ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Справа № 910/14630/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака
В.А.суддівДанилової М.В., Данилової Т.Б.

розглянувши матеріали касаційної
скаргиФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 на постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
06.08.14у справі№ 910/14630/13 Господарського
суду міста Києваза позовомФізичної
особи-підприємця ОСОБА_4доКомунального
підприємства
"Госпкомобслуговування"простягнення 76
046,89грн.в судовому засіданні взяли
участь представники : - позивачаОСОБА_5,
ОСОБА_6- - відповідачане з'явився

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Комунального
підприємства "Кобза", в якій просила суд
стягнути з відповідача 76 046, 89 грн., з
яких: 60 289, 73 грн. основного боргу за
поставлену продукцію та 15 757, 16 грн. пені
за прострочення оплати продукції.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.10.2013 замінено Комунальне
підприємство "Кобза" його належним
правонаступником - Комунальне
підприємство "Госпкомобслуговування".

Рішенням господарського суду міста
Києва від 17.06.2014 (суддя Гулевець
О.В.), залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 06.08.2014
(головуючого судді Гончарова С.А.,
суддів: Самсіна Р.І., Шаптали Є.Ю.) у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Комунальне підприємство
"Госпкомобслуговування" не надіслало
відзив на касаційну скаргу, що в силу
положень статті 1112 Господарського
процесуального кодексу України не
перешкоджає перегляду судового акту,
що оскаржується та не реалізувало
процесуальне право на участь у
судовому засіданні суду касаційної
інстанції, хоча про час та місце його
проведення було повідомлено належним
чином.

Заслухавши присутніх представників
позивача, перевіривши наявні матеріали
справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення в рішенні і
постанові та доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 11.01.2005 між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4
(постачальником) та Комунальним
підприємством "Кобза" (покупцем)
укладено договір постачання товару № 7,
відповідно до якого постачальник
зобов'язався постачати та передавати у
власність (повне господарське відання)
покупця певний товар (плодоовочеву
продукцію, товари промислового
виробництва, продовольчі товари), а
покупець зобов'язався приймати цей
товар та своєчасно здійснювати його
оплату на умовах даного Договору.

Відповідно до розділу 2 Договору
постачання товару №7 від 11.01.2005
кількість та асортимент кожної партії
товару передбачається у накладній;
сума поставки становить 800 000, 00 грн.

Згідно з пункту 7.1. договору розрахунки
за кожну партію товарів здійснюються
протягом 30 банківських днів з моменту
одержання товару.

31.11.2011 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4 та боржником КП "Кобза" було
укладено договір про реструктуризацію
заборгованості, відповідно до якого
сторони визначили, що станом на 01.10.2011
боржник має заборгованість перед
кредитором за Договором № 7 від 11.01.2005
про постачання товарів у сумі 60 289, 73
грн.

Пунктом 1.2. договору про
реструктуризацію заборгованості
сторони визначили, що з метою погашення
заборгованості кредитор надає
боржникові розстрочку у погашенні
боргу, а боржник зобов'язується
сплачувати суми заборгованості згідно
наступного графіку платежів: січень 2012
року 15 072, 43 грн., лютий 2012
року 15 072,43 грн., березень 2012 року 15 072,43
грн., квітень 2012 року 15 072,43 грн.

Відповідно до пункту 1.3. цього договору,
сторони визначили, що кінцевий термін
погашення заборгованості - 01 травня 2012
року та у разі несвоєчасного внесення
плати за договором боржнику
нараховується пеня у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діє на час
невиконання зобов'язання.

31.03.2012 позивачем було надано Акт
узгодження суми заборгованості
(основного зобов'язання), складеного
між Комунальним підприємством
"Госпкомобслуговування", Комунальним
підприємством "Кобза" та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4, в якому
зазначено, що у зв'язку з проведенням
реорганізації КП "Кобза" на підставі
рішення Київської міської ради № 406/5793
від 14.07.2011 та розпорядження виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) № 2306 від 07.12.2011 шляхом
приєднання до Комунального
підприємства "Госпкомобслуговування",
останнє є правонаступником всіх прав
та обов'язків Комунального
підприємства "Кобза".

Також, вказаним Актом сторонами було
узгоджено, що заборгованість
Комунального підприємства "Кобза"
перед Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4 станом на 31.03.2012 складала 60 289, 73
грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення заборгованості та
пені, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що позивачем в
підтвердження факту поставки КП "Кобза"
товару надано накладні за 2007 рік, 2009 - 2011
роки на загальну суму 101324,12 грн., в
наданих позивачем накладних відсутнє
посилання на договір постачання товару
№ 7 від 11.01.2005, як на підставу здійснення
поставки.

В Акті звірки розрахунків станом на
31.08.2011, підписаного між ФОП ОСОБА_4 та КП
"Кобза" містяться посилання на інші
накладні, ніж надані позивачем.

