м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
№ 910/8941/14 27.10.14
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Ресторан Беркут"до
1.Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк"; 2.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Біля
Універмагу"треті особи1.Гриншпун А.Г.;
2.Гриншпун Ю.К. 3.Приватне підприємство
"Ріел Бізнес Консалтинг"провизнання
недійсним договору іпотеки від 07.11.2007,
Головуючий суддя Літвінова
Судді
Представники сторін:
від позивача: Дяковський О.С. -
представник за дов.;
від відповідача-1: не з'явились;
від відповідача-2: не з'явились;
від третьої особи-1: не з'явились;
від третьої особи-2: не з'явились;
від третьої особи-3: не з'явились.
У судовому засіданні 27.10.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ресторан Беркут" до
Публічного акціонерного товариства
ВТБ Банк" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Біля Універмагу" про
визнання недійсним договору іпотеки
від 07.11.2007.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 порушено провадження у
справі №910/8941/14, розгляд справи
призначений на 04.06.2014.

Розпорядженням заступника Голови
господарського суду міста Києва від
04.06.2014, у зв'язку з перебуванням судді
Літвінової М.Є. на лікарняному, справу
передано на розгляд судді Мельнику В.І.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.06.2014 справу прийнято до
провадження судді Мельника В.І.

У зв'язку з виходом судді Літвінової
М.Є. з лікарняного, розпорядженням в.о.
Голови господарського суду міста Києва
від 16.06.2014, справу передано для розгляду
судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 16.06.2014 справу №910/8941/14
прийнято до провадження судді
Літвінової М.Є., розгляд призначений на
16.06.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 16.06.2014, в порядку статті 77 ГПК
України, розгляд справи відкладений на
02.07.2014.

В судовому засіданні 02.07.2014, на підставі
статті 77 ГПК України, оголошено перерву
до 21.07.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.07.2014, в порядку статтей 27, 77
ГПК України, розгляд справи
відкладений на 13.08.2014.

В судовому засіданні 13.08.2014 в порядку
ст. 77 ГПК України оголошено перерву до
01.09.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.09.2014, в порядку ст. 77 ГПК
України, розгляд справи відкладений на
15.10.2014.

04.06.2014 відповідача-2 звернувся до суду
із клопотанням про зупинення
провадження у справі до набрання
законної сили процесуального
документа за результатами перегляду
апеляційним судом Львівської області
(справа № 22-ц/783/1530/14) рішення
Франківського районного суду міста
Львова від 17.12.2013 у справі №2-3554/11 за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ТОВ "Ресторан
Беркут" про визнання недійсною угодою
про розірвання договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень
від 26.02.2003

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу та дослідивши подане
клопотання, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для зупинення
провадження у справі, керуючись
наступним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України,
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом.

Зупинення провадження у справі - це
тимчасове або повне припинення всіх
процесуальних дій у справі, що
викликане настанням зазначених у
законі причин, що перешкоджають
подальшому руху процесу, і щодо яких
невідомо, коли вони можуть бути
усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що
причиною зупинення провадження у
справі в даному випадку є неможливість
її розгляду до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, яка розглядається
іншим судом.

Господарський суд повинен зупинити
провадження у справі за наявності
інформації про розгляд іншої справи,
незалежно від заяв учасників судового
процесу. Така інформація
підтверджується тільки судовими
документами: ухвалами, рішеннями,
постановами судів, позовними заявами,
скаргами.

Для вирішення питання про зупинення
провадження у справі господарському
суду слід з'ясовувати: як пов'язана
справа, яка розглядається
господарським судом, зі справою, що
розглядається іншим судом; чим
обумовлюється неможливість розгляду
справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що
рішення іншого суду, який розглядає
справу, встановлює обставини, що
впливають на збирання та оцінку
доказів у даній справі, зокрема, факти,
що мають преюдиціальне значення. Ці
обставини повинні бути такими, що мають
значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до
вирішення справи іншим судом полягає в
тому, що обставини, які розглядаються
іншим судом, не можуть бути встановлені
господарським судом самостійно у даній
справі. Йдеться про те, що
господарський суд не може розглянути
певну справу через обмеженість своєї
юрисдикції щодо конкретної справи
внаслідок: непідвідомчості;
обмеженості предметом позову;
неможливості розгляду тотожної справи;
певної черговості розгляду вимог.

