ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р.Справа №
916/1321/13Колегія суддів Одеського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючого судді Жекова В.І.,

суддів Сидоренко М.В., Величко Т.А.

(Склад колегії суду сформовано згідно з
розпорядженням голови суду № 2506 від
15.10.2014р.)

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю представників сторін 10.11.2014
р.:

від Прокуратури - Коломійчук І.О.

від Білгород-Дністровської міської
ради Одеської області - не з'явився.

від Державної екологічної інспекції в
Одеській області- Гудзенко Т.Є.

від ТОВ «Білгород-Дністровська
паляниця»- Лук’ян С.Г.

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця"

на рішення Господарського суду
Одеської області від 28.07.2014р.

справа №916/1321/13

за позовом: Білгород-Дністровського
міжрайонного прокурора Одеської
області в особі
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області; в особі Державної
екологічної інспекції в Одеській
області

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця"

про стягнення 262 650 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 19.08.2014р. та
(колегією суддів у складі головуючого
судді Єрмілова Г.А., суддів Величко Т.А.,
Ярош А.І.) прийнято до провадження
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця" на
рішення Господарського суду Одеської
області від 28.07.2014 р. у справі 916/1321/13 та
призначено її до розгляду на 23.09.2014р. об
11:30 (т.2, а.с. 121).

Відповідно до розпорядження керівника
апарату суду Плотніцької С.Б. №
120 від 13.10.2014р. по справі №916/1321/13 було
призначено повторний авторозподіл, у
зв'язку з перебуванням головуючого
судді Єрмілова Г.А. на лікарняному та
справу перерозподілено на розгляд
судді Лашину В.В.

Відповідно до розпорядження керівника
апарату суду Плотніцької С.Б.
№ 123 від 14.10.2014р. по справі №916/1321/13 було
призначено повторний авторозподіл, у
зв'язку з заявою про самовідвід
головуючого судді Лашина В.В. в порядку
ст. 20 ГПК України та справу
перерозподілено на розгляд судді
Жекову В.І.

Відповідно до ухвали Одеського
апеляційного господарського суду від
16.10.2014р. у складі (колегією суддів у
складі головуючого судді Жекова В.І.,
суддів Сидоренко М.В., Величко Т.А.)
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця" на
рішення Господарського суду Одеської
області від 28.07.2014 р. у справі 916/1321/13
прийнята до провадження та призначена
до розгляду на 10.11.2014р.

Учасники судового процесу відповідно
до статті 98 Господарського
процесуального кодексу України
належним чином повідомлялись про час і
місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні, яке відбулось
10.11.2014р. оголошено вступну та
резолютивну частини судового рішення.

24.05.2013р. Заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в особі
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області; в особі Державної
екологічної інспекції в Одеській
області звернувся до Господарського
суду Одеської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця", в
якому просив стягнути з ТОВ
"Білгород-Дністровська паляниця" на
користь Білгород-Дністровської
міської ради кошти за спричинену шкоду
у розмірі 425808, 18 грн., які перерахувати
на розрахунковий рахунок 0011
фонду охорони навколишнього
природного середовища
Білгород-Дністровської міської ради ,
МФО 828011, КОД ЄДРПОУ 3789104, банк - ГУДСКСУ в
Одеській області, одержувач - УДКСУ у
Білгород-Дністровському районі, код
бюджетної класифікації 24062100,
балансовий рахунок 3311, символ
звітності 331.

В обґрунтування позову Заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в особі
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області; в особі Державної
екологічної інспекції в Одеській
області посилається на те, що в ході
проведення перевірки Державною
екологічною інспекцією в Одеській
області було встановлено, що ТОВ
«Білгород-Дністровська паляниця» при
веденні господарської діяльності, в
період з 24.12.2011р. по 19.05.2012р. здійснювало
самовільний забір води з артезіанської
свердловини, в об'ємі 8106 кв.м., що і
підтверджується матеріалами
вищевказаної перевірки.

Обґрунтовуючи позов прокурор зазначає,
що внаслідок вказаного правопорушення
державі спричинено шкоду у розмірі 425
808, 18 грн., відповідно до розрахунку
проведеного Державною екологічною
інспекцією, на підставі «Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів».

