ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

03 листопада 2014 р.

Справа № 902/690/14

за позовом:Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" ( вул.
Щорса,36-Б, м. Київ, 01133; 04080, м. Київ, вул.
Фрунзе,39)

до:Приватного підприємства "Інтерпром"
( вул. Пролетарська, буд.14, м. Бар,
Вінницька обл., 2300)

про стягнення заборгованості 73 233,88 грн.
за кредитним договором №0

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

судді Говор Н.Д.

Маслій І.В.

Cекретар судового засідання
Головаченко Т.В.

Представники

позивача : Сікорська Л.В.,

відповідача : не з"явився

ВСТАНОВИВ :

Подано позов публічним акціонерним
товариством "Дельта Банк" до
приватного підприємства "Інтерпром"
про стягнення заборгованості 73233,88 грн.
за кредитним договором №0.

Ухвалою суду від 26.05.2014 року було
порушено провадження у справі з
призначенням судового засідання на
09.06.2014 року.

Ухвалою суду від 09.06.2014 року розгляд
справи було відкладено на 25.06.2014 року, в
зв'язку з неявкою сторін в судове
засідання та ненаданням доказів по
справі.

На підставі заяви судді Яремчука Ю.О.
від 25.06.2014 року розпорядженням
керівника апарату господарського суду
Вінницької області від 25.06.2014 року для
розгляду справи № 902/690/14 створено
колегію у складі: головуючого судді
Яремчука Ю.О. суддів: Банасько О.О.,
Мельника П.А.

Ухвалою суду від 25.06.2014 року колегією
суддів прийнято справу до свого
провадження та призначено справу до
розгляду на 18 серпня 2014 р.

З 11.08.2014 року по 29.08.2014 року суддя
Банасько О.О. знаходиться у щорічний
відпустці.

З 27.07.2014 року по 08.09.2014 року суддя
Мельник П.А. знаходиться у щорічний
відпустці.

На підставі заяви судді Яремчука Ю.О.
від 18.08.2014 року розпорядженням в.о.
керівника апарату господарського суду
Вінницької області від 19.08.2014 року для
розгляду справи № 902/690/14 створено
колегію у складі: головуючого судді
Яремчука Ю.О. суддів: Говор Н.Д., Маслія
І.В.

Ухвалою суду від 19.08.2014 року колегією
суддів було прийнято справу до
провадження з призначенням судового
засідання на 29.09.2014 року.

Ухвалою суд 29.09.2014 року розгляд справи
було відкладено на 17.10.2014 року, з
об»єктивних причин.

Разом з тим, судом було розглядуто
заяву представника позивача стосовно
уточнення позовних вимог (вх. 08-46/9186/14
від 29.10.2014 року), в якій останній просить
суд стягнути з відповідача: 31874,90 грн.
сума простроченої заборогованості за
кредитом; 2106,40 грн. розмір пені за
несвоечасне повернення кредиту; 37016,62
грн. сума заборгованості за відсотками;
2 235,96 грн. розмір пені за несвоєчасне
погашення відсотків.

З огляду на права, надані позивачеві
ст.22 Господарського процесуального
кодексу України (ГПК України), заява
представника позивача судом прийнята
як така, що не суперечить закону та не
порушує права та інтереси інших осіб.

Разом з тим, дану заяву суд розцінив як
заву про змешення розміру позовних
вимог.

При цьому, варто зазначити, що пунктом 6
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2008 року" №01-8/482
від 13.08.2008 року роз'яснено, що в разі
зменшення позовних вимог, якщо його
прийнято господарським судом, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір. Факт зменшення ціни
позову обов'язково відображається
господарським судом в описовій частині
рішення зі справи. При цьому будь-які
підстави для припинення провадження у
справі в частині зменшення позовних
вимог у господарського суду відсутні.

Ухвалою суд 17.10.2014 року розгляд справи
було відкладено на 03.11.2014 року, з
об»єктивних причин.

В судове засідання 03.11.2014 року з»явився
представник позивача. Представник
відповідача в судове засідання не
з»явився, про дату час та місце
судового засідання належним чином
повідомлений, про що свідчить поштове
повідомлення, копія якого міститься в
матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, з'ясувавши фактичні
обставини на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті судом встановлено наступне.

27.11.2006 р. між акціонерним комерційним
інноваційним банком "УкрСиббанк" (Банк)
та приватним підприємством "Інтерпром"
(позичальник) укладено кредитний
договір № 0 за умовами якого банк
зобов'язується надавати позичальнику,
а позичальник зобов'язується прийняти
належним чином використовувати і
повернути банку кредит у формі
поновлювальної кредитної лінії в
національній валюті України у сумі
ліміту кредитної лінії що дорівнює 85
000,00 грн. та сплатити проценти, комісії в
порядку і на умовах, визначених цим
договором ( п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2.1. договору строк
кредитування - надання кредиту
здійснюється у наступний термін: 27
листопада 2006 року.

Відповідно до п.1.2.2. договору
позичальник у будь якому випадку
зобов"язаний повернути банку кредит у
повному обсязі в терміни, встановлені
графіком погашення кредиту ( додаток №1
до договору), але в будь якому випадку
не пізніше 25 листопада 2011 року, якщо
тільки не застосовується інший термін
повернення кредиту, встанвлений на
підставі додаткової угоди сторін або
до вказаного банком терміну
(достроково) відповідно до умов розділу
11 цього договору на підставі будь якого
з п.п.2.3,4.9,5.3,5.5.,5.6.,5.8.,5.10.,7.4., 9.2., 9.14.
договору.

Відповідно до п.1.3.1. договору за
використання кредитних коштів
протягом 30 ( тридцяти) календарних днів,
рахуючи з дати видачі кредиту,
процентна ставка встановлюється у
розмірі 17,5 % річних.

По закінченню цього строку та кожного
наступного місяця кредитування
процентна ставка підлягає перегляду
відповідно до умов п.9.2. даного
договору.

У випадку, якщо банк не повідомив
позичальника про зміну розміру
процентної ставки на наступний місяць
строку кредитування в порядку,
передбаченому п.9.2. даного договору,
застосовується розмір процентної
ставки, діючий за цим договором в
попередньому місяці.

Відповідно до п.1.3.2. сторони домовились,
що за умовами цього договору може бути
встановлений новий розмір процентної
ставки за користування кредитом у разі
настання будь-якої із обставин,
передбачених частиною 1 п.9.2. договору.
За користування кредитними коштами
понад встановлений договором строк
процентна ставка встановлюється у
розмірі 26,25 % річних. Такий розмір
ставки застосовується до всієї
простроченої суми основного боргу
позичальника за договором. Нарахування
та облік таких процентів Банк здійснює
відповідно до умов цього договору та
вимог чинного законодавстві України,
зокрема нормативних актів НБУ.

Відповідно до п.1.3.3. договору
нарахування процентів за цим договором
здійснюється щомісяця, в останній
робочий день поточного місяця, методом
«факт/360» відповідно до вимог
нормативно -правових актів
Національного банку України (далі-НБУ)
та чинного законодавства України.

Період нарахування процентів згідно
умов цього договору починається з дня
фактичного надання кредиту, якщо
умовами п.п. 1.3.2., 9.2. договору не
передбачено іншу дату початку
нарахування процентів, а в наступному -
з першого календарного дня поточного
місяця, і закінчується останнім
календарним днем поточного місяця.

При цьому проценти нараховуються на
суму кредиту, що фактично надані банком
позичальнику і які ще не повернуті
останнім у власність банку відповідно
до умов договору. Для розрахунку
процентів день надання та день
погашення кредиту вважається одним
днем.

Відповідно до п.1.3.4. строк сплати
процентів встановлено з 01 по 10 число
(включно) кожного місяця, наступного за
тим, за який були нараховані банком
такі проценти. При цьому остаточне
погашення процентів повинно бути
зроблене не пізніше дати остаточного
повного повернення кредиту. При цьому,
якщо термін сплати процентів або дата
остаточного повного повернення
кредиту припадає на вихідний,
святковий або неробочий день, в такому
випадку терміном сплати процентів
вважається перший робочий день, що
слідує за таким вихідним, святковим або
неробочим днем.

Відповідно до п.1.5. договору кредит
надається шляхом зарахування банком
коштів на поточний рахунок
позичальника № 2500 у банку для
подальшого використання за цільовим
призначенням.

Відповідно до п. 1.6. договору сторони
погодили наступну черговість
погашення заборгованості позичальника
за цим договором:

1) прострочені комісії ( якщо буде мати
місце просточення);

2) строкові комісії;

3) прострочені проценти ( якщо буде мати
місце прострочення);

4) строкові проценти;

5) прострочена сума основного боргу
(якщо буде мати місце прострочення);

6) строкова сума основного боргу ( якщо
буде мати місце прострочення);

7) штрафні санкції за договором.
У
випадку перерахування коштів на
погашення кредиту та/або процентів
та/або комісії у порушення
вищевказаної черговості з вини
позичальника, банк вправі самостійно
перерозподілити кошти позичальника, що
надійшли, відповідно до черговості,
викладеної в цьому пункті договороу,
шляхом проведення відповідних
бухгалтерських проводок.

Відповідно до п.3.1. договору банк
зобов»язуєьбся надати кредит
позичальнику відповідно до умов даного
договору.

Відповідно до п. 4.2. договору
позичальник зобов»язується погашати
кредит, сплачувати проценти , комісії
та інші платежі на рахунок, вказаний в
першому розділі даного договору.

Відповідно до п. 7.1. договору за
порушення позичальником термінів
погашення будь-яких грошових
зобов"язань, передбачених цим
договором, зокрема, термінів
повернення кредиту (всієї суми або його
частину) та /або термінів сплати
процентів за кредит та /або комісій,
банк має право вимагати від
позичальника додатково сплатити банку
пеню в наступному порядку а саме:

- в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ від суми простроченого платежу,
якщо сума такої заборгованості
виражена в гривні;

- розмір подвійної облікової ставки НБУ
від гривневого еквіваленту суми
простроченого платежу, сума якого
(еквіваленту) розраховується за
офіційним обмінним курсом НБУ гривні
до валюти забргованості станом на дату
нарахування такої пені, якщо сума такої
заборгованості виражена у іноземній
валюті;

- пеня нараховується за кожен день
прострочення, включаючи день погашення
заборгованості, і розраховується за
методом "факт/360) ( метод факт/360"
передбачає, що для розрахунку
використовується фактична кількість
днів у місяці, але умовно в році 360 днів),
але в будь якому випадку такий розмір
пені не може перевищувати розмір,
встановлений чинними законодавством
України на момент її нарахування.

Матеріалами справи стверджується, що
28.11.2006 року відповідач отримав від
банку кредит на загальну суму 85 000,00
грн. (за меморіальним ордером №
від 28.11.2006 року) за користування яким
повинен був сплатити відсотки та
комісію.

Відповідач свої зобов»язання за
договором не виконував належним чином,
внаслідок чого утворилась
заборгованість.

Також судом встановлено, що 08.12.2011 р. між
ПАТ "УкрСиббанком" та ПАТ "Дельтабанк"
було укладено договір купівлі-продажу
прав вимоги за кредитними договорами
за умовами якого Продавець (ПАТ
"УкрСиббанк") погоджується продати
(відступити) права вимоги за кредитами
та передати їх Покупцеві (ПАТ
"Дельтабанк"), а Покупець погоджується
придбати права вимоги за кредитами та
прийняти їх і сплатити ціну купівлі.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ
"УкрСиббанк", з поміж іншого, також
відступив права вимоги за кредитним
договором № 0 від 27.11.2006 р.

На виконання вказаного договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами, сторонами 25.01.2012
р. було підписано акт приймання -
передачі.

Після укладення договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами та підписання
акту приймання-передачі новим
кредитором - ПАТ "Дельтабанк" було
надіслано відповідачу повідомлення
про зміну кредитора за зобов'язанням по
кредитному договору № 0 від 27.11.2006
р.

В якості підстави заявленого позову
позивач посилається на наявність
вказаних вище договорів (кредитного
договору та договору купівлі-продажу
прав вимоги) та непроведення
відповідачем розрахунків за ними, що
стало підставою для звернення позивача
по справі (новий кредитор) з даним
позовом до суду.

Суд дослідивши докази по справі
встановив.

В матеріалах справи міститься рішення
Барського районного суду від 16.06.2010р. по
справі № 2-ц-216/2010 за позовом
акціонерного комерційного банку
"УкрСиббанк" до приватного
підприємства "Інтерпром" та громадянки
ОСОБА_3 про стягнення з останніх
солідарно заборгованості за
кредитними договорами, в тому рахунку і
за кредитним договором № 0 від
27.11.2006 р.

Рішенням Барського районного суду
Вінницької області від 16.06.2010 р. по
справі № 2-ц-216/2010 позовні вимоги АКБ
"УкрСиббанк" задоволено повністю.
Стягнуто солідарно з ПП "Інтерпром" та
ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість
за кредитними договорами, в тому
рахунку за кредитним договором №
0 від 27.11.2006 року - в розмірі 33 634,48
грн., із якої прострочений основний
борг - 31874,90 грн., прострочені проценти -
1526,25 грн. пені 233,33 грн., неустойки 500 грн.
Дане рішення набрало законної сили
10.10.2010р.

Як зазначалось судом, позивач з поміж
інших вимог, заявляє до відповідача
вимогу про стягнення 31 874,90 грн. суми
основного боргу за кредитним договором
№ 0 від 27.11.2006 р., який, вже
стягнутий за рішенням Барського
районного суду Вінницької області від
16.06.2010 р. на користь АКБ "Укрсиббанк",
правонаступником якого є ПАТ
"УкрСиббанк", який відступив своє право
вимоги за договором купівлі-продажу
від 08.12.2011 р. позивачу по справі.

Крім того, як видно з матеріалів справи
в цивільній справі № 2-ц-216/2010 на
виконання рішення Барського районного
суду від 16.06.2010 р. позивачу було видано
виконавчий лист для пред'явлення до
виконання, який пред"являвся до
виконання.

При цьому, після прийняття рішення
Барським районним судом Вінницької
області у справі № 2-ц-216/2010 по погашенню
заборгованості не було вчинено жодного
платежу.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, суд дійшов висновку, що заявлена
позивачем вимога про стягнення з
відповідача основного боргу в сумі
31874,90 грн. за договором № 0 від
27.11.2006 року - стягнення за якою вже
відбулось (рішенням Барського
районного суду від 16.06.2010р.) не
узгоджується з приписами статті 61
Конституції України, а тому в
задоволенні даних позовних вимог на
цій підставі слід відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 37 016,62 грн. заборгованості
по відсотках ; 2 106,40 грн. пені; 2 235,96 грн.
пені за несвоєчасне погашення
відсотків.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, позивачем заявлено до стягнення
з відповідача відсотки за користування
кредитом за період з 19.12.2011 р. по 11.04.2014
р., пені за несвоєчасне повернення
відсотків за період з 11.10.2013 р. по 11.04.2014
р., пені за несвоєчасне повернення
кредиту за період з 11.10.2013 року по 11.04.2014
року.

Як встановлено судом кредитним
договором № 0 від 27.11.2006 р.
сторонами було визначено кінцеву дату
повернення кредиту зі сплатою всіх
відсотків, а саме: 25.11.2011 р.

За визначенням статті 256 Цивільного
кодексу України - позовна давність це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: про
стягнення неустойки (штрафу, пені); про
спростування недостовірної
інформації, поміщеної у засобах
масової інформації; про переведення на
співвласника прав та обов'язків
покупця у разі порушення переважного
права купівлі частки у праві спільної
часткової власності; у зв'язку з
недоліками проданого товару; про
розірвання договору дарування; у
зв'язку з перевезенням вантажу, пошти;
про оскарження дій виконавця заповіту.

Позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Позовна давність, встановлена законом,
не може бути скорочена за домовленістю
сторін. Порядок обчислення позовної
давності не може бути змінений за
домовленістю сторін.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.262 ЦК України заміна
сторін у зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

Слід зазначити, що ст.ст. 263, 264 ЦК
України передбачено випадки зупинення
перебігу позовної давності та
переривання перебігу позовної
давності.

Зокрема ч.2 ст.264 ЦК України передбачено,
що позовна давність переривається у
разі пред'явлення особою позову до
одного із кількох боржників, а також
якщо предметом позову є лише частина
вимоги, право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з нормою ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
від 29.09.2014 р. заявив про застосування
строку позовної давності до вимог
позивача про стягнення відсотків, пені
за за несвоєчасне повернення кредиту
та пені за несвоєчасне повернення
відсотків за кредитом за кредитним
договором № 0 від 27.11.2006 р.,
оскільки строк позовної давності по
зазначеному договору закінчився .

В абзаці 7 п.2.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
вказано, що законом не встановлено
вимог щодо форми заяви сторони про
сплив позовної давності. Відтак її може
бути викладено у відзиві на позов або у
вигляді окремого клопотання,
письмового чи усного.

Оскільки клопотання відповідача про
застосування строку позовної давності
висловлене у відзиві на позовну заяву,
воно приймається судом до розгляду.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
визначено, що за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли таке право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

З огляду на вказані приписи чинного
законодавства, суд прийшов до висновку
про наявність у позивача в даному
випадку порушеного права за позовними
вимогами про стягнення з відповідача
заборгованості по відсотка; пені за
несвоєчасне погашення кредиту; пені за
несвоєчасне погашення відсотків,
оскільки, як вказувалось вище борг
відповідача за кредитним договором
залишився непогашеним, а тому
нарахування відсотків та штрафних
санкцій за порушення сплати кредиту
відповідає умовам кредитного договору
№ 0 від 27.11.2006 р.

Як вказано в п.4.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
№ 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" у зобов'язальних
правовідносинах, в яких визначено
строк виконання зобов'язання, перебіг
позовної давності починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
відповідне зобов'язання мало бути
виконане. Якщо договором чи іншим
правочином визначено різні строки
виконання окремих зобов'язань, що з
нього виникають (наприклад, у зв'язку з
поетапним виконанням робіт або з
розстроченням оплати), позовна
давність обчислюється окремо стосовно
кожного з таких строків. Позовна
давність за позовами, пов'язаними з
простроченням почасових платежів
(проценти за користування кредитом,
орендна плата тощо), обчислюється
окремо за кожним простроченим
платежем.

Як вказувалось вище сторонами в
кредитному договорі № 0 від 27.11.2006
р. було визначено кінцеву дату
повернення кредиту зі сплатою всіх
відсотків, а саме: 25.11.2011 р.

Як вбачається зі змісту кредитного
договору № 0 від 27.11.2006 р.,
сторонами не було досягнуто згоди щодо
збільшення строку позовної давності
щодо нарахування відсотків та комісії,
а щодо нарахування пені за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання, то на
підставі ст. 258 ЦК України
застосовується скорочена тривалість
позовної давності в один рік.

З врахуванням викладеного суд
приходить до висновку про відмову в
частині позову в частині стягнення
пені за несвоєчасне повернення кредиту
в розмірі 2 106,40 грн., оскільки, позивачем
відповідно до договору та вимог
чинного законодавства пропущено
строку позовної давності.

Суд, дослідивши розрахунок
нарахованих відсотків за простроченим
кредитом та пені за несвоєчасне
повернення відсотків, приходить до
висновку, що позов в цих частинах
підлягає задоволенню частково
(зійснивши перерахунок), а саме:

- відсотки за простроченим кредитом
підлягають до стягнення в сумі 19639,63
грн. (за період з 19.12.2011 року по 11.04.2014
року ). Суд здійснив перерахунок
відсотків відповідно до суми основного
боргу в розмірі 31 874,90 грн. за
вищевказаний період з розрахунку на 26,25
% річних;

- пеня за несвоєчасне погашення
відсотків підлягає до стягнення в сумі
42,47 грн. (за період з 11.10.2013р. по 11.04.2014р.)
- сума пені зменшилась внаслідок
перерахунку пені на суму відсотків. При
цьому, суд зазначає, що позивачем було
здійснено розрахунок з врахування суми
основного боргу, що є неправомірним до
даного виду штрафних нарахувань.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене позов підлягає до
задоволення частково.

Керуючись ст.ст.4-3,4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43,
44, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства
"Інтерпром" ( вул. Пролетарська, буд.14, м.
Бар, Вінницька обл., 2300; )
на користь публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" (вул. Щорса,36-Б,
м. Київ, 01133; 04080, м. Київ, вул. Фрунзе,39;
) суми заборгованості по
відсоткам в розмірі 19 639,63 грн., пені за
несвоєчасне повернення відсотків в
розмірі 42,47 грн. та судовий збір в
розмірі 491,01 грн.

В решті позові відмовити.

Копію рішення надіслати відповідачу.

Повне рішення складено 10 листопада 2014
р.

Головуючий суддя
Яремчук Ю.О.

судді
Говор Н.Д.

Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу ( вул. Пролетарська,
буд.14, м. Бар, Вінницька обл., 2300)