Крім того, в матеріалах справи наявна
ухвала судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області від 03.10.2014, якою залишено без
змін рішення Франківського районного
суду м. Львова від 17.12.2013.

У відзиві на позов, банк заперечив
проти задоволення позовних вимог та
вказав, що свідоцтво на право власності
ТОВ "Біля Універмагу" на предмет
іпотеки не скасовано, розпорядження
яке слугувало підставою видачі
свідоцтва не скасовано, а тому подана
позова про визнання недійсним з тих
підстав, що іпотекодавець не є
власником майна є передчасною, а
доводи, що позивач був власником майна
на момент передачі його в іпотеку банку
- необґрунтовані. Крім того, банк подав
заяву про застосування строку позовної
давності.

Відповідач-2 заперечив проти
задоволення позовних вимог та
зазначив, що згідно приписів
Цивільного кодексу України 1963 року,
чинного на час укладення договору від
10.06.2003, відповідно до умов договору
купівлі-продажу нерухомого майна №88/08
від 10.06.2003, право власності у ПП "Санні"
на об'єкт купівлі-продажу виникло з
моменту прийому нежитлових приміщень,
площадки-споруди та торгового
павільйону типу ринку згідно договору
купівлі-продажу №88/08 від 10.06.2013
оформленого актом прийому-передачі від
20.11.2003.

Питання суб'єктної приналежності
титулу права власності на нерухоме
майно придбаного та прийнятого ПП
"Санні" на підставі акту №1
прийому-передачі нежитлових приміщень
від 20.11.2003, також неодноразово
досліджувались в рамках судових
процесів за участю ТОВ "Ресторан
Беркут".

В судовому засіданні 27.10.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, господарський суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Між ВАТ "ВТБ Банк" (що в подальшому
змінено на Публічне акціонерне
товариство "ВТБ Банк", іпотекодержатель
за довгором) та ТОВ "Біля Універмагу"
(іпотекодавець за договором) укладений
договір іпотеки, що посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
(далі -Договір іпотеки), предметом якого
є передача іпотекодавцем
іпотекодержателю в іпотеку нерухомого
майна, зазначеного в п. 1.3 цього
Договору, ( далі - предмет іпотеки), для
забезпечення виконання в повному
обсязі зобов'язань позичальника перед
іпотекодержателем за генеральною
угодою №1 від 15.03.2007 та кредитними
договорами, що укладені та/або будуть
укладені на її підставі.

Відповідно до п. 1.3 Договору,
іпотекодавець передає
іпотекодержателю в іпотеку площадку
(споруду) (літ. А-1" Ібп.) площею 1379, 3 кв.м.
(в межах першого поверху площадки
(споруди) влаштовано торговий
павільйон міні-ринку, загальною площею
1193,6 кв.м. (предмет іпотеки), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке
належить на праві власності, і на яке
відповідно до законодавства може бути
звернено стягнення.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю
на підставі свідоцтва про право
власності на площадку (споруду),
виданого 04.10.2007 Відділом приватизації
житла Франківської райадміністрації
Львівської міської ради згідно з
наказом №1279-НЖ-Ф від 04.10.2007. Право
власності зареєстровано 15.10.2007
Обласним комунальним підприємством
Львівської обласної ради "Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки" за реєстровим
№20645610, що підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №16283736, виданого 15.10.2007.

Згідно п. 1.4 Договору, предмет іпотеки
сторони оцінили в 5 880 756, 00 грн., що за
курсом НБУ на день підписання договору
становить 1 164 506, 13 дол. США 13 центів.

Законодавство України про іпотеку
базується на Конституції України і
складається з Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу
України, Земельного кодексу України,
Закону України "Про іпотеку" та інших
нормативно-правових актів, а також
міжнародних договорів України (ст. 2 ЗУ
"Про іпотеку").

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначив наступне:

Право власності ТОВ "Ресторан Беркут"
на площадку (споруду) підтверджується
свідоцтвом про право власності від
08.04.2002 та рішенням господарського суду
Львівської області від 06.08.2004 у справі
№1/305-28/130.