На думку Заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в особі
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області; в особі Державної
екологічної інспекції в Одеській
області ці обставини і стали підставою
для звернення до Господарського суду
Одеської області з відповідним позовом
щодо стягнення штрафу з ТОВ
«Білгород-Дністровська паляниця» на
користь Білгород-Дністровської
міської ради у розмірі 262 650 грн.

02.08.2013р. Заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в особі
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області; в особі Державної
екологічної інспекції в Одеській
області звернувся до Господарського
суду Одеської області з уточненням
позовних вимог до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця", в
яких просив стягнути з ТОВ
"Білгород-Дністровська паляниця" на
користь Білгород-Дністровської
міської ради кошти за спричинену шкоду
у розмірі 425 808, 18 грн. на р/р 0011
фонду охорони навколишнього
природного середовища
Білгород-Дністровської міської ради ,
МФО 828011, КОД ЄДРПОУ 3789104, банк - ГУДСКСУ в
Одеській області, одержувач - УДКСУ у
Білгород-Дністровському районі, код
бюджетної класифікації 24062100,
балансовий рахунок 3311, символ
звітності 331 (т.1, а.с. 71-75).

16.12.2013р. Заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в особі
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області; в особі Державної
екологічної інспекції в Одеській
області звернувся до Господарського
суду Одеської області з уточненням
позовних вимог до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця", в
яких просив стягнути з ТОВ
"Білгород-Дністровська паляниця" на
користь Білгород-Дністровської
міської ради кошти за спричинену шкоду
у розмірі 262 650 грн., які перерахувати на
розрахунковий рахунок 0011 фонду
охорони навколишнього природного
середовища Білгород-Дністровської
міської ради , МФО 828011, КОД ЄДРПОУ 3789104,
банк - ГУДСКСУ в Одеській області,
одержувач - УДКСУ у
Білгород-Дністровському районі, код
бюджетної класифікації 24062100,
балансовий рахунок 3311, символ
звітності 331 (т.1, а.с. 198-203).

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 23.01.2014р. (судді Погребна
К.Ф., Рога Н.В., Зайцев Ю.О.) у позові
Заступника Білгород-Дністровського
міжрайонного прокурора Одеської
області в особі
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області; в особі Державної
екологічної інспекції в Одеській
області до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця" про
стягнення 262 650грн. - відмовлено;
стягнуто з Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області на
користь Державного бюджету України на
п/р 3008, одержувач ГУДКУ у Одеській
області, , банк
одержувача ГУ ДКСУ в Одеській області,
МФО 828011, КБК 22030001, символ звітності
банку 206 - судовий збір в сумі 2 626, 50 грн.;
стягнуто з Державної екологічної
інспекції в Одеській області на
користь Державного бюджету України на
п/р 3008, одержувач ГУДКУ у Одеській
області, , банк
одержувача ГУ ДКСУ в Одеській області,
МФО 828011, КБК 22030001, символ звітності
банку 206 - судовий збір в сумі 2 626, 50 грн.

Вищезазначене рішення було оскаржено в
апеляційному порядку та постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 11.03.2014р. рішення
Господарського суду Одеської області
від 23.01.2014р. залишено без змін (т.2,
а.с.23-30).

Постанова апеляційної інстанції також
була оскаржена в касаційному порядку
та постановою Вищого господарського
суду України від 04.06.2014р. рішення
Господарського суду Одеської області
від 23.01.2014р. та постанова Одеського
апеляційного господарського суду від
11.03.2014р. у справі №916/1321/13 скасовані та
справа №916/1321/13 направлена до
Господарського суду Одеської області
на новий розгляд (т.2, а.с. 53-58).

Ухвалою Господарського суду Одеської
області від 25.06.2014р. (суддя Петров В.С.)
справа №916/1321/13 прийнята до свого
провадження (т.2, а.с. 61).

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 28.07.2014р. (суддя Петров В.С.)
позов Білгород-Дністровського
міжрайонного прокурора Одеської
області в інтересах держави в особі
Білгород-Дністровської міської ради до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця" про
стягнення 262 650,00 грн. залишено без
розгляду; позов
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції в Одеській області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця" про
стягнення 262 650,00 грн. задоволено у
повному обсязі.

