інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена ст. 625
Цивільного кодексу України, виступають
способом захисту майнових права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання перед позивачем у розмірі
10 000,00 грн. мало місце у квітні 2014 року
протягом менш ніж 15 днів (9 днів: з
22.04.2014р. по 30.04.2014р.). У зв'язку із чим
нарахування на цю суму заборгованості
втрат від інфляції за квітень 2014 року
не відповідає положенням листа
Верховного суду України від 03.04.1997р. №
62-97р "Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ".

За вказаних встановлених судом
фактичних обставин та на підставі
наведених правових норм позовні вимоги
про стягнення з відповідача 700,00 грн. не
підлягають задоволенню. У стягненні
700,00 грн. втрат від інфляції має бути
відмовлено.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача пені суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Згідно ч.
4 ст. 231 Господарського кодексу України,
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. Розмір
санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
незалежно або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг). Згідно з ч. 6 ст.
231 Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором. Згідно з ч. 6 ст. 232 цього ж
кодексу нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

У п. 9.2. договору вказано (далі мовою
оригіналу): "В случае нарушения
сторонами условий настоящего договора,
виновная сторона выплачивает другой
стороне пеню в размере двойной учетной
ставки НБУ за каждый день просрочки
исполнения обязательств". З даного
пункту договору слідує, що ним для
сторін договору передбачена
відповідальність за порушення умов
договору, як в частині виконання
грошових зобов'язань, так і в частині
виконання не грошових зобов'язань.
Разом з тим суд зазначає, що зі змісту п.
9.2. договору слідує, що сторони договору
не визначили базу нарахування такої
пені (вартість непоставленого товару,
розмір простроченого платежу тощо).
Сторони не є суб'єктами господарювання,
що належать до державного сектору
економіки, виконання їхніх зобов'язань
за договором не фінансується за
рахунок Державного бюджету України.
Доказів іншого сторонами не надано.
Законом не передбачено
розміру та бази нарахування пені, у
зв'язку із порушеннями суб'єктами
господарювання, що неналежать до
державного сектору економіки, та не
фінансуються за рахунок Державного
бюджету України, грошових та не
грошових зобов'язань, безпосередньо, за
договорами купівлі-продажу (або
поставки).

За таких встановлених судом фактичних
обставин та на підставі наведених
правових норм позовні вимоги про
стягнення з відповідача 843,02 грн. пені
не підлягають задоволенню. У стягненні
843,02 грн. пені має бути відмовлено.

Відповідно до ст. 44 ГПК України розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Відповідно до приписів п. 2.1 ч. 2 ст. 4
Закону України "Про судовий збір" за
подання до господарського суду
позовної заяви з майновими вимогами
сплачується судовий збір у розмірі 2 %
ціни позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат. При цьому, згідно із ч.
1 ст.4 Закону України "Про судовий збір"
ставки судового збору визначаються
виходячи із встановленого законом
розміру мінімальної заробітної плати
станом на 01 січня календарного року, в
якому відповідна заява подається до
суду. Позовну заяву подано до
господарського суду у вересні 2014 року.
Розмір мінімальної заробітної плати
станом на 01.01.2014р. становить 1 218,00 грн., а
1,5 її розміру становить 1 827,00 грн.
Виходячи цього, за подання до
господарського суду у вересні 2014 року
позовної заяви з майновими вимогами у
розмірі 11 732,10 грн. сплаті підлягає
судовий збір у розмірі 1 827,00
грн. Згідно ж з квитанціями банку № 36
від 06.06.2014р. та № 37 від 17.07.2014р. (а.с.7-8) за
подання до господарського суду
позовної заяви з майновими вимогами у
вказаному розмірі позивачем сплачений
судовий збір у загальній сумі 1834,65 грн.

Різниця між фактично сплаченою
позивачем сумою судового збору та
сумою судового збору, яка підлягала
сплаті позивачем за подання позовної
заяви з майновими вимогами у розмірі 11
732,10 грн. відповідно до п. 2.1 ч. 2 ст. 4
Закону України "Про судовий збір",
становить (1 834,65 - 1 827,00) грн. = 7,65 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.7 Закону України
"Про судовий збір" сплачена сума
судового збору повертається в разі
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом. Зайво
сплачена позивачем сума судового збору
у розмірі 7,65 грн. підлягає поверненню
позивачеві.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір
у спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав,
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Позов задовольняється на 85,52 %.

85,52 % = ((10 032,88 грн. (загальний розмір
задоволених позовних вимог) / (11732,10 грн.
(загальний розмір заявлених позовних
вимог)) х 100 %

У зв'язку із цим 85,52 % або 1562,45 грн.
судового збору покладається на
відповідача, решта - на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, ст.
7 Закону України "Про судовий збір"
господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (місце проживання:
74900, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (місце проживання:
47004, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.
вартості попередньо оплаченого, але
непоставленого товару, 32 (тридцять дві)
грн. 88 коп. в якості річних та 1562 (одна
тисяча п'ятсот шістдесят дві) грн. 45 коп.
компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні
позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

5. Повернути Фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 (місце проживання:
47004, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) зі спеціального рахунку
державного бюджету (р/р 3002, МФО
852010, код ЄДРПОУ - 37959779, одержувач УДКСУ у
місті Херсоні, Банк ГУДКСУ у
Херсонській області) 7 (сім) грн. 65 коп.
сплаченого згідно із квитанціями банку
№ 36 від 06.06.2014р. та № 37 від 17.07.2014р.
судового збору.

Оригінали квитанцій банку № 36 від
06.06.2014р. та № 37 від 17.07.2014р. знаходяться
у матеріалах справи № 923/1427/14.

Повне рішення складено 06.11.2014р.

Суддя
К.В. Соловйов