З того часу і до жовтня 2007 року, вказана
площадка (споруда) значилась у всіх
державних реєстрах виключно за
адресою: АДРЕСА_1. За цей час на площадку
(споруду) було накладено два арешти:
один 27.08.2004 приватним нотаріусом ОСОБА_7
на підставі договору іпотеки від 25.08.2004
та другий - 17.07.2007 ухвалою Франківського
районного суду м. Львова від 16.07.2007.

04.10.2007 наказом Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради
адресу площадки (споруди) було змінено
на: АДРЕСА_1. На підставі наказу,
Відділом приватизації житла
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради, ТОВ "Біля
Універмагу" видано свідоцтво про право
власності на площадку (споруду) з новою
адресою: АДРЕСА_1. Такі дії та рішення
органів влади є безпідставними та
незаконними. Спір про їх правомірність
перебуває на розгляді Франківського
районного суду м. Львова.

Разом з тим, в результаті таких дій,
площадку (споруду) внесено до державних
реєстрів з іншою адресою: АДРЕСА_1, що
зробило можливим, всупереч накладеним
арештам, вчиняти з площадкою будь-які
дії (відчужувати, обтяжувати,
перереєстровувати, тощо).

Цим скористалось ТОВ "Біля Універмагу"
та 07.11.2007 уклало з ПАТ "ВТБ Банк"
оскаржуваний договір іпотеки площадки
(споруди), який суперечить вимогам
чинного законодавства України та має
бути визнаний недійсним з огляду на
наступне.

На момент укладення договору іпотеки
від 07.11.2007, стосовно його предмету -
площадки (споруди) діяло два не
скасовані арешти: один накладений
27.08.2004 приватним нотарусом ОСОБА_7 на
підставі договору іпотеки від 25.08.2004
між ТОВ "Ресторан Беркут" та ВАТ
"Міжнародний комерційний банк", другий -
17.07.2007 на підставі ухвали Франківського
районного суду м. Львова від 16.07.2007. Крім
того, позивач зазначив, що і після зміни
адреси площадки арешти продовжували
діяти та про них було відомо ТОВ "Біля
Універмагу" на момент укладення
оспорюваного договору.

Уклавши договір, ТОВ "Біля Універмагу"
фактично передало площадку (споруду) в
наступну іпотеку ПАТ "ВТБ Банк" (ст. 13
Закону України "Про іпотеку").
Попереднім іпотекодержателем площадки
(споруди) було ВАТ "Міжнародний
комерціний банк" за договором іпотеки з
ТОВ "Ресторан Беркут" від 25.08.2004.

Інший арешт площадки (споруди), який
діяв на момент укладення оспорюваного
договору накладено згідно ухвали
Франківського районного суду м. Львова
від 16.07.2007, якою було заборонено
проводити будь-які дії повязані з
відчуженням, передачею в заставу (в
іпотеку) та зміною правового статусу
даної площадки (споруди).

Отже, з посиланням на вищевикладене та
керуючись ст. 215 ЦК України, ч. 1 ст. 203 ЦК
України, позивач просить суд визнати
недійсним договір іпотеки від 07.11.2007.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

11 грудня 2001 року між Регіональним
відділенням Фонду Державного майна
України у Львівській області в особі
заступника начальника відділу малої
приватизації М.І. Клімковської та ТОВ
"Ресторан "Беркут" в особі директора В.О.
Варданяна було укладено договір № 104/01
купівлі-продажу нежитлових приміщень
площею 2 823 кв.м. та площадки (споруди)
площею 1 379,3 кв.м., що знаходяться за
адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 106, при
викупі, у відповідності з котрим
продавець зобов'язувався передати у
власність покупцю нежитлові
приміщення загальною площею 2 823 кв.м. (у
тому числі зал ресторану площею 858,9
кв.м., приміщення їдальні площею 230,1
кв.м., складські приміщення площею 1734
кв.м.), а також площадку (споруду)
загальною площею і 379,3 кв.м.; натомість
покупець зобов'язувався прийняти
зазначені приміщення та площадку,
сплатити ціну відповідно до умов, що
визначені у договорі, та пройти
реєстрацію приміщень та площадки у
бюро технічної інвентаризації.