Також, як встановлено судами з наявних
в матеріалах справи банківських
виписок, частина накладних за 2007 - 2011
роки оплачені КП "Кобза" в повному
обсязі, та накладні № 100 від 05.02.2009р., №
130 від 15.02.2011 оплачені частково на суму
488,65 грн. та 786,34 грн. відповідно. З
банківських виписок також судами
вбачається здійснення КП "Кобза" оплати
за поставлені товари на підставі
накладних, які відсутні в матеріалах
справи.

На цих підставах суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що з наданих
до суду документів не вбачається, що
поставки товару в рамках позовних
вимог здійснювались саме за договором
№ 7 від 11.01.2005, на який посилається
позивач в якості підстави позовних
вимог. До матеріалів справи взагалі не
додано доказів, які б свідчили про
здійснення позивачем поставки товару
за договором № 7 від 11.01.2005.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на наведені приписи
процесуального закону, судами оцінені
та не прийняті до уваги посилання
позивача на підписані відповідачем
акти звіряння розрахунків, оскільки
Акт звірки розрахунків станом на 31.08.2011
не є первинним документом в розумінні
статей 1, 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні". Наведене
застосовано судами і до наявного в
матеріалах справи Акту звірки від
31.12.2009, підписаного між ФОП ОСОБА_4 та КП
"Кобза".

Щодо наявних в матеріалах справи
договору про реструктуризацію
заборгованості від 30.11.2011 та Акту
узгодження суми заборгованості
(основного зобов'язання) від 31.03.2012, то
суди визнали, що дані документи також
не є первинними документами, які можуть
підтверджувати факт здійснення
господарських операцій.

З огляду на відсутність та
недоведеність здійснення поставки
товарів за договором № 7 від 11.01.2005 суди
попередніх інстанцій дійшли висновку,
що факт порушення відповідачем умов
договору № 7 від 11.01.2005 є таким, що
недоведений, а позовні вимоги про
стягнення заборгованості в сумі 60 289,73
грн. не підлягають задоволенню, та
відповідно не підлягає задоволенню і
вимога про стягнення пені за
прострочення оплати товару.

Однак, з таким висновком судів
попередніх інстанцій не може
погодитись колегія суддів Вищого
господарського суду України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором поставки
продавець(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності, а покупець зобов'язується
прийняти товар і сплатити за нього
певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з статтею 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором може бути
передбачено розстрочення платежу.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що визнання однією
стороною фактичних даних і обставин,
якими інша сторона обґрунтовує свої
вимоги або заперечення, для
господарського суду не є обов'язковим.

Проте, судами не взято до уваги, що між
позивачем ФОП ОСОБА_4 та первісним
відповідачем КП "Кобза" існували
договірні відносини, за якими ФОП
ОСОБА_4 протягом тривалого часу
постачала продукцію, а КП "Кобза" цю
продукцію отримувало та частково
оплачувало, що встановлено судами та
вбачається з матеріалів справи.

Невідповідність накладних на
постачання продукції та платіжних
доручень на часткову оплату сторони
усунули шляхом складання детальних
актів звіряння по кожній господарській
операції, які підписані без заперечень,
а також 30.11.2011 уклали Договір про
реструктуризацію заборгованості, яким
сторони визнали борг 60 289,73 грн. та
визначили, що кінцевий термін
погашення заборгованості - 01 травня 2012
року та у разі несвоєчасного внесення
плати за договором боржнику
нараховується пеня у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діє на час
невиконання зобов'язання.

Більш того, після реформування КП
"Кобза" шляхом приєднання до КП
"Госпкомобслуговування" сторони
врегулювали свої взаємовідносини
шляхом складання 31.03.2012 Акту узгодження
суми заборгованості (основного
зобов'язання), складеного між
КП"Госпкомобслуговування", КП"Кобза" та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, в
якому останнє є правонаступником всіх
прав та обов'язків КП"Кобза", в якому ще
раз підтвердили суму основної
заборгованості 60 289,73 грн.

Стаття 3 Цивільного кодексу України
серед загальних засад цивільного
законодавства передбачає
справедливість, добросовісність та
розумність.

Проте, судові рішення судів попередніх
інстанцій цим вимогам не відповідають.

Статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що переглядаючи у
касаційному порядку судові рішення,
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що рішення судів
попередніх інстанцій прийнятті при
неповно досліджених обставинах справи,
невірним застосуванням норм
матеріального права, внаслідок чого
судові рішення не відповідають вимогам
чинного законодавства, тому наявні
підстави для часткового задоволення
касаційної скарги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 та їх
скасування і направлення справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
господарському суду слід взяти до
уваги викладене, вжити передбачені
законом заходи для всебічного, повного
і об'єктивного встановлення обставин
справи, і в залежності від
встановленого та у відповідності з
чинним законодавством вирішити спір.

Враховуючи наведене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 06.08.2014 та
рішення Господарського суду міста
Києва від 17.06.2014 у справі №910/14630/13
скасувати.

Справу № 910/14630/13 направити на новий
розгляд до Господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
В.А. Корсак

С у д д і
М.В. Данилова

Т.Б. Данилова