Не погодившись із вказаним судовим
рішенням, Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Білгород-Дністровська паляниця»
звернулось до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення господарським судом першої
інстанції норм матеріального права
просить скасувати рішення
Господарського суду Одеської області
від 28.07.2014р. по справі №916/1321/13 повністю
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
апелянт посилається на те, що судом під
час прийняття оскаржуваного судового
рішення не було враховано, ні вини ТОВ
«Білгород-Дністровська паляниця», ні
наявності шкоди, ні причинного зв'язку
між протиправною поведінкою та
заподіяною шкодою - немає.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм попередньою судовою інстанцією
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ТОВ "Білгород-Дністровська паляниця " є
суб'єктом господарювання, основним
видом діяльності якого є виробництво
хліба та хлібобулочних виробів;
виробництво борошняних кондитерських
виробів, тортів і тістечок нетривалого
зберігання. Господарську діяльність
підприємство здійснює на земельній
ділянці загальною площею 1,7697 га, якою
користується на підставі договору
оренди землі від 11.04.2005р, строк дії
якого 49 років. На зазначеній земельній
ділянці розташовані будівлі та
споруди, зокрема, дві артсвердловини
для добування підземних вод.

Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
Одеській області були видані ТОВ
"Білгород-Дністровська паляниця"
дозволи на спецводокористування від
16.03.2009 р. № УКР633А/Оде на термін до 10.12.2011
р. та дозвіл на спеводокористування №
УКР633-А/Оде від 25.05.2012 р., термін дії
якого до 15.02.2015 р., за якими відповідачем
ТОВ "Білгород-Дністровська паляниця"
здійснювалось водокористування на
виробничі та госппобутові потреби (т.1,
а.с. 18-25).

01.02.2013 р. Державною екологічною
інспекцією в Одеській області була
проведена перевірка законності
видобування підземних вод ТОВ
"Білгород-Дністровська паляниця", за
наслідком якої складений акт перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства.

Зі змісту акту вбачається, що за
результатами вказаної перевірки ДЕІ
встановлено факт порушення п. 9 ст. 44
Водного кодексу України, а саме: факт
забору підземної води для виробничих
та господарсько-побутових потреб в
об'ємі 5000 куб. м в період з 01.01.2012 р. по
31.03.2012 р. без дозволу на здійснення
спеціального водокористування, що
підтверджується звітом ТОВ
"Білгород-Дністровська паляниця" про
використання води за І квартал 2012 року
по формі № 2-ТП. При цьому в акті
перевірки вказано, що відповідач після
закінчення терміну дії дозволу на
спецводокористування від 16.03.2009 р. №
УКР633АОде здійснював забір води, що
підтверджено довідкою з
Білгород-Дністровського управління
водного господарства від 28.01.2013 р. № 60.

На підставі вказаного ДЕІ в Одеській
області здійснено розрахунок завданих
відповідачем ТОВ
"Білгород-Дністровська паляниця"
збитків із застосуванням п. 9.1 Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Мінприроди України від 20.07.2009 р. за № 389,
внаслідок чого визначено суму збитків
в розмірі 262 650 грн.

Судова колегія апеляційної інстанції
погоджується із доводами наведеними в
оскаржуваному судовому рішенні, а
відтак і не погоджується з доводами
викладеними в апеляційній скарзі
виходячи з наступного.

Згідно з п. 9 ст. 44 Водного кодексу
України водокористувачі зобов'язані
здійснювати спеціальне
водокористування лише за наявності
дозволу.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання використовують у
господарській діяльності природні
ресурси в порядку спеціального або
загального природокористування
відповідно до цього Кодексу та інших
законів, що узгоджується з приписами ч.
1 ст. 38 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища".

Частиною 3 статті 38 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" передбачено, що в порядку
спеціального використання природних
ресурсів громадянам, підприємствам,
установам і організаціям надаються у
володіння, користування або оренду
природні ресурси на підставі
спеціальних дозволів, зареєстрованих у
встановленому порядку, за плату для
здійснення виробничої та іншої
діяльності, а у випадках, передбачених
законодавством України, - на пільгових
умовах.

Згідно з Водним Кодексом України
підземні води належать до державного
водного фонду України.

За визначеннями, наведеними у статті
першої Водного кодексу України,
використання води - процес вилучення
води для використання у виробництві з
метою отримання продукції та для
господарсько-питних потреб населення,
а також без її вилучення для потреб
гідроенергетики, рибництва, водного,
повітряного транспорту та інших
потреб.

За приписами статті 46 зазначеного
Кодексу водокористування може бути
двох видів: загальне і спеціальне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 48 Водного
кодексу України спеціальне
водокористування - це забір води з
водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.
Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських та
інших державних і громадських потреб.
Не належать до спеціального
водокористування: пропуск води через
гідровузли (крім гідроенергетичних);
подача (перекачування) води
водокористувачам у маловодні регіони;
усунення шкідливої дії вод
(підтоплення, засолення, заболочення);
використання підземних вод для
вилучення корисних компонентів;
вилучення води з надр разом з
видобуванням корисних копалин;
виконання будівельних,
днопоглиблювальних і вибухових робіт;
видобування корисних копалин і водних
рослин; прокладання трубопроводів і
кабелів; проведення бурових,
геологорозвідувальних робіт; інші
роботи, які виконуються без забору води
та скидання зворотних вод.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
зазначає, що водним законодавством
передбачено вичерпний перелік видів
використання води, які не відносяться
до спеціального водокористування, а
значить і не потребують отримання
дозволу на спецводокористування.

За приписами ст. 50 Водного Кодексу
України строки спеціального
водокористування встановлюються
органами, які видали дозвіл на
спеціальне водокористування.
Продовження строків спеціального
водокористування за клопотанням
заінтересованих водокористувачів
здійснюється державними органами, що
видали дозвіл на спеціальне
водокористування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
зазначає, що з матеріалів справи
вбачається, що відповідач ТОВ
"Білгород-Дністровська паляниця"
здійснює господарську діяльність, у
тому числі використовує
артсвердловини на земельній ділянці,
що надані йому на умовах оренди згідно
із договором від 11.04.2005 р., видобуває
підземні води у господарських й
господарсько-побутових цілях. При
цьому у період з 11.12.2011 року по 24.05.2012
року у відповідача був відсутній
дозвіл на спеціальне водокористування,
оскільки виданий відповідачу
Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
Одеській області дозвіл на спеціальне
водокористування від 16.03.2009 р. № УКР
633-А/Оде діяв на строк до 10.12.2011 р., а
наступний дозвіл № УКР633-А/Оде було
видано відповідачу лише 25.05.2012 р., про що
зазначалось вище.

Підстави для припинення права
спеціального водокористування
встановлені статтею 55 Водного кодексу
України, відповідно до п. 2 якої право
юридичних та фізичних осіб на
спеціальне водокористування
припиняється, зокрема, у разі
закінчення строку спеціального
водокористування.

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначає, що порядок припинення права
спеціального водокористування
визначається згідно з положеннями ст. 56
Водного кодексу України, згідно якої
припинення права спеціального
водокористування здійснюється,
зокрема, за рішенням органу, що видав
дозвіл на спеціальне водокористування,
у випадку, передбаченому пунктом 2 ст.
55 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 56 Водного кодексу
України визначено, що припинення права
на спеціальне водокористування в усіх
випадках здійснюється органом, що
видав дозвіл на спеціальне
водокористування.

Отже, з огляду на вказані приписи ст. 55,
56 Водного кодексу України, суд
апеляційної інстанції зазначає, що
закінчення строку дії дозволу на
спеціальне водокористування за
відсутності рішення органу, що його
видав про припинення права відповідача
на спеціальне водокористування не
позбавляє останнього можливості
продовжити строк спеціального
водокористування у встановленому
чинним законодавством порядку.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо того, що дії
відповідача ТОВ
«Білгород-Дністровська паляниця» з
використанням вод після закінчення
строку дії дозволу на спеціальне
водокористування, без його продовження
та за відсутності рішення
компетентного органу про припинення
спеціального водокористування,
вважаються самовільним
водокористуванням.

Також суд апеляційної інстанції
зазначає, що відповідно до пунктів 2, 3, 4
Порядку погодження та видачі дозволів
на спеціальне водокористування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 321 від 13.03.2002 року,
дозволи на спеціальне
водокористування (забір води з водних
об'єктів із застосуванням споруд або
технічних пристроїв, використання води
та скидання у водні об'єкти
забруднюючих речовин, включаючи забір
води та скидання забруднюючих речовин
із зворотними водами із застосуванням
каналів) видаються у разі використання
води водних об'єктів
загальнодержавного значення -
Мінприроди, а на території Автономної
Республіки Крим - органом виконавчої
влади Автономної Республіки Крим з
питань екології та природних ресурсів
за клопотанням водокористувачів з
обґрунтуванням потреби у воді, яке
погоджується у разі використання
підземних вод - з Державною геологічною
службою або дочірніми підприємствами
НАК "Надра України" за переліком, який
затверджує Мінекоресурсів. Дозволи
видаються органами, що зазначені в
абзаці другому пункту 2 цього Порядку, в
місячний термін з дня подання в
установленому порядку клопотання, а
органами, зазначеними в абзаці
третьому цього пункту, - в установлені
ними терміни. Клопотання
водокористувачів розглядаються у
місячний термін. У разі відмови у
погодженні клопотання або у видачі
дозволу водокористувачу надається
відповідь з обґрунтуванням причин
відмови (в редакції Порядку, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин).

У відповідності до приписів статей 68, 69
Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
встановлено, що порушення
законодавства України про охорону
навколишнього природного середовища
тягне за собою встановлену цим Законом
та іншим законодавством України
дисциплінарну, адміністративну,
цивільну і кримінальну
відповідальність. Підприємства,
установи, організації та громадяни
зобов'язані відшкодовувати шкоду,
заподіяну ними внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України. Шкода,
заподіяна внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно статті 110 Водного кодексу
України визначено, що порушення
водного законодавства тягне за собою
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно з
законодавством України.
Водокористувачі звільняються від
відповідальності за порушення водного
законодавства, якщо вони виникли
внаслідок дії непереборних сил природи
чи воєнних дій. Відповідальність за
порушення водного законодавства
несуть особи, винні, зокрема у
порушенні правил спеціального
водокористування.

Статтею 111 Водного кодексу України
передбачено, що підприємства, установи,
організації і громадяни України, а
також іноземні юридичні і фізичні
особи та особи без громадянства
зобов'язані відшкодувати збитки,
завдані ними внаслідок порушень
водного законодавства, в розмірах і
порядку, встановлених законодавством
України. Притягнення винних у
порушенні водного законодавства до
відповідальності не звільняє їх від
обов'язку відшкодування збитків,
завданих ними внаслідок порушення
водного законодавства.

Відшкодування шкоди, заподіяної
порушенням природоохоронного
законодавства, за своєю правовою
природою є відшкодування
позадоговірної шкоди, тобто деліктною
відповідальністю.

Загальне положення про
цивільно-правову відповідальність за
завдання позадоговірної шкоди втілено
у статті 1166 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності
є протиправне шкідливе винне діяння
особи, яка завдала шкоду. Для
відшкодування завданої шкоди
необхідно довести такі факти як
неправомірність поведінки особи; вина
завдавача шкоди; наявність шкоди;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є
обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування шкоди.
Відсутність хоча б одного з цих
елементів виключає відповідальність
за заподіяну шкоду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
в деліктних правовідносинах саме на
позивача покладається обов'язок
довести наявність шкоди,
протиправність (незаконність)
поведінки заподіювача шкоди та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяною шкодою. В свою чергу,
відповідач повинен довести, що в його
діях (діях його працівників) відсутня
вина у заподіянні шкоди.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення
природоохоронного законодавства,
повинна відшкодовуватись у розмірах,
які визначаються на підставі
затверджених у встановленому порядку
такс і методик обрахування розмірів
шкоди, що діють на час здійснення
порушення або, у разі неможливості
встановлення часу здійснення
порушення, - на час його виявлення.
Відсутність таких такс або методик не
може бути підставою для відмови у
відшкодуванні шкоди.

Наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 20.07.2009р. № 389 затверджено
Методику розрахунку розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів.

Вказана Методика розрахунку розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів встановлює єдині вимоги до
визначення збитків, заподіяних державі
внаслідок порушення законодавства про
охорону та раціональне використання
водних ресурсів суб'єктами
господарювання (фізичними і юридичними
особами), та застосовується державними
інспекторами України з охорони
навколишнього природного середовища
та державними інспекторами з охорони
навколишнього природного середовища
відповідних територій при розрахунку
розмірів збитків, заподіяних державі
внаслідок порушення законодавства про
охорону та раціональне використання
водних ресурсів, які виявлені за
результатами державного контролю за
додержанням вимог суб'єктами
господарювання природоохоронного
законодавства.

З аналізу пункту 1.2. Методики (в
редакції наказу Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 20.07.2009р. № 389) вбачається, що
вказана Методика встановлює порядок
визначення розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі як
внаслідок таких порушень
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, що призвели до забруднення
водних об'єктів, забруднення
поверхневих та підземних вод, так і
внаслідок порушень законодавства про
охорону та раціональне використання
водних ресурсів, обумовлених
самовільним використанням водних
ресурсів без дозволу на спеціальне
водокористування, забором,
використанням води та скидом
забруднюючих речовин з порушенням умов
водокористування, встановлених у
дозволі на спеціальне
водокористування.

Відповідно до пункту 1.7. Методики
самовільне водокористування - це
здійснення спеціального
водокористування без наявності
дозволу на нього.

В розділі IX (пункти 9.1., 9.2.) Методики (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) визначено
порядок розрахунку розміру
відшкодування збитків, обумовлених
самовільним використанням водних
ресурсів без дозволу на спеціальне
водокористування та порушенням умов
водокористування, встановлених у
дозволі на спеціальне
водокористування (крім прісних
підземних вод глибиною більше 20 м), який
здійснюється за формулою: З сам = 100 х W х
Тар, де W - об'єм води (м3), що використана
самовільно без дозволу на спеціальне
водокористування або з порушенням умов
водокористування, встановлених у
дозволі на спеціальне
водокористування, Тар - норматив збору
за спеціальне водокористування (грн/м3),
що діє в регіоні на момент виявлення
порушення та який затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 18.05.1999р. № 836.

Так, суд апеляційної інстанції
зазначає, що положення Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
затвердженої наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 20.07.2009р. № 389,
встановлюють самостійні та окремі
підстави для відшкодування збитків,
заподіяних державі внаслідок порушень
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, зокрема внаслідок
самовільного використання водних
ресурсів без дозволу на спеціальне
водокористування.

Отже, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що чинним
законодавством встановлено самостійні
підстави для відшкодування збитків,
заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, зокрема внаслідок
самовільного використання водних
ресурсів без відповідного дозволу на
спеціальне водокористування.

Слід зауважити, що спірні водні
правовідносини, які пов'язані з
обов'язковістю отримання відповідачем
дозволу на спецводокористування,
вичерпно врегульовані статтями 44, 48, 49
Водного кодексу України як нормами
спеціального закону. В свою чергу
стаття 23 Кодексу України про надра
звільняє певних суб'єктів
(землевласників і землекористувачів в
межах наданих їм земельних ділянок) від
отримання спеціальних дозволів на
користування надрами, що не слід
ототожнювати з дозволами на
спецводокористування.

Так, у статті 23 Кодексу України про
надра міститься положення, що
землевласники і землекористувачі в
межах наданих їм земельних ділянок
мають право без спеціальних дозволів
та гірничого відводу видобувати для
своїх господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови, що продуктивність
водозаборів підземних вод не перевищує
300 кубічних метрів на добу, та
використовувати надра для
господарських і побутових потреб.

Між тим з матеріалів справи не
вбачається та встановлено судом першої
інстанції, що відповідачем ТОВ
«Білгород-Дністровська паляниця» не
доведено забір підземних вод разом з
видобуванням корисних копалин.

Разом з тим суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо того, що здійснення
відповідачем ТОВ
«Білгород-Дністровська паляниця» в
порушення вимог статей 48, 49 Водного
кодексу України самовільного
водокористування (спеціального
водокористування без наявності
дозволу на нього) у період з 11.12.2011 р. по
24.05.2012 р., який не спростовано
відповідачем. внаслідок чого державі
було заподіяно шкоду в розмірі 262 650,00
грн. При цьому відповідачем на
спростування проведеного позивачем
розрахунку не надано належних доказів
фактичного споживання ним води в
іншому обсязі, адже чинним
законодавством встановлено обов'язок
саме водокористувача здійснювати
облік забору та використання вод.

Крім того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що у позові заступником
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора позивачами визначено
Державну екологічну інспекцію в
Одеській області та
Білгород-Дністровську міську раду. При
цьому представництво прокурором
інтересів держави в особі вказаної
Інспекції у даних спірних
правовідносинах в позові обґрунтовано
положеннями Закону України „Про
охорону навколишнього природного
середовища", відповідно до яких
інспекція є уповноваженим державою
органом, який здійснює контроль за
дотриманням природоохоронного
законодавства.

Наразі слід зазначити, що за
положеннями ч. 2 ст. 37 Закону України
„Про охорону навколишнього природного
середовища при здійсненні нагляду
органи прокуратури застосовують
надані їм законодавством України
права, включаючи звернення до судів з
позовами про відшкодування шкоди,
заподіяної в результаті порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
та про припинення екологічно
небезпечної діяльності.

Також згідно статтею 20-2 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища" до компетенції
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів, у сфері охорони
навколишнього природного середовища
належить пред'являти претензії про
відшкодування збитків і втрат,
заподіяних державі в результаті
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
(підпункт „ґ"), вживати в установленому
порядку заходів досудового
врегулювання спорів, виступати
позивачем та відповідачем у судах
(підпункт „й").

Пунктом 1 Положення про Державну
екологічну інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 р. № 454/2011, визначено
Державну екологічну інспекцію України
(Держекоінспекція України) як
центральний орган виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра екології та
природних ресурсів України.
Держекоінспекція України входить до
системи органів виконавчої влади та
утворюється для забезпечення
реалізації державної політики із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Основними завданнями Держекоінспекції
України відповідно до п. 3 даного
Положення, є: реалізація державної
політики зі здійснення державного
нагляду (контролю) за додержанням вимог
законодавства у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення та охорони природних
ресурсів; додержанням режиму територій
та об'єктів природно-заповідного фонду;
за екологічною та радіаційною безпекою
(у тому числі у пунктах пропуску через
державний кордон і в зоні діяльності
митниць призначення та відправлення)
під час імпорту, експорту та транзиту
вантажів і транспортних засобів;
біологічною і генетичною безпекою щодо
біологічних об'єктів природного
середовища при створенні, дослідженні
та практичному використанні генетично
модифікованих організмів (ГМО) у
відкритій системі; поводженням з
відходами (крім поводження з
радіоактивними відходами) і
небезпечними хімічними речовинами,
пестицидами та агрохімікатами.

Згідно п. 6.12 вказаного Положення
Держекоінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право розраховувати розмір
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення природоохоронного
законодавства, та пред'являти
претензії.

Отже, виходячи з вищенаведеного, на
Держекоінспекцію та її територіальні
органи, у т.ч. позивача, як центрального
органу виконавчої влади, який
забезпечує реалізацію державної
політики із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів, покладено здійснення
державного контролю за дотриманням
вимог законодавства України про
охорону земель та природоохоронного
законодавства.

З огляду на викладене, суд вважає
представництво прокуратурою інтересів
позивача - Державної екологічної
інспекції в Одеській області цілком
правомірним та належним чином
обґрунтованим.

Натомість суд апеляційної інстанції
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку щодо
необґрунтованості представництва
прокуратурою інтересів
Білгород-Дністровської міської ради з
огляду на відсутність у останньої
таких повноважень у сфері порушень
природоохоронного законодавства,
зокрема правом на пред'явлення позову
про відшкодування збитків. Зокрема,
згідно ст. 15 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
Білгород-Дністровська міська рада несе
лише відповідальність за стан
навколишнього природного середовища
на своїй території і в межах своєї
компетенції: а) забезпечує реалізацію
екологічної політики України,
екологічних прав громадян; б) дає згоду
на розміщення на своїй території
підприємств, установ і організацій у
порядку, визначеному законом; в)
затверджує з урахуванням екологічних
вимог проекти планіровки і забудови
населених пунктів, їх генеральні плани
та схеми промислових вузлів; г) видає
(переоформлює, видає дублікати, анулює)
дозволи на спеціальне використання
природних ресурсів місцевого значення
у випадках, передбачених законом; д)
затверджує місцеві екологічні
програми; е) організовує вивчення
навколишнього природного середовища;
є) створює і визначає статус резервних,
в тому числі й валютних, фондів для
фінансування програм та інших заходів
щодо охорони навколишнього природного
середовища; ж) організує в разі
необхідності проведення екологічної
експертизи; з) забезпечує інформування
населення про стан навколишнього
природного середовища, функціонування
місцевих екологічних автоматизованих
інформаційно-аналітичних систем; и)
організує роботу по ліквідації
екологічних наслідків аварій,
залучають до цих робіт підприємства,
установи та організації, незалежно від
їх підпорядкування та форм власності, і
громадян; і) приймає рішення про
організацію територій та об'єктів
природно-заповідного фонду місцевого
значення та інших територій, що
підлягають особливій охороні; ї)
здійснює контроль за додержанням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає,
що прокурором неправильно визначено
Білгород-Дністровську міську раду як
позивача у даному позові за заявленими
вимогами про стягнення збитків.

Абзацем 3, 4 п. 3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
р. № 7 "Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам" (з
наступ. змінами і доповнен.)
господарський суд повинен оцінювати
правильність визначення прокурором
органу, на який державою покладено
обов'язок щодо здійснення конкретних
функцій у правовідносинах, пов'язаних
із захистом інтересів держави.
Інтереси держави мають чітко
формулюватися й умотивовуватися
прокурором. У випадках неправильного
визначення прокурором позивача, тобто
органу, уповноваженого державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах,
господарський суд на підставі пункту 1
частини першої статті 63 ГПК повертає
таку позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду. Якщо
господарський суд помилково порушив
провадження у справі за позовом
прокурора, в якій неправильно
визначено позивача за вимогами про
захист інтересів держави, такий позов
підлягає залишенню без розгляду
відповідно до пункту 1 частини першої
статті 81 ГПК.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
зазначає, що враховуючи вищенаведене
та те, що справу було помилково
порушено за позовною заявою прокурора,
в якій неправильно визначено позивача -
Білгород-Дністровську міську раду за
заявленими вимогами про захист
інтересів держави в сфері охорони
навколишнього природного середовища,
суд першої інстанції обґрунтовано
прийшов до висновку, що позов
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в частині
вимог про захист інтересів держави в
особі Білгород-Дністровської міської
ради Одеської області до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця" про
стягнення 262 650,00 грн. підлягає
залишенню без розгляду.

Отже, твердження апелянта щодо того, що
судом першої інстанції під час
прийняття оскаржуваного рішення не в
повному обсязі було досліджено всі
фактичні обставини справи, колегією
суддів апеляційної інстанції до уваги
не приймаються, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що судом першої
інстанції в повному обсязі були
дослідженні всі фактичні обставини
справи та цілком обґрунтовано було
прийнято рішення щодо задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

При розгляді справи в апеляційному
порядку апелянт не спростував
викладені в рішенні суду обставин, а
отже, відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Крім того, відповідно до вимог ст.38 ГПК
України, (в редакції Закону № 2453 -V1),
забезпечення судового процесу
доказами покладено виключно на сторони
у справі.

З огляду на викладене, судова колегія
апеляційної інстанції зазначає, що
оскаржуване рішення суду прийнято з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а відтак
підстави для його зміни або скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст. 85,99,101-105
ГПК України,

колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської
області від 28.07.2014р. у справі № 916/1321/13-
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
11.11.2014р.

Головуючий суддя:
Жеков В. І.

Судді:
Сидоренко М.В.

Величко Т.А