КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р. Справа№ 922/1448/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Авдеєва П.В.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Демяник С.М. -
представник за дов. №2-682д від 01.07.2014р.;

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" в особі філії Управління
будівельно - монтажних робіт
"Укргазспецбудмонтаж"

на рішення Господарського суду м.
Києва від 30.07.2014 р.

у справі № 922/1448/14 (суддя: Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Одеський завод
оздоблювальних матеріалів"

до Публічного акціонерного товариства
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" в особі філії Управління
будівельно - монтажних робіт
"Укргазспецбудмонтаж"

про стягнення 6 739,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Одеський завод оздоблювальних
матеріалів" (далі - позивач) звернулося
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Укргазвидобування"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" в особі філії
Управління будівельно - монтажних
робіт "Укргазспецбудмонтаж" (далі -
відповідач) про стягнення суми
основного боргу у розмірі 44 882,04 грн. за
договором поставки № 239/12 від 19.12.2012,
інфляційних втрат у розмірі 451,06 грн., 3%
річних у розмірі 612,36 грн., 745,04 грн. пені.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 30.07.2014р. у справі №922/1448/14
позов задоволено частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" в особі філії Управління
будівельно - монтажних робіт
"Укргазспецбудмонтаж" на користь
Приватного акціонерного товариства
"Одеський завод оздоблювальних
матеріалів" 44882,04 грн. основного боргу,
3% річних в розмірі 612,36 грн., 745,04 грн.
пені, інфляційні втрати в розмірі 267,89
грн., а також 1819,83 грн. судового збору. В
іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" в особі філії Управління
будівельно - монтажних робіт
"Укргазспецбудмонтаж" звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить Київський
апеляційний господарський суд
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 30.07.2014р. у справі
№922/1448/14 та прийняти нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити
повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
Господарський суд міста Києва неповно
з'ясував обставини справи, визнав
обставини встановленими, які є
недоведеними і мають значення для
справи, неправильно застосував норми
процесуального та матеріального права.

Крім того, апелянт зазначив, що
внаслідок систематичного порушення
строків оплати за поставлений
природний газ з боку Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», він не мав можливості
своєчасно здійснювати оплату
поставленої продукції за договором.

Ухвалою Київського апеляційного
Господарського суду від 19.09.2014 р.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" в особі філії Управління
будівельно - монтажних робіт
"Укргазспецбудмонтаж" було прийнято до
провадження.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 28.10.2014р. "Про
зміну складу колегії суддів" в зв'язку з
перебуванням судді Коротун О.М. на
навчанні у Національній школі суддів
України було доручено розгляд
апеляційної скарги у справі №922/1448/14
колегії суддів у складі: Сулім В.В. -
головуючий суддя, суддів Авдеєв П.В.,
Гаврилюк О.М.

Представник позивача в засідання
Київського апеляційного
господарського суду 28.10.2014 р. не
з'явився, був належним чином
повідомлений про місце та час розгляду
апеляційної скарги, що підтверджується
поштовим повідомленням 04393450.

Крім того, враховуючи, що судом явка
уповноважених представників сторін в
судове засідання обов'язковою не
визнавалася, відповідач не
скористався належними йому
процесуальними правами приймати
участь в судовому засіданні 28.10.2014р.,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про можливість
розгляду справи у відсутності
представника позивача за наявними в
ній матеріалами на підставі ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що рішення Господарського
суду міста Києва від 30.07.2014р. підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" в особі філії Управління
будівельно - монтажних робіт
"Укргазспецбудмонтаж" - без
задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 19.12.2012р. між
позивачем (постачальник) та
відповідачем (покупець) було укладено
договір поставки № 239/12, (далі -
договір), предметом якого відповідно до
умов якого постачальник передає, а
покупець приймає і оплачує на умовах
цього договору товар, визначений в
специфікаціях, що додаються до
договору і є його невідґємними
частинами (п. 1.1).

Відповідно до п. 3.4, підпункту 3.4.1,
договору, постачальник письмово
повідомляє покупця і
вантажоотримувача про готовність до
відвантаження шляхом направлення
листа, відвантаження товару
проводиться лише після отримання
рознарядки покупця.

Згідно п. 3.8 договору по прибуттю товару
в кінцевий пункт призначення його
приймання проводиться безпосередньо
вантажоотримувачем

Покупець проводить оплату по факту
поставки товару на підставі рахунку та
накладної, шляхом перерахування коштів
на рахунок постачальника, з рахуванням
ПДВ на умовах, зазначених у
специфікаціях (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 7.8 договору за
порушення строків оплати покупець
сплачує на користь постачальника пеню
в розмірі 0,01% від суми простроченого
платежу за кожен день прострочення
платежу, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ , що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Крім того, сторонами договору було
узгоджено специфікацію № 1 від 19.12.2012р.,
в якій встановлено наступні умови
оплати: безготівково, по факту
поставки 30 днів.

