КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2014 р.
Справа№ 910/22295/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Куксова В.В.

За участю представників:

від позивача: Сидорчук Р.Д. -
представник за довіреністю,

від відповідача: Чеботарьова І.Г. -
представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 27.08.2014р.

у справі №910/22295/13 (головуючий суддя
Літвінова М.Є., судді: Босий В.П., Цюкало
Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Державне акціонерне
товариство «Чорноморнафтогаз»

до Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України»

про стягнення 1 088 138,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року Публічне
акціонерне товариство «Державне
акціонерне товариство
«Чорноморнафтогаз» (далі-позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (далі-відповідач) про
стягнення 23 619 272,97 грн. заборгованості,
718 843,11 грн. пені, 163 798,64 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив умови Договору
№14/2932/13 від 15.04.2013 в частині оплати
наданих послуг.

У процесі розгляду даної справи
позивачем неодноразово уточнювались
позовні вимоги з останніх вбачається,
що він просив суд припинити
провадження у справі в частині
стягнення основної заборгованості за
Договором №14/2932/13 від 15.04.2013, у зв'язку
із зарахуванням зустрічних однорідних
вимог та стягнути з відповідача пеню в
розмірі 885 809,43 грн. та 3 % річних в
розмірі 202 329,33 грн., всього: 1 088 138,76 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 27.08.2014 року у справі №910/22295/13
позов задоволено повністю з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 28.02.2014р.

Присуджено до стягнення з Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» на користь Публічного
акціонерного товариства «Державне
акціонерне товариство
«Чорноморнафтогаз» пеню - 885 809,43 грн., 3 %
річних - 202 329,33 грн. та 21 762,76 грн.
судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції від 27.08.2014р.,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати зазначене рішення суду та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин господарським судом, що мають
значення для вирішення справи та
порушення останнім норм
процесуального права.

16.10.2014р. через канцелярію суду від
представника відповідача надійшло
клопотання про зменшення розміру пені
до 1%.

Позивач не скористався своїм правом
згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав
суду відзив на апеляційну скаргу, що
згідно ч.2 ст.96 ГПК не перешкоджає
перегляду рішення суду першої
інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції не
підлягає скасуванню чи зміні з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
15.04.2013р. між сторонами був укладений
Договір №14/2932/13 на зберігання
(закачування, зберігання, відбір)
природного газу (далі - Договір),
відповідно до умов якого позивач
зобов'язувався протягом року,
визначеного даним договором, зберігати
в підземному сховищі газу природний
газ, у тому числі страховий запас газу,
переданий йому замовником, та
повернути замовнику плату за послуги
із зберігання (закачування, зберігання,
відбору) у встановлені цим договором
строки.

Строк зберігання газу визначається з
моменту початку закачування газу або
передачі газу на зберігання виконавцю
до закінчення періоду відбору, але не
пізніше 15.04.2014р. (п. 2.5 Договору).

Згідно із п.2.11 Договору акти
приймання-передачі газу є підставою
для проведення розрахунків замовника
із виконавцем.

У відповідності до п.3.1 Договору тариф
на закачування 1000 куб.м. газу становить
35,10 грн., крім того ПДВ - 7,02 грн., разом з
ПДВ - 42,12 грн. Тариф на зберігання 1000
куб.м. газу на один сезон зберігання
газу становить 37,60 грн., крім того ПДВ -
7,52 грн., разом з ПДВ - 45,12 грн. Тариф на
відбір 1000 куб.м. газу становить 33,90 грн.,
крім того ПДВ - 6,78 грн., разом з ПДВ - 40,68
грн.

Замовник сплачує послуги із
закачування газу у підземні сховища
газу та його зберігання шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок виконавця до 20-го числа місяця,
наступного за звітним місяцем
закачування газу (п.4.1 Договору).

Договір набирає чинності з моменту
підписання його сторонами, в частині
зберігання газу з до 15.04.2014р., а в
частині проведення розрахунків за
надані виконавцем послуги - до повного
виконання замовником своїх зобов'язань
за даним договором (розділ 9 Договору).

Додатковою угодою №1 від 29.04.2013р. до
Договору сторони внесли зміни до
розділу 2 Договору та виклали п. 2.1
Договору у наступній редакції:

2.1 замовник передає, а виконавець
приймає газ на зберігання, у тому числі
страховий запас, у таких обсягах:

до 360 000 тис. куб.м. - обсяз газу
замовника, що закачуэться до підземних
сховищ газу у поточному сезоны
зберігання (період з 16 квітня 2013 року по
15 квітня 2014 року);

до 513 000 тис. куб.м. - обсяг газу
замовника, який залишається у ПСГ з
попереднього сезону зберігання (період
з 16 квітня 2012 року по 15 квітня 2013 року).

У випадку наявності у ПСГ
невикористаної частини (залишку)
обсягу газу замовника на кінець
попереднього сезону зберігання,
останній залишає його у ПСГ виконавця
на зберігання у поточному сезоні
зберігання, що оформлюється сторонами
відповідно до п. 2.13 цього Договору.

У відповідності до ст.ст.11, 626
Цивільного кодексу України договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Як передбачено ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526
Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, у
період з 01.05.2013р. по 31.05.2013р. відповідачу
згідно акту приймання-передачі надано
послуги по закачуванню за зберіганню
природного газу в обсягу 65 379, 305 тис.
куб.м. на суму 4 228 733,45 грн.; у період
01.06.2013-30.06.2013 - 71 365,591 тис. куб.м. на суму 4
615 926,43 грн.; у період 01.07.2013-31.07.2013 - 78 802,307
тис. куб.м. на суму 5 096 933,22 грн.; у період
01.08.2013 по 31.08.2013 - 77 776,726 тис. куб. м. на
суму 5 030 598,64 грн.; у період 01.09.2013 - 30.09.2013 -
71 847,267 тис. куб.м. на суму 4 647 081,23 грн.

Умовами Договору передбачено, що
замовник сплачує послуги із
закачування газу у підземні сховища
газу та його зберігання шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок виконавця до 20-го числа місяця,
наступного за звітним місяцем
закачування газу.

Таким чином, порушення терміну оплати
послуг призвело до утворення
заборгованості у розмірі 23 619 272,97 грн.
за період з 01.05.2013р. по 30.09.2013р.

Позивач повідомив суду, що на підставі
заяви відповідача від 15.11.2013р. (вих.
№26-6058/1.5-13) про зарахування зустрічних
однорідних вимог зобов'язання НАК
"Нафтогаз України" перед ДАК
"Чорноморнафтогаз" по Договору від
15.04.2013р. №14/2932/13 за період з 01.05.2013р. по
30.09.2013р. у сумі 10 219 485,46 грн. припинено,
залишок заборгованості склав 13 399 787,51
грн.

На підставі заяви НАК "Нафтогаз
України" від 13.12.2013р. (вих. №26-6065/1.5-13) про
зарахування зустрічних однорідних
вимог зобов'язання НАК "Нафтогаз
України" перед ДАК "Чорноморнафтогаз"
по Договору від 15.04.2013р. №14/2932/13 за
період 01.05.2013-30.09.2013 припинено повністю.

У період з 01.10.2013р. по 31.10.2013р. - 15 544,384 тис.
куб.м. на суму 1 005 410,76 грн.

У період з 01.10.2013р. по 31.10.2013р. на суму 495
071,37 грн.

На підставі заяви НАК "Нафтогаз
України" від 13.12.2013р. (вих.№26-6065/1.5-13) про
зарахування однорідних вимог
зобов'язання НАК "Нафтогаз України"
перед ДАК "Чорноморнафтогаз" по
Договору від 15.04.2013р. №14/2932/13 за період
01.10.2013р. по 31.10.2013р. припинені повністю.

У період 01.11.2013р. по 30.11.2013р. - 31 202,242 тис.
куб.м. на суму 1 995 454,66 грн.

На підставі заяви НАК "Нафтогаз України
від 13.12.2013р. (вих. №26-6065/1.5-13) про
зарахування зустрічних однорідних
вимог зобов'язання НАК "Нафтогаз
України" перед ДАК "Чорноморнафтогаз"
по договору від 15.04.2013р. №14/2932/13 за
період 01.11.2013р. по 30.11.2013р. були частково
припинені, залишок несплаченої
заборгованості склав 271 703,93 грн.

На підстави заяви НАК "Нафтогаз
України" від 29.01.2014р. (вих. №26-365/1.5-14) про
зарахування зустрічних однорідних
вимог зобов'язання НАК "Нафтогаз
України" перед ДАК "Чорноморнафтогаз"
по договору від 15.04.2013р. №14/2932/13 за
період 01.11.2013р. по 30.11.2013р. припинено
повністю.

У період з 01.12.2013р. по 31.12.2013р.
відповідачу згідно акту приймання
передачі надано послуги по закачуванню
та зберіганню природного газу в обсягу
98 807,977 тис. куб.м. на суму 6 248 616,47 грн.

На підставі заяви НАК "Нафтогаз
України" від 29.01.2014р. (вих. №26-365/1.5-14) про
зарахування зустрічних однорідних
вимог зобов'язання НАК "Нафтогаз
України" перед ДАК "Чорноморнафтогаз"
по договору від 15.04.2013р. №14/2932/13 за
період 01.12.2013р. по 31.12.2013р. припинені в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 597 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін (ст.601
Цивільного кодексу України).

Таким чином, вищенаведеними заявами,
відповідач припинив своє зобов'язання
перед позивачем зарахуванням
зустрічних однорідних вимог у
загальному розмірі 33 363 826,23 грн.

Відповідно до заяви про уточнення
позовних вимог, яка розцінюється як
зменшення позовних вимог в частині
суми основного боргу до 14 900 269, 64 грн., у
зв'язку з частковим зарахуванням
зустрічних однорідних вимог.

Таким чином, позивачем заявлено до
стягнення суму основного боргу у
розмірі 14 900 269, 64 грн., зобов'язання щодо
сплати якого у відповідача припинились
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, що підтверджується поясненнями
сторін, копіями вищевказаними заявами
про зарахування зустрічних однорідних
вимог.

Враховуючи, що обов'язок відповідача по
сплаті заявленої до стягнення суми
боргу у розмірі 14 900 269,64 грн.
припинений, предмет спору в цій частині
відсутній, тому позивач звернувся до
суду першої інстанції із заявою від
28.02.2014р., в якій просить стягнути пеню в
розмірі 885 809,43 грн. та 3% річних в розмірі
202 329,33 грн.

ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові (п.3.11 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011).

Тобто, враховуючи заяву від 28.02.2014р. з
позовними вимогами на суму 1 088 138, 76 грн.,
судом першої інстанції правомірно
вирішено спір із врахуванням нової
ціни позову, тому підстави для
припинення провадження в частині суми
основного боргу відсутні враховуючи,
що в останній заяві від 28.02.2014, сума
основного боргу до стягнення позивачем
не заявлялась.

Стосовно позовних вимог з урахуванням
заяви від 28.02.2014р. про стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 202 329,33
грн., судова колегія також погоджується
з висновком суду першої інстанції в цій
частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

З огляду на вищезазначені правові
норми боржник не звільняється від
відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Враховуючи встановлене вище
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання, приписи вказаних
правових норм та перевіривши
розрахунок позивача, з відповідача
місцевим судом правомірно стягнуто 3%
річних в розмірі 202 329,33 грн.

Щодо позовних вимог з урахуванням
заяви від 28.02.2014р. про стягнення з
відповідача пені в розмірі 885 809,43 грн.,
судова колегія також погоджується з
висновком суду першої інстанції в цій
частині, виходячи з наступного.

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

У відповідності до п.5.2 Договору у разі
порушення замовником строків оплати,
передбачених пунктами 4.1, 4.2, 4.3, 4.4
Договору, із замовника стягується пеня
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно із ч.2 ст.551 Цивільного кодексу
України якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Пенею відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного
кодексу України є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відтак, частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
визначено строк та порядок нарахування
штрафних санкцій, а строк, протягом
якого особа може звернутись до суду за
захистом свого порушеного права,
встановлюється ЦК України.

Враховуючи встановлене вище
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання, приписи вказаних
правових норм та перевіривши
розрахунок позивача, з відповідача
місцевим судом правомірно стягнуто
пеню в розмірі 885 809,43 грн.

16.10.2014р. через канцелярію суду від
представника відповідача надійшло
клопотання про застосування
апеляційним судом положення п.3 ч.1 ст.83
ГПК України, яка передбачає право
господарського суду зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання,
судова колегія розглянувши дане
клопотання та вислухавши думку
представників сторін прийшла до
висновку, що в задоволенні останнього
слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання;

Згідно із ч.1 ст.99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених розділом XII ГПК України.

Положення розділів I -ГПК України мають
загальний характер і можуть
застосовуватись апеляційним судом з
урахуванням конкретних обставин.

Розділ XI ГПК України "Вирішення
господарських спорів у першій
інстанції" передбачає вчинення певних
дій виключно судом першої інстанції.

Тобто, права щодо прийняття рішення,
визначені ст.83 розділу XI ГПК України,
відносяться виключно до повноважень
суду першої інстанції.

Як свідчать матеріали справи при
розгляді даної справи в суді першої
інстанції не ставилось питання щодо
застосування положень п.3 ч.1 ст.83 ГПК
України, хоча дана справа розглядалась
тривалий час. Судова колегія звертає
увагу на те, що в ст.83 ГПК України
закріплено право суду, а не обов'язок.

Також, судова колегія звертає увагу на
те, що представники сторін були
належним чином повідомлені про час та
місце судового засідання, про що
свідчить протокол судового засідання
від 09.07.2014р. та розписка представників
сторін (а.с.140-141 т.1). Однак, сторони
наданим їм процесуальним правом не
скористалися та в судове засідання не
з'явилися, своїх повноважних
представників не направили, про
причини своєї неявки суд першої
інстанції не повідомили.

Зауважень на протокол судового
засідання від 09.07.2014р. (а.с.141 т.1), в
порядку передбаченому ст.81-1 ГПК
України, сторонами не було подано.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені обставини, сторонами не
надано.

Доводи, наведені відповідачем в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення суду
першої інстанції відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи.
Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміні оскаржуваного
рішення суду.

Судові витрати покладаються на
підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» на рішення Господарського
суду міста Києва від 27.08.2014р. у справі
№910/22295/13 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
міста Києва від 27.08.2014 року у справі
№910/22295/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/22295/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 04.11.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
Т.В. Ільєнок

В.В. Куксов