Розпорядженням Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
№ 364 від 27.03.2002 року, нежитловим
приміщенням, що знаходились за
адресою:АДРЕСА_1 було присвоєно іншу
поштову адресу: АДРЕСА_1.

На підставі розпорядження
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради №421 від 08.04.2002
року ТОВ "Ресторан "Беркут" видано
свідоцтво про право власності на
нежитлові приміщення, які розташовані
в АДРЕСА_1 про що внесено запис у
реєстрову книгу за № 1930 11.05.2002.

26 лютого 2003 року між ТОВ "Ресторан
"Беркут" та ОСОБА_10 укладено договір
купівлі- продажу площадки (споруди), на
укладення котрого надала згоду дружина
- ОСОБА_3, - посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу та
зареєстрований у реєстрі за №1020,
згідно з яким ТОВ "Ресторан "Беркут"
продало, а ОСОБА_4 купив цегляну
площадку (споруду), позначену на
поверховому плані літерою Ібп,
нежитловою площею 1379,3 кв.м. нежитлових
приміщень, позначених на поверховому
плані літерою А- 5, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Текст: "в межах 1 -го
поверху площадки (споруди) влаштовано
торговий павільйон міні-ринку
загальною площею 1 207,9 кв.м.",- нанесений
ручним прописом із зазначенням
дописаному вірити.

Цим же днем - 26 лютого 20013 року
площадка-споруда передана покупцеві -
ОСОБА_4 на підставі акту
прийманиа-передачі до договору
купівлі-продажу площадки (споруди) від
26.02.2003.

Згідно пункту 1 вказаного акту: "За цим
актом продавець передав, а покупець
прийняв у власність цегляну площадку
(споруду), позначену на поверховому
плані літерою Ібп, нежитловою площею 1
379,3 кв.м. (в межах 1-го поверху площадки
(споруди) влаштовано торговий
павільйон міні-ринку загальною площею 1
207,9 кв.м.), нежитлових приміщень,
позначених на поверховому плані
літерою А-5, що знаходиться за адресою:
м, Львів, вул. В.Великого, 59Б.

Незважаючи на продаж ТОВ "Ресторан
"Беркут" ОСОБА_4 - цегляну площадку
(споруду) згідно договору
купівлі-продажу площадки (споруди)
посвідченого 26 лютого 2003 року
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований у реєстрі за №1020,
10.06.2003 між ТОВ "Ресторан "Беркут" та
Приватним підприємством "Санні" було
укладено Договір № 88/08 купівлі- продажу
нерухомого майна, згідно з яким ТОВ
"Ресторан "Беркут" продало ПП "Санні"
нежитлові приміщення площею 5 407,9 кв.м.,
до площ котрих входить вже раніше
продана цегляна площадка (споруда).

Згідно п. 2 Акту № 1 від 20.11.2003
прийому-передачі нежитлових приміщень,
площадки споруди та торгового
павільйону типу ринку згідно договору
купівлі-продажу №88/08 від 10.06.2003, сторони
засвідчили, що продавець повністю
виконав умову щодо передачі об'єкту
купівлі-продажу.

Питання щодо права власності на
нерухоме майно придбаного та
прийнятого ПП "Санні" неодноразово
досліджувались в рамках судових
процесів за участю Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ресторан
"Беркут":

Господарський суд Черкаської області у
справі №11/5598 за позовом ТОВ "Ресторан
"Беркут" до ПП "Санні" про розірвання
договору купівлі-продажу №88/08 від
10.06.2003 та за зустрічним позовом ПП
"Санні" до позивача про визнання права
власності, рішенням суду від 05.12.2006 ТОВ
"Ресторан "Беркут" відмовлено у
задоволенні первісного позову,
зустрічний позов задоволено повністю -
визнано за ПП "Санні" право власності на
нерухоме майно, а саме: зал ресторану
площею 858,9 кв.м. їдальню, площею 230,1 кв.м.
склади площею 1731,1 кв.м. площадку
споруду площею 11379,3 кв.м. павільйон
міні-ринок площею 1 207,9 кв.м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Після неодноразового перегляду даної
справи судами, ухвалою господарського
суду Черкаської області від 30.11.2009 було
прийнято відмову від первісного та
зустрічного позовів та припинено
провадження у справі.

Придніпровський районний суд м.
Черкаси у справі № 2-4284/06 за позовом
ОСОБА_13 до ПП "Санні" про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
нерухомого майна №88/08 від 10.06.2003 та за
зустрічним позовом ПП "Санні" до ОСОБА_13
та позивача про визнання права
власності на нерухоме майно, рішенням
суду від 25.12.2006 в позові ОСОБА_13 до ПП
"Санні" про визнання недійсним,
договору купівлі-продажу нерухомого
майна відмовлено, зустрічний позов
задоволено - визнано за ПП "Санні" право
власності на нерухоме майно зал
ресторану загальною площею 858,9 кв.м.,
їдальня (кафе) загальною площею 230,1
кв.м., склади загальною площею 1731,7 кв.м.,
площадка-споруда загальною площею 1379, 3
кв.м., павільйон міні-ринок загальною
площею 1207,9 кв.м., що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1; виселення ТОВ
"Ресторан Беркут" з вищевказаного
приміщення; зобов'язано Львівське
обласне державне комунальне бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки зареєструвати право
власності ПП "Санні" на вищевказане
нерухоме майно. В іншій частині позову
відмовлено.

Господарський суд Львівської області у
справі №22/397 за позовом ТОВ "Ресторан
"Беркут" та ПП "Санні" до ТОВ "Біля
Універмагу" та ТОВ "ВІП- Захід" про
усунення перешкод в користування
майном, яке є об'єктом за договором
купівлі-продажу №104/01 від 11.12.2001, з
посиланням на те, що відповідачі чинять
перешкоду у користуванні спірним
майном, а саме: дах вказаних приміщень
самовільно зайнятий відповідачами,
рішенням від 14.09.2010, у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 30.11.2009 у справі
№ 17-09-11/5598 прийнято відмову ТОВ
"Ресторан "Беркут" від первісного
позову до ПП "Санні" про розірвання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна № 88/08 від 10.06.2003, а також прийнято
відмову ПП "Санні" від зустрічного
позову про визнання права власності та
припинено провадження у справі № 17-
09-11/5598 за первісним і зустрічним
позовами.

Господарський суд Черкаської області у
справі №16/812 за позовом ТОВ "Ресторан
"Беркут" до ПП "Санні", треті особи - ТОВ
"Біля Універмагу", ОСОБА_14, ОСОБА_15 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна № 88/08
від 10.06.2003, рішенням господарського
суду Черкаської області від 22.07.2010 у
задоволенні позовних вимог ТОВ
"Ресторан "Беркут" до ПП "Санні", треті
особи - ТОВ "Біля Універмагу", ОСОБА_14,
ОСОБА_15 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна № 88/08 від 10.06.2003, відмовлено.

Господарський суд Львівської області у
справі №5015/915/11 за позовом ПП "Санні" до
ТОВ "Ресторан'' "Беркут" про визнання
недійсними додаткових угод від 15.02.2006
та від 15.08.2008 про розірвання договору
купівлі-продажу нерухомого майна №88/08
від 10.06.2003, рішенням господарського
суду Львівської області від 09.12.2011 у
задоволенні позовних вимог ПП "Санні"
до ТОВ "Ресторан "Беркут" про визнання
недійсними додаткових угод від 15.02.2006
та від 15.08.2008 року про розірвання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна № 88/08 від 10.06.2003, відмовлено, у
зв'язку із тим, що вони не є нотаріально
посвідчені та є нікчемними.

Крім того, постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
12.03.2012 (яка залишена без змін постановою
Вищого господарського суду України від
09.07.2012) за результатами перегляду
рішення господарського Львівської
області у справі №5015/915/11 встановлено:
"10.06.2003 між ТОВ "Ресторан "Беркут" (в
тексті договору - продавець) та ПП
"Санні" (в тексті договору - покупець)
укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна №88/08, відповідно до
умов якого, а саме п. 1.1, продавець
(відповідач зобов'язався передати у
власність, а покупець (позивач)
прийняти у власність та оплатити
вартість нежитлового приміщення за
адресою АДРЕСА_1. Зазначений договір
купівлі-продажу нотаріально не
посвідчувався. Згідно приписів ч. 1 ст.
128 Цивільного кодексу України 1963 року
(чинного на час укладення Договору),
право власності (право оперативного
управління) у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором.

Положенням п. 3.1. договору купівлі-
продажу нерухомого майна № 88/08 від
10.06.2003 встановлено, що передача об'єкту
купівлі-продажу у власність покупця
здійснюється на підставі і з моменту
підписання сторонами акту
прийому-передачі об'єкту
купівлі-продажу.

В матеріалах справи наявний акт №1 від
20.11.2003 року прийому-передачі нежитлових
приміщень, площадки-споруди та
торгового павільйону типу ринку згідно
договору купівлі -продажу № 88/08 від
10.06.2003 року, з якого вбачається» що
відповідач передав, а позивач прийняв у
власність об'єкт купівлі-продажу.

Таким чином, згідно приписів
Цивільного кодексу України 1963 року,
чинного на час укладення. Договору,
відповідно до умов договору
купівлі-продажу нерухомого майна № 88/08
від 10.06.2003, право власності у ПП "Санні"
на объект купівлі-продажу виникло з
моменту прийому нежитлових приміщень,
площадки-споруди та
торговогопавільйону типу ринку згідно
договору купівлі-продажу № 88/08 від
10.06,2003 оформленого актом прийому-
передачі від 20.11.2003".

Згідно Акту № 1 від 20.11.2003
прийому-передачі нежитлових приміщень,
площадки споруди та торгового
павільйону типу ринку згідно договору
купівлі-продажу № 88/08 від 10.06.2003, ТОВ
"Ресторан "Беркут" передано нерухоме
майно, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 5 407,9 кв.м., в
тому числі: зал ресторану загальною
площею 858,9 кв.м.; їдальня (кафе)
загальною площею 230,1 кв.м.; склади
загальною площею 1731,7 кв.м.; площадка
споруда загальною площею 1379,3 кв.м.;
павільйон міні-ринок загальною площею
1207,9.

Згідно п. 2 Акту № 1 від 20.11.2003
прийому-передачі нежитлових приміщень,
площадки споруди та торгового
павільйону типу ринку згідно договору
купівлі-продажу №88/08 від 10.06.2003, сторони
засвідчують, що продавець повністю
виконав умову щодо передачі об' єкту
купівл і -продажу.

Згідно з п. 4 "Прикінцевих та перехідних
положень" Цивільного кодексу України,
Цивільний кодекс України
застосовується, до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Відповідно до п. 9 "Прикінцевих та
перехідних положень" Цивільного
кодексу України, до договорів, що були
укладені до І січня 2004 року і
продовжують діяти після набрання
чинності Цивільним кодексом України,
застосовуються правила цього Кодексу
шодо підстав, порядку і наслідків зміни
або розірвання, договорів окремих
видів незалежно від дати їх укладення.
Згідно приписів ст. 657 Цивільного
кодексу України, лише договір
купівлі-продажу нерухомого майна•
вчинений після 1 січня 2004 року повинен
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Крім того, ухвалою господарського суду
Львівської області від 11.09.2012 у справі
№5015/915/11 за наслідками розгляду заяви
про перегляд за нововиявленими
обставинами рішення господарського
суду Львівської області від 09.12.2011 у
справі № 5015/915/11 - у задоволенні заяви
ТОВ "Ресторан "Беркут" від 16.08.2012 про
перегляд за нововиявленими
обставинами згаданого рішення
відмовлено повністю.

Відповідач-2 надав суду лист-відповідь
Обласного комунального підприємства
"Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки" від 17.02.2011 № 59, у
якому вміщено наступні відомості: "У
період з 16.04.2007 по 10.11.2008 право власності
на майно ні за ким іншим, окрім ПП
"Санні" не реєструвалось, на ТОВ
"Ресторан "Беркут" не
перереєстровувалось".

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22.03.2012 у
справі № 2а-399/12/1370 позовні вимоги ПП
"Санні" до Обласного комунального
підприємства "Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки",
за участю третьої особи: ТОВ "Ресторан
"Беркут" задоволено повністю: визнано
протиправними дії Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради "Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки"
по видачі витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 08.09.2008
№ 20152245, з якого вбачається, що
власником нежитлових приміщень,
розташованих за адресою: м. Львів, вул.
В.Великого, 59 Б, є ТОВ "Ресторан "Беркут".

Постанова Львівського окружного
адміністративного суду від 22.03.2012 року
у справі № 2а-399/12/1370, залишена без змін
як ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.10.2012 у
справі № 78970/1.2/9104 так і ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
06.02.2013.

Господарський суд Черкаської області у
справі № 13/5026/414/2012 за позовом ТОВ
"Ресторан "Беркут" до ПП "Санні" про
встановлення нікчемності договору
купівлі-продажу нерухомого майна № 88/08
від 10.06.2003. 26.03.2012 подано заяву позивача
про зміну предмета позову, згідно якої
ТОВ "Ресторан "Беркут" просив суд
визнати недійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна №88/08
від 10.06.2003, підписаного між ПП "Санні" та
ТОВ "Ресторан "Беркут", рішенням
господарського суду Черкаської
області від 10.04.2012 у справі №13/5026/414/2012
(яке залишено без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 20.08.2012 та
постановою Вищого господарського суду
України від 20.11.2012), в задоволенні
позовних вимог відмовлено повністю.

Київським апеляційним господарським
судом від 20.08.2012 у справі №13/5026/414/2012
встановлено, що приписами Цивільного
кодексу України 1963 року, чинного на час
укладення договору, відповідно до умов
договору купівлі-продажу нерухомого
майна №88/08 від 10.06.2003 право власності у
ПП "Санні" на об'єкт купівлі-продажу
виникло з моменту приймання нежитлових
приміщень, площадки-споруди та
торговельного павільйону типу ринку
згідно з договором купівлі-продажу
№88/08 від 10.06.2003, оформленого актом
приймання-передачі від 20.11.2003, а також
встановлено в межах справи №5015/915/11 та
підтверджується постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 12.03.2012.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 25 грудня 2012 року
у справі №02/13/5026/414/2012, заяву ТОВ
"Ресторан Беркут" про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
господарського суду Черкаської
області від 10.04.2012 у справі №13/5026/414/2012 -
залишено без задоволення, а згадане
судове рішення - без змін.

Частиною 2 статті 35 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Наведений факт має преюдиційне
значення та не підлягає повторному
доведенню.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про незалежність судової
влади» від 13.06.2007 №8 передбачено, що за
змістом частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України і тому вважаються
законними, доки вони не скасовані в
апеляційному чи касаційному порядку
або не переглянуті компетентним судом
в іншому порядку, визначеному
процесуальним законом, в межах
провадження справи, в якій вони
ухвалені. Виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Згідно з практикою Європейського суду
з прав людини одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що рішення суду з будь-якої
справи, яке набрало законної сили, не
може бути поставлено під сумнів (див.
рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v.
Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v.
Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України "Про
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року та
юрисдикцію Європейського суду з прав
людини" від 18.11.2003 №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення
Європейського суду з прав людини від
19.02.2009 у справі «Христов проти України»
одним з основоположних аспектів
верховенства права є принцип юридичної
визначеності, згідно з яким у разі
остаточного вирішення спору судами
їхнє рішення, що набрало законної сили,
не може ставитися під сумнів (див.
справу «Брумареску проти Румунії», п.
61).

Принцип юридичної визначеності
вимагає поваги до принципу res judicata,
тобто поваги до остаточного рішення
суду. Згідно з цим принципом жодна
сторона не має права вимагати
перегляду остаточного та обов'язкового
до виконання рішення суду лише з однією
метою - домогтися повторного розгляду
та винесення нового рішення у справі.

Позивач оспорює договір іпотеки від
07.11.2007, який укладений між ВАТ "ВТБ Банк"
та ТОВ "Біля Універмагу", який за
договором є іпотекодавцем, якому
належить предмет іпотеки на підставі
свідоцтва про право власності на
площадку (споруду) під літерою "Ібп"
загальною площею 1379,3 кв.м. (в межах 1-го
поверху площадки (споруди)
влаштованого торговий павільйон
міні-ринку загальною площею 1193,6 кв.м.),
яка знаходиться в АДРЕСА_1. Свідоцтво
видане Відділом приватизації житла
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради на підставі
наказу управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради
№1279-НЖ-Ф. Право власності
зареєстроване 15.10.2007 Обласним
комунальним підприємством Львівської
обласної ради "Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки",
згідно витягу 16283736 від 15.10.2007, який
долучений до матеріалів справи.

Доказів скасування свідоцтва на право
власності ТОВ "Біля Універмагу" на
предмет іпотеки не надано суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України
"Про іпотеку" (в редакції на день
укладення спірного договору),
іпотекодавець має право виключно на
підставі згоди іпотекодержателя,
зводити, знищувати або проводити
капітальний ремонт будівлі (споруди),
розташованої на земельній ділянці, що є
предметом іпотеки, чи здійснювати
істотні поліпшення цієї земельної
ділянки; передавати предмет іпотеки у
наступну іпотеку; відчужувати предмет
іпотеки; передавати предмет іпотеки в
спільну діяльність, лізинг, оренду,
користування.

Правочин щодо відчуження
іпотекодавцем переданого в іпотеку
майна або його передачі в наступну
іпотеку, спільну діяльність, лізинг,
оренду чи користування без згоди
іпотекодержателя є недійсним (ст. 12
цього Закону).

Посилаючись на вищевикладене, позивач
зазначає, що ВАТ "Міжнародний
комерційний банк", як попередній
іпотекодержатель, згоди на передання
площадки (споруди) в наступну іпотеку
ПАТ "ВТБ Банк" не надавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК
України, одним із способів захисту
цивільного права може бути зокрема,
визнання правочину недійсним.

Згідно з ст. 207 Господарського кодексу
України, господарське зобов'язання, що
не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» зазначено, що вирішуючи
спори про визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність фактичних обставин, з якими
закон пов'язує визнання таких
правочинів (господарських договорів)
недійсними на момент їх вчинення
(укладення) і настання відповідних
наслідків, та в разі задоволення
позовних вимог зазначати в судовому
рішенні, в чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та яким
нормам законодавства не відповідає
оспорюваний правочин.

Однак, з урахуванням вищенаведеного,
суд дійшов висновку, що позивачем - ТОВ
"Ресторан Беркут", в порядку ст. 33 ГПК
України, не доведено порушеного права,
на захист якого позивачем подано позов,
що є підставою для відмови у
задоволенні позову. Крім того, позивач
підтвердив це зазначивши, що
попереднім іпотекодержателем - ВАТ
"Міжнародний комерційний банк" за
договором від 25.08.2004.

Також в матеріалах справи наявний
витяг з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
від 18.02.2008 №22633867, на який позивач
посилається як на підтвердження
заявлених позовних вимог.

Судом було досліджено подані докази,
зокрема вказаний витяг, відповідно до
якого, 27.08.2004 здійснений запис про арешт
нежитлового приміщення - площадка
(споруда) (павільйон міні ринку), літ. "за
планом А-1, аг. Пл. 1379,3 кв.м. по АДРЕСА_1, на
підставі договору іпотеки від 25.08.2004,
ОСОБА_16; 17.07.2007 - арешт нерухомого майна
на підставі ухвали б/н, 16.07.2007
Франківського районного суду м. Львова,
Франківський ВДВС Львівського МУЮ.

Суд також погоджується з твердженням
ПАТ "ВТБ Банк", що не може бути підставою
для визнання недійсним договору
іпотеки факт порушення справи про
банкрутство ТОВ "Біля Універмагу"
(914/1374/13), рішення про стягнення з ТОВ
"Біля Універмагу" на користь позивача
коштів у розмірі 11 740 000,00 грн. (№3/93)

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене твердження
позивача про невідповідність спірного
договору вимогам закону є
безпідставними, таким чином, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для визнання
недійсним договору іпотеки від 07.11.2007, а
вимоги позивача є необґрунтованими.

Щодо заяв відповідачів про
застосування строку позовної давності
до вимог про визнання недійсним
договору іпотеки, суд зазначає
наступне.

У відповідності до п. 2.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" визначено, що за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

В зв'язку з тим, що суд прийшов до
висновку про необґрунтованість вимог
позивача та про відсутність порушення
права позивача, позовна давність не
може бути застосована до даних
правовідносин.

Витрати по сплаті судового збору
згідно статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 33, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 03.11.2014.

Головуючий суддя

М.Є.
Літвінова

Судді
В.П. Босий

І.І.Борисенко