Відповідно до видаткової накладної №
РН-0000457 від 11.07.2013р. на суму 44882,04 грн.,
позивачем було поставлено, а
відповідачем (в особі представника за
довіреністю № 332 від 11.07.2013р. Компанієць
Н.В.) прийнято без будь-яких зауважень
та заперечень товар загалом на суму
44882,04 грн.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, позивачем на
виконання умов договору № 239/12 від
19.12.2012р. було поставлено, а відповідачем
прийнято без будь-яких зауважень та
заперечень товар загалом на суму 44 882,04
грн., що підтверджується видатковою
накладною № РН-0000457 від 11.07.2013р. на суму
44882,04 грн. та довіреністю на прийняття
товару.

Проте, відповідачем всупереч умов п. 5.1
договору № 239/12 від 19.12.2012, та п. 3
специфікації № 1 від 19.12.2012р. не було
оплачено у повному обсязі та у
визначений строк (не пізніше 30 днів по
факту поставки, тобто у строк до 09.08.2013р.
включно) поставлений позивачем товар
загалом на суму 44882,04 грн., у зв'язку з
чим у відповідача перед позивачем
наявна непогашена заборгованість в
сумі 44 882,04 грн.

17.12.2013р. позивач направив відповідачу
претензію за № 01/208, відповідач в
відповіді на зазначену претензію
зазначив про неможливість оплати, у
зв'язку із тим, що кошти від реалізації
продукції в повному обсязі
спрямовуються на виплату заробітної
плати працівникам ПАТ
«Укргазвидобування» та погашення
податкових зобов'язань.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу
України передбачено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
-покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу
України до відносин поставки, не
врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України також передбачено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

В інформаційному листі № 01-06/928/2012 від
17.07.2012 "Про практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права" зазначається, що при підписанні
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним обліковим документом у
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (п.1 ст. 612 Цивільного
кодексу України).

Так, Київський апеляційний
господарський суд не приймає як
належне посилання скаржника, що
позивачем не було дотримано умови
договору щодо письмового повідомлення
відповідача про готовність товару до
відвантаження (п. 3.4) та не отримання
відповідної рознарядки (п. 3.4.1),
оскільки вказані обставини не є
підставами для звільнення відповідача
від обов'язку по оплаті отриманого
товару на заявлену до стягнення суму.

Крім того, Київський апеляційний
господарський суд не приймає як
належне посилання скаржника, що
внаслідок систематичного порушення
строків оплати за поставлений
природний газ з боку Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», він не мав можливості
своєчасно здійснювати оплату
поставленої продукції за договором,
оскільки згідно ст. 218 Господарського
кодексу України порушення зобов'язань
контрагентом відповідача за цивільно -
правовим правочином не є тією
обставиною, яка звільняє відповідача
від належного виконання зобов'язання
перед позивачем.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що
скаржник відповідно до копії
платіжного доручення №126 від 23.10.2014р.
(наявна в матеріалах справи) погасив
суду основної заборгованості за
спірним договором №239/12 від 19.12.2012р.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача непогашеної
заборгованості перед позивачем в сумі
44882,04 грн.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача 3% річних та
пені.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума, або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняться
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Так, для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого позивачем нарахування
штрафних санкцій, річних тощо, і в разі,
якщо їх обчислення помилкове
-зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно
(аналогічна правова позиція викладена
в ч. 1 п. 18 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
11.04.2005р. № 01-8/344 «Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені в доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2004 році»).

Враховуючи вищевикладені норми
матеріального права, Київський
апеляційний господарський суд,
перевіривши розрахунок суми
інфляційних, погоджується з
розрахунком суду першої інстанції щодо
часткового задоволення інфляційних
втрат в сумі 267,89 грн.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо часткового задоволення
позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
місцевим господарським судом повно і
всебічно з'ясовані всі обставини
справи та надано їм належну правову
оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що прийняте
господарським судом рішення
відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для
скасування чи зміни рішення, в тому
числі, з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення
Господарського суду міста Києва від
30.07.2014р. у справі №922/1448/14 підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" в особі філії Управління
будівельно - монтажних робіт
"Укргазспецбудмонтаж" - задоволенню не
підлягає.

Судовий збір за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" в особі філії Управління
будівельно - монтажних робіт
"Укргазспецбудмонтаж" залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 30.07.2014р. у справі №922/1448/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи №922/1448/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.В. Сулім

Судді
О.М. Гаврилюк

П.В. Авдеєв