ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2014 року Справа №
904/7280/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М.
(доповідач),

суддів: Герасименко І.М., Іванов О.Г.

секретар судового засідання
Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Івженко Л.В., угода про
надання правової допомоги від 27.11.13,
адвокат

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Електродпостач" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.06.2014р.
у справі №904/7280/13

за позовом Приватного підприємства
"ТЄД", м.Алчевськ, Луганська область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Електродпостач", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 44625,79 грн. боргу за
договором на виконання робіт

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "ТЄД" у вересні
2013 року звернулося до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Електродпостач" про
стягнення заборгованості за виконані
підрядні роботи, яка з урахуванням
індексу інфляції становить суму 38749,38
грн., а також про стягнення суми 2432,18
грн. трьох процентів річних та суми 3444,23
грн. пені за порушення строків оплати.

Позовні вимоги обґрунтовані
посиланням на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань з
остаточного розрахунку за договором
№2909/10-74/10 від 29.09.2010р. на виготовлення,
поставку та введення в експлуатацію
устаткування.

Справа розглядалася господарськими
судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 16.06.2014р.
у справі №904/7280/14 (суддя - Мельниченко
І.Ф.) позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 37720,00 грн. основного
боргу, 2361,61 грн. річних, 2915,15 грн. пені,
301,76 грн. інфляції та 1669,33 грн. судового
збору. В решті позовних вимог -
відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано обґрунтованістю позовних
вимог та відсутністю доказів оплати
відповідачем на користь позивача
остаточної вартості виконаних
підрядних робіт. При цьому вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
суми річних, втрат від інфляції та пені
задоволені судом частково, оскільки
позивачем неправильно було визначено
початок періоду прострочення.

Відповідач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Електродпостач", не
погодившись із рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 16.06.2014р. у справі №904/7280/14,
звернувся до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій вказує, що
означене рішення суду не відповідає
обставинам справи та прийнято з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому просить
рішення місцевого господарського суду
скасувати, прийняти нове рішення, яким
в позові відмовити повністю.

В обґрунтування своїх вимог у
апеляційній скарзі відповідач
посилається на те, що судом не було з
достовірністю досліджено обставини
введення обладнання в експлуатацію, не
з'ясовано, а позивач в обґрунтування
своїх вимог не надав жодного доказу
того, що він виконав передбачені вимоги
до випробувань та приймання
обладнання, які містяться в розділі 9
Технічного завдання, що є додатком №1
до укладеного між сторонами договору.
Відповідач звертає увагу на те, що
згідно п.4.2.1. Технічного завдання
силовий випрямляч повинен відповідати
вимогам техніки безпеки в
електроустановках та правилам ПУЕ
(Правила улаштування
електроустановок), діючим державним та
міжнародним стандартам - ГОСТ 1814.1-85 та
вимогам відповідного Технічного
завдання. Відсутність актів комісії,
протоколів випробувань свідчать про
те, що позивачем не було здійснено дії,
які вимагає розділ 9 Технічного
завдання та ПУЕ, та в свою чергу
свідчать про неналежне виконання
позивачем своїх зобов'язань за
договором.

В судових засіданнях представник
відповідача підтримав вимоги своєї
апеляційної скарги. Надав додаткові
усні пояснення щодо фактичної
експлуатації устаткування, установка
якого передбачалась умовами договору
№2909/10-74/10 від 29.09.2010р.

Враховуючи, що за інформацією УДППЗ
"Укрпошта" у зв'язку з загостренням
суспільно-політичної ситуації на
території Донецької та Луганської
областей, проведенням бойових дій в
зоні АТО , підвищення ризику виникнення
загрози життю та здоров'ю працівників
поштового зв'язку, блокування шляхів
проїзду до м. Донецьк та м. Луганськ
незаконними озброєними угрупуваннями,
з 22.07.2014р. до окремої вказівки
припиняється приймання для
пересилання поштових відправлень на
адресу низки населених пунктів, серед
яких є м. Алчевськ Луганської області,
відповідач повідомлявся
Дніпропетровським апеляційним
господарським судом про час і місце
розгляду справи телефонограмами та
електронними засобами зв'язку, однак
заперечень на апеляційну скаргу суду
апеляційної інстанції не направив.
Представник позивача у судові
засідання не з'явився. За таких
обставини, колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду вважає за можливе
розглянути справу в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як встановлюють норми ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
повноту встановлених місцевим
господарським судом обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки,
колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Електродпостач"
(Замовник, відповідач) і Приватним
підприємством "ТЄД" (Виконавець,
позивач) був укладений договір
№2909/10-74/10 від 29.09.2010р., за яким Замовник
доручив, а Виконавець прийняв на себе
виготовлення, поставку і введення в
експлуатацію обладнання згідно з
вимогами Технічного завдання (Додаток
№1) і в комплектності у відповідності з
Додатком №2, які є невід'ємними
частинами цього договору.

У пункті 2.1. вказаного договору сторони
визначили, що за виконану роботу
Замовник сплачує Виконавцю згідно
цього договору:188600,00 грн. у т.ч. ПДВ 20% -
31433,33 грн.

Оплата проводиться в наступному
порядку: 60% від суми договору -
передплата на протязі 5 банківських
днів після підписання цього договору;
20% від суми договору - передоплата на
протязі 5 банківських днів за
повідомленням про готовність
обладнання до проведення
пуско-налагоджувальних робіт; 20% від
суми договору - оплата на протязі 5
банківських днів після підписання
сторонами акту введення в експлуатацію
обладнання (п.2.2.).

Відповідно до п. 6.1. договір вступив в
силу з моменту підписання його
сторонами і діє до повного виконання
ними своїх обов'язків.

