ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р.Справа № 925/1020/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Ліпчанської Н.В.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням голови суду № 2496 від
15.10.2014р.)

При секретарі судового засідання:
Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Крупа Р.А., за
довіреністю № б/н від 04.08.2014р.;

від відповідача - Власенко С.О., за
довіреністю № 348 від 16.12.2013р.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Катеринопільський
Торговий Дім"

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 16.09.2014р.

по справі № 925/1020/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Катеринопільський
Торговий Дім"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Баштанська
птахофабрика"

про стягнення 225 679,05 грн.

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України
здійснювалась фіксація судового
процесу технічними засобами.

Встановила:

У червні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Катеринопільський
Торговий Дім" звернулось до
господарського суду Черкаської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Баштанська птахофабрика" та Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 про
стягнення:

- за договором від 18.04.2013 № 13/04/3:
5000,00 грн. основного боргу, 63697,50 грн.
штрафу, 192,59 грн. 3% річних та 67,39 грн.
інфляційних нарахувань;

- за договором від 25.04.2013 № 13/04/5:
2263,50 грн. основного боргу та 31131,75 грн.
штрафу;

- за договором від 17.05.2013 № 13/05/7:
194512,50 грн. основного боргу, 97256,25 грн.
штрафу, 6075,18 грн. 30% річних та 2931,01 грн. 25%
річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням з боку
відповідача умов договорів поставки
укладених між сторонами, в частині
своєчасної сплати за отриманий товар.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 16.07.2013р. Фізична
особа - підприємець ОСОБА_3 був
виключений зі складу відповідачів, а
справа № 925/1020/13 передана за
територіальною підсудністю до
господарського суду Миколаївської
області.

30.09.2013 року у зв'язку з оплатами,
здійсненими відповідачем в ході
розгляду справи, які позивач зарахував
у відповідності із вимогами ст. 534 ЦК
України, останній уточнив позовні
вимоги і просив стягнути з відповідача:

- за договором від 18.04.2013р. № 13/04/3: 5
000,00 грн. основного боргу, 49 850,59 грн.
штрафу та 67,39 грн. інфляційних
нарахувань;

- за договором від 25.04.2013р. № 13/04/5: 2
263,50 грн. основного боргу та 31 131,75 грн.
штрафу;

- за договором від 17.05.2013р. № 13/05/7:
137 365,82 грн. основного боргу.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 01.10.2013 року
залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 26.12.2013 року позовні вимоги
задоволено в повному обсязі:
присуджено до стягнення з ТОВ
"Баштанська птахофабрика" на користь
ТОВ "Катеринопільський Торговий Дім"
за договором поставки № 13/04/3 від 18.04.2013
року: 5 000 грн. основного боргу, 67,39 грн.
збитків від інфляції, 49 850, 59 грн. штрафу;
за Договором поставки № 13/04/5 від 25.04.2013
року: 2 263, 50 грн. основного боргу, 31 131,75
грн. штрафу; за Договором поставки №
13/04/7 від 17.05.2013 року: 137 365, 82 грн.
основного боргу та 8 062,55 грн. судового
збору.

Постановою Вищого господарського суду
України від 14.05.2014р. у справі № 925/1020/13
рішення місцевого та апеляційного
господарських судів було скасовано, а
справа № 925/1020/13 передана на новий
розгляд до господарського суду
Миколаївської області.

Востаннє рішенням
господарського суду Миколаївської
області від 16.09.2014р. (суддя Бездоля Д.О.)
позов задоволено частково; стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Баштанська
птахофабрика" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Катеринопільський Торговий Дім" 95 129,59
грн. основного боргу, 67,39 грн.
інфляційних нарахувань, 21 115,01 грн.
штрафу та 8 062, 55 грн. судового збору. В
іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку про
стягнення сум заборгованості на
підставі ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК
України, а також дійшов висновку про
зменшення сум штрафу виходячи з
приписів ст. 83 ГПК України.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням суду, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Катеринопільський
Торговий Дім" звернулося з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Миколаївської
області скасувати в частині відмови у
задоволенні 108 477,46 грн. штрафу та
прийняти нове, яким позов в цій частині
задовольнити у повному обсязі.

Апелянт у скарзі стверджує, що суд
першої інстанції безпідставно зменшив
штраф на 50 %, оскільки відсутні
виняткові випадки у даній справі для
застосування ст. 233 ГК України та ст. 83
ГПК України.

Більш детальніше доводи
викладені у скарзі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали та
обставини справи на предмет надання їм
попередньою судовою інстанцією
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст. 101 ГПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом позову є стягнення
заборгованості по трьом договорам.

І. 18.04.2013р. між ТОВ "Катеринопільський
Торговий Дім" (постачальник) та ТОВ
"Баштанська птахофабрика" (покупець)
був укладений договір № 13/04/3, за
умовами якого постачальник
зобов'язувався поставити покупцю
товар, а покупець зобов'язувався
прийняти та оплатити його на умовах та
в порядку, визначеному умовами
договору.

Відповідно до п. 1.3 Договору № 13/04/3 під
товаром, що є предметом поставки
розуміється соя врожаю 2012 року в
кількості 30 тонн за ціною 135 000 грн. з
ПДВ.

Згідно з п. п. 5.2, 6.1 Договору № 13/04/3 товар
вважається поставленим з моменту
підпису про отримання уповноваженої
особи (вагаря, завскладом тощо) покупця
на товарно-транспортній накладній по
якій доставлявся товар. Перехід права
власності на товар, що є предметом
поставки за цим Договором,
відбувається після повної оплати
товару. Пунктом поставки товару за цим
Договором є ТОВ "Баштанська
птахофабрика" (Миколаївська область,
Баштанський район, м. Баштанка, вул.
Заводська, буд.2).

За умовами п. п. 7.1, 8.1, 8.3 Договору № 13/04/3
строк відвантаження встановлено
сторонами протягом 5 днів з моменту
укладення даного Договору. Передання і
приймання товару здійснюється
сторонами шляхом підписання
представником покупця в графі "Прийняв"
або "вантаж одержав"
товарно-транспортної накладної
постачальника в місці пункту доставки.
Покупець зобов'язаний до моменту
приймання письмово повідомити по факсу
постачальника прізвище, ім'я,
по-батькові, посаду особи, яка буде
приймати товар (підписувати ТТН від
імені покупця). Якщо покупець не
здійснив такого повідомлення, то такою
особою вважається особа, яка здійснює
зважування та/або приймання товару.

На виконання умов Договору № 13/04/3
позивачем поставлено відповідачу
товар на загальну суму 127 395 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ РН-0000033 від 19.04.2013 року та
товарно-транспортною накладною БЗС №
008856 від 19.04.2013 року.

Вказаний товар (соя) був належним чином
та без будь-яких претензій отриманий
відповідачем, про що свідчить його
підпис на видатковій накладній.

В п. 4.1 Договору № 13/04/3 сторони
встановили, що оплата поставленого
товару здійснюється покупцем в
безготівковій формі в термін до 30.04.2013
року.

Враховуючи положення п. 4.1 Договору №
13/04/3, останнім днем розрахунку за
отриманий по накладній № РН-0000033 від
19.04.2013 року товар є 30.04.2013року.

Однак, як встановлено господарськими
судами попередніх інстанцій,
поставлений товар (сою) було оплачено
частково в сумі 122 395 грн., про що
свідчить копія банківської виписки,
яка міститься в матеріалах справи.

Таким чином, станом на 26.06.2013 року
заборгованість відповідача за
поставлений товар становила 5 000 грн.

Відповідно до пункту 9.4. вказаного
договору за прострочення оплати
(невчасну оплату, не оплату) відповідач
зобов'язався сплатити позивачу штраф у
розмірі 50% вартості поставленого
товару.

В силу ч.1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За вимогами ст. 712 ЦК України, які
кореспондуються з вимогами ст. 265 ГК
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння заміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Враховуючи неналежне виконання
відповідачем свого зобов'язання з
оплати товару (сої) по договору від
18.04.2013р. № 13/04/3, позивач у позовній
заяві:

- керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України,
нарахував до стягнення з відповідача
192,59 грн. 3% річних (за період з 01.05.2013р. по
26.06.2013р.) та 67,39 грн. встановленого
індексу інфляції (за період з травня по
червень 2013 року);

- керуючись п. 9.4. договору від
18.04.2013р. № 13/04/3, нарахував до стягнення з
відповідача 63 697,50 грн. штрафу (127 395,00
грн. х 50%).

Враховуючи, що розрахунки позивача в
частині нарахувань 3% річних та збитків
від інфляції відповідають вимогам
чинного законодавства, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про стягнення 3 % річних у
сумі 192,59 грн. та витрат від інфляції у
розмірі 67,39 грн.

Нарахування штрафу також здійснено
позивачем правомірно, що передбачено
положеннями п. 9.4. договору від 18.04.2013р.
№ 13/04/3 та ст.ст. 216, 217, 218, 230, 231, 232 ГК
України, ст.ст. 549, 550, 551 ЦК України.

В той же час, ухваливши рішення у даній
справі господарський суд зменшив
підлягаючий до стягнення штраф на 50 %
відсотків від заявленої суми, з чим
позивач не погоджується та вимагає
переоцінки обставин, наданих місцевим
судом.

Апеляційна інстанція також
погоджується з рішенням місцевого суду
в цій частині з огляду на таке.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій, згідно ч.2 ст. 217
ГК України, є штрафні санкції до яких
віднесений штраф.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Відповідно до частини третьої статті 551
ЦК України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно з пунктом 3 частини першої
статті 83 ГПК України господарський суд,
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Проаналізувавши матеріали справи
судова колегія погоджується з
висновком місцевого суду відносно
того, що розмір заявленого позивачем до
стягнення з відповідача штрафу в сумі 63
697,50 грн. є надмірно великим порівняно
із збитками позивача, у зв'язку з чим
суд першої інстанції вірно здійснив
оцінку співвідношення сум основного
боргу та штрафу на предмет їх
розумності, співрозмірності та
адекватності, за результатами якої
зменшив розмір суми штрафу на 50%.

Крім того, колегією суддів враховано,
що відповідач вживає заходи,
направлені на забезпечення виконання
зобов'язань, систематично частинами
погашав борг та на дату прийняття
судового рішення розрахувався з
позивачем у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає,
що в силу вимог п. 3 ст. 83 ГПК України,
зменшення штрафу може застосовуватись
судом лише у виняткових випадках, якими
не можна вважати обставини викладені
відповідачем.

Зі змісту наведених вище норм
вбачається, що зменшення розміру
заявленої до стягнення штрафу є правом
суду, а за відсутності переліку таких
виняткових обставин, господарський суд
оцінивши надані сторонами докази та
обставини справи у їх сукупності на
власний розсуд вирішує питання про
наявність або відсутність у кожному
конкретному випадку обставин, за яких
можливе зменшення штрафу.

Відтак, місцевий суд повно встановив
усі істотні для справи обставини,
правильно застосував ст. 551 ЦК України
та ст. 233 ГК України, врахував інтереси
сторін, які заслуговують на увагу та
прийшов до юридично вірного висновку
про наявність обставин, за яких
зменшення штрафних санкцій є
підставним і обґрунтовано зменшив
розмір стягнутого штрафу до 31 848,75 грн.

Після порушення провадження у
справі, а саме: 30.07.2013р., 09.08.2013р. та 13.08.2013,
відповідач додатково сплатив позивачу
в межах договору від 18.04.2013р. № 13/04/3 14039,50
грн., що підтверджується банківською
випискою та іншими матеріалами справи.

Зарахування позивачем вказаних
платежів, вчинених 30.07.2013р., 09.08.2013р. та
13.08.2013р., як таких, що були здійснені
відповідачем в межах договору від
18.04.2013р. № 13/04/3, суд вважає правомірним,
оскільки у призначенні цих платежів
відповідач вказав, що оплата ним
здійснюється саме за конкретно
визначений товар - сою. Зазначення
відповідачем у призначенні згаданих
платежів, що оплата здійснюється за сою
згідно з рахунком від 25.04.2013р. № 40, а не
від 19.04.2013р. № 37, оцінюється судом як
невірне вказання відповідачем
реквізитів рахунку.

Щодо цих платежів на загальну
суму 14 039,50 грн. позивач застосував
положення ст. 534 ЦК України, яка
передбачає, що у разі недостатності
суми проведеного платежу для виконання
грошового зобов'язання у повному
обсязі ця сума погашає вимоги
кредитора у такій черговості, якщо інше
не встановлено договором: 1) у першу
чергу відшкодовуються витрати
кредитора, пов'язані з одержанням
виконання; 2) у другу чергу сплачуються
проценти і неустойка; 3) у третю чергу
сплачується основна сума боргу.

Враховуючи відсутність
відповідних положень у договорі від
18.04.2013р. № 13/04/3, господарський суд вірно
відхилив заперечення відповідача з
цього приводу. Отже, позивач зарахував
здійснені платежі наступним чином: 192,59
грн. в рахунок погашення заявлених у
позовній заяві до стягнення 3% річних,
решту в сумі 13 846,91 грн. в рахунок
погашення заявленого у позовній заяві
до стягнення штрафу.

Таким чином, позов позивача в
частині стягнення з відповідача
грошових коштів за договором від
18.04.2013р. № 13/04/3 підлягає частковому
задоволенню судом: 5000,00 грн. основного
боргу, 67,39 грн. інфляційних нарахувань
та 18 001,84 грн. штрафу.

ІІ. 25.04.2013р. між сторонами був
укладений договір № 13/04/5, за яким
позивач зобов'язався поставити
відповідачу 30 тонн кукурудзи вартістю
58 500,00 грн., а останній, в свою чергу,
зобов'язався прийняти цей товар та
оплатити його вартість у термін до
17.05.2013р.

Відповідно до п. 1.3 Договору №13/04/5 під
товаром, що є предметом поставки
розуміється кукурудза врожаю 2012 року в
кількості 30 тонн за ціною 58 500 грн. з ПДВ.

На виконання умов договору від 25.04.2013р.
№ 13/04/5 позивач поставив відповідачу
кукурудзу в кількості 31,930 тонн
вартістю 62 263,50 грн., що підтверджується
видатковими накладними від 25.04.2013р. №
РН-0000034, від 26.04.2013 № РН-0000035 та товарно -
транспортною накладною від 25.04.2013р. №
008858.

Враховуючи положення п. 4.1 Договору №
13/04/5, останнім днем розрахунку за
отриманий по накладним № РН-0000034 від
25.04.2013 та № РН-0000035 від 26.04.2013 року товар
є 17.05.2013 року.

Відповідач в обумовлений
договором строк (до 17.05.2013р.) сплатив
позивачу за товар 60 000,00 грн., решта
вартості товару залишилась
неоплаченою, що підтверджується
банківською випискою та іншими
матеріалами справи.

Отже, станом на час вирішення
даного спору сума основного боргу
відповідача перед позивачем по
договору від 25.04.2013р. № 13/04/5 становить 2
263,50 грн.

Відповідно до п. 9.4. вказаного договору
за прострочення оплати (невчасну
оплату, не оплату) відповідач
зобов'язався сплатити позивачу штраф у
розмірі 50% вартості поставленого
товару.

Враховуючи неналежне виконання
відповідачем свого зобов'язання з
оплати товару (кукурудзи) по даному
договору позивач, керуючись п. 9.4.
договору, нарахував до стягнення з
відповідача 31 131,75 грн. штрафу (62 263,50 грн.
х 50%).

Суд першої інстанції у своєму
рішенні зменшив підлягаючий до
стягнення штраф на 90 % відсотків, з чим
апеляційна інстанція також
погоджується враховуючи ступінь
виконання зобов'язання відповідачем з
оплати товару вартістю 62 263,50 грн.: у
строк, встановлений договором від
25.04.2013р. № 13/04/5, відповідач сплатив
позивачу 60 000,00 грн., неоплаченим
залишився товар вартістю лише 2 263,50 грн.

Таким чином, суд правомірно реалізував
своє право на зменшення розміру штрафу,
передбачене п. 3 ст. 83 ГПК України, ст. 551
ЦК України та ст. 233 ГК України.

Крім того, місцевим судом вірно
врегульовані питання з приводу порядку
зарахування позивачем сплачених
відповідачем грошових коштів та
стягнуто з відповідача за договором №
13/04/5 2 263,50 грн. основного боргу та 3 113,17
грн. штрафу.

ІІІ. 17.05.2013р. між сторонами був
укладений договір № 13/05/7, за яким
позивач зобов'язався поставити
відповідачу 41 тонну сої вартістю 194 750,00
грн., а останній, в свою чергу,
зобов'язався прийняти цей товар та
оплатити його вартість у термін до
04.06.2013р.

Відповідно до п.п. 1.1., 4.2. вказаного
договору:

- даний договір укладений з
урахуванням норм ст. 694 ЦК України,
оскільки поставка товару здійснюється
в кредит (з відстроченням платежу);

- відповідач сплачує тридцять
процентів річних на суму, що відповідає
ціні проданого товару, починаючи від
дня передання товару позивачем до дня
його фактичної оплати.

Згідно з п.п. 9.4., 9.5. зазначеного
договору:

- за прострочення оплати (невчасну
оплату, не оплату) відповідач
зобов'язався сплатити позивачу штраф у
розмірі 50% вартості поставленого
товару;

- у разі прострочення виконання
грошового зобов'язання за цим
договором відповідач зобов'язався
сплатити позивачу суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також двадцять п'ять процентів річних
від простроченої суми.

З матеріалів справи вбачається,
що позивач поставив відповідачу сою в
кількості 40,950 тон вартістю 194 512,50 грн.,
що підтверджується видатковою
накладною від 19.05.2013р. № РН-0000042 та
товарно - транспортною накладною від
19.05.2013 № 008874.

Для оплати вказаного товару
позивач виписав відповідачу рахунок
від 19.05.2013 № СФ-0000049 на суму 194 512,50 грн.

Однак, в порушення умов договору
відповідач грошові кошти позивачу не
сплатив, станом на час звернення
позивача до суду з даним позовом сума
основного боргу по договору № 13/05/7
складала 194 512,50 грн.,

Враховуючи умови п.п. 1.1., 4.2.
договору щодо продажу товару в кредит,
позивач нарахував до стягнення з
відповідача 30% річних в розмірі 19 344,66
грн. за період з 20.05.2013р. по 17.09.2013р.

Відповідно до ст. 694 ЦК України
договором купівлі-продажу може бути
передбачений продаж товару в кредит з
відстроченням або з розстроченням
платежу.

Згідно з ст. 1057 ЦК України
договором, виконання якого пов'язане з
переданням у власність другій стороні
грошових коштів або речей, які
визначаються родовими ознаками, може
передбачатися надання кредиту як
авансу, попередньої оплати,
відстрочення або розстрочення оплати
товарів, робіт або послуг (комерційний
кредит), якщо інше не встановлено
законом. До комерційного кредиту
застосовуються положення статей 1054-1056
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
положеннями про договір, з якого
виникло відповідне зобов'язання, і не
суперечить суті такого зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України у
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Судова колегія перевіривши розрахунки
позивача, погоджується з висновком
першої інстанції щодо стягнення з
відповідача 30% річних в розмірі 19 344,66
грн. (сплачені 13.08.2013р., 28.08.2013р., 12.09.2013р.,
13.09.2013р. грошові кошти були зараховані
позивачем згідно з ст. 534 ЦК України у
сплату штрафу - (а.с. 61, т. 1)).

Враховуючи неналежне виконання
відповідачем свого зобов'язання з
оплати товару (сої) по договору від
17.05.2013 № 13/05/7, позивач:

- керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України та
п. 9.5. договору від 17.05.2013р. № 13/05/7,
нарахував до стягнення з відповідача 13
988,91 грн. 25% річних за період з 05.06.2013р. по
17.09.2013о.);

- керуючись п. 9.4. договору від
17.05.2013 № 13/05/7, нарахував до стягнення з
відповідача 97 256,25 грн. штрафу (194512,50 грн.
х 50%).

Враховуючи, що розрахунки позивача в
частині нарахувань 25% річних
відповідають вимогам чинного
законодавства, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
з відповідача 13 988,91 грн. (сплачені
13.08.2013о., 28.08.2013о., 12.09.2013о., 13.09.2013о.
грошові кошти були зараховані
позивачем згідно з ст. 534 ЦК України у
сплату штрафу - (а.с. 61, т. 1)).

Нарахування позивачем штрафу у сумі 97
256,25грн. місцевий суд визнав
правомірним, але скориставшись своїм
правом передбаченим п.3 ч.1 ст.83 ГПК
України зменшив штраф на 50 % відсотків
від заявленої суми.

Як було вже зазначено, якщо порушення
зобов'язання учасника господарських
відносин не потягло за собою значні
збитки для іншого господарюючого
суб'єкта, то суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Доводи апеляційної скарги не
приймаються до уваги у зв'язку з таким.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України,
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Під час нового розгляду господарський
суд зобов'язаний діяти згідно з цими
вказівками і не має права ухилитися від
їх виконання.

Суд першої інстанції виконуючи
вказівку, що міститься у постанові
Вищого господарського суду України від
14.05.2014р. у даній справі, здійснив оцінку
співвідношення сум основного боргу та
штрафу на предмет їх розумності,
співрозмірності та адекватності, за
результатами якої встановив, що:

- розмір заявленого позивачем до
стягнення з відповідача штрафу в сумі 97
256,25 грн. є надмірно великим порівняно
із збитками позивача;

- в матеріалах справи відсутні
докази заподіяння неналежним
виконанням відповідачем свого
зобов'язання з вчасної та повної оплати
товару за договором від 17.05.2013р. № 13/05/7
збитків іншим учасникам господарських
відносин;

- ступінь виконання відповідачем
грошового зобов'язання по договору від
17.05.2013р. № 13/05/7: станом на 20.09.2013р.
відповідач сплатив позивачу по цьому
договору 187 736,50 грн. При цьому, за
умовами договору перебіг строку
прострочення оплати товару
відповідачем рахується з 05.06.2013р.

За таких обставин, місцевий суд
правильно застосував ст. 551 ЦК України
та ст. 233 ГК України, врахував інтереси
сторін, які заслуговують на увагу та
прийшов до юридично вірного висновку
про наявність обставин, за яких
зменшення штрафних санкцій є
підставним і обґрунтовано зменшив
розмір стягнутого штрафу до 48 628,12 грн.

Після порушення провадження у справі
відповідач сплатив позивачу в межах
договору від 17.05.2013р. № 13/05/7 187 736,50 грн.,
що підтверджується банківською
випискою та іншими матеріалами справи.
До цих платежів позивач застосував
положення ст. 534 ЦК України, яка
передбачає, що у разі недостатності
суми проведеного платежу для виконання
грошового зобов'язання у повному
обсязі ця сума погашає вимоги
кредитора у такій черговості, якщо інше
не встановлено договором: 1) у першу
чергу відшкодовуються витрати
кредитора, пов'язані з одержанням
виконання; 2) у другу чергу сплачуються
проценти і неустойка; 3) у третю чергу
сплачується основна сума боргу.

Враховуючи відсутність
відповідних положень у договорі від
17.05.2013р. № 13/05/7, господарський суд вірно
відхилив заперечення відповідача з
цього приводу та зарахував здійснені
платежі наступним чином: 19 344,66 грн. в
рахунок погашення заявлених до
стягнення 30% річних (п. 4.2. договору), 13
988,91 грн. в рахунок погашення заявлених
до стягнення 25% річних (п. 9.5. договору),
решту в сумі 154 402,93 грн. в рахунок
погашення заявленого до стягнення
штрафу та суми основного боргу.

Таким чином, господарський суд
Миколаївської області правомірно
стягнув з відповідача залишок за
договором від 17.05.2013р. № 13/05/7 у сумі 88
737,69 грн. основного боргу.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність правових підстав для
зменшення розміру штрафу належного до
стягнення з відповідача за порушення
ним грошового зобов'язання, не знайшли
свого підтвердження при перегляді
справи судом апеляційної інстанції,
тому їх слід залишити поза увагою суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки місцевого
суду, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає, що рішення місцевого суду
прийнято з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
відповідає фактичним обставинам і
матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України для його
зміни чи скасування, відсутні.

У зв'язку з таким апеляційна скарга
залишається без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 п.1, 105
Господарського процесуального кодексу
України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И
Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Катеринопільський Торговий Дім" -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 16.09.2014р. по
справі № 925/1020/13 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 30.10.2014
року

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
Т.Я. Гладишева

Суддя
Н.В. Ліпчанська