Позивач на підтвердження виконання
своїх договірних зобов'язань надав
акти приймання - здачі робіт
(обладнання) по договору: від 30.12.2010р. на
суму 113160,00 грн., від 17.02.2011р. на суму 37720,00
грн. та від 12.07.2011р. на суму 37720,00 грн.

Відповідачем оплата за договором була
проведена частково: у вигляді
передплати в сумі 113160,00 грн., що
підтверджується випискою Луганської
філії АКБ "Індустріалбанк" по особовому
рахунку від 07.10.2010р., і в сумі 37720,00 грн. -
відповідно до виписки від 09.02.2011р.

Позивач посилається на порушення
відповідачем п. 2.2.3. договору щодо
остаточної оплати виконаних робіт в
розмірі 20 % від суми договору. Вказує, що
роботи за актом приймання - здачі робіт
(обладнання) по договору від 12.07.2011р. на
суму 37720,00 грн. залишились відповідачем
не оплачені.

Виходячи з положень ст. 11 і ст. 509
Цивільного кодексу України
зобов'язання виникають, зокрема із
договорів та інших правочинів, а також
з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного
кодексу України, зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

За вимогами ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Недопустимість односторонньої відмови
від зобов'язання або односторонньої
зміни його умов, якщо інше не
встановлено договором або законом
закріплено також статтею 525 Цивільного
кодексу України.

Аналогічні приписи викладені і в ст. 193
Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного
кодексу України передбачено, що за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Частиною 1 ст. 853 Цивільного кодексу
України встановлено, що замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви він
втрачає право в подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Наведена норма зобов'язує замовника
здійснювати приймання роботи з його
засвідченням актом або іншим
документом, що фіксує факт прийняття
роботи.

Нормами ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо договором
підряду не передбачена попередня
оплата виконаної роботи або окремих її
етапів, замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Разом з тим, як вбачається з п. 2.2.
укладеного договору, сторонами був
погоджений поетапний порядок оплати
вартості робіт.

Зокрема, відповідно до п. 2.2.3.
укладеного договору, обов'язок по
оплаті відповідачем 20% від загальної
суми договору, що складає 37720,00 грн.
(спірна сума), виникає після підписання
сторонами акту введення в експлуатацію
обладнання.

Натомість з наданих актів приймання -
здачі робіт (устаткування) по договору
вбачається, що вони є не актами
введення в експлуатацію обладнання, а є
лише актами виготовлення та передачі
Замовнику певного устаткування -
силового випрямляча до печі ДАПТ-04.

Як зазначив Вищий господарський суд
України у своїй постанові від 01.04.2014р.
при передачі цієї справи на новий
розгляд до суду першої інстанції, при
попередньому судовому розгляді ні
місцевим господарським судом, ні судом
апеляційної інстанції не було з
достовірністю досліджено обставин
введення обладнання в експлуатацію. Не
досліджувалось судами і Технічне
завдання, що є додатком №1 до
укладеного між сторонами у справі
договору №2909/10 від 29.09.2010р., відповідно
до якого виконавець зобов'язався
виготовити, поставити та ввести в
експлуатацію обладнання "Тиристорний
випрямляч". Зокрема, поза увагою судів
залишились положення Технічних умов,
які містяться в розділі 9 та якими
передбачені вимоги до випробувань та
приймання обладнання. Таким чином, суди
не надали належну оцінку твердженням
позивача про те, що виготовлене та
поставлене ним відповідачу згідно
договору №2909/10 від 29.09.2010р. обладнання
фактично експлуатується та
використовується останнім в
господарській діяльності за
призначенням, не з'ясували позицію
відповідача відносно зазначених
посилань. Крім того, не встановивши з
достовірністю вказаних обставин, на
які посилається позивач, суди не
з'ясували, чи можуть такі обставини
свідчити про здійснення і завершення
позивачем монтажних та
пуско-налагоджувальних робіт на місці
експлуатації обладнання, про
проходження процедури приймального
випробування обладнання у
відповідності до розділу 9 Технічних
умов, тобто про фактичне прийняття
відповідачем виконаних позивачем
робіт. Таким чином, суди не з'ясували
обставин щодо належного виконання
позивачем своїх зобов'язань за
договором № 2909/10 від 29.10.2010р. та
наявності підстав для звернення
позивача з даним позовом про стягнення
коштів за вказаним договором.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом під час нового
розгляду даної справи, за умовами п. 1.4.
договору для забезпечення
пуско-налагоджувальних робіт
виготовленого Виконавцем обладнання
Замовник до початку робіт забезпечує
готовність комплекту обладнання у
відповідності з вимогами Технічного
завдання і комплектності у
відповідності до Додатку №3, який є
невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 9.1. Технічного завдання
після завершення монтажу і
пуско-налагоджувальних робіт на місці
експлуатації випрямляч підлягає
приймальним випробуванням. Приймальні
випробування проводить розробник
сумісно із замовником.

При цьому п. 9.2. Технічного завдання
передбачена приймальна комісія, яку
затверджують замовник і розробник
(виробник). До складу комісії включають
представників замовника (голова
комісії), розробника, виробника,
проектної організації, монтажної,
налагоджувальної і ремонтної
організацій (при їх наявності).

На підставі розгляду представлених
документів (креслення, експлуатаційна
документація, протокол випробувань) і
результатів випробувань комісія
складає акт приймання випрямляча (п. 9.6.
Технічного завдання).

Позитивні результати приймальних
випробувань є підставою для
затвердження акту приймання головою
комісії. Затверджений акт приймання є
підставою для передачі випрямляча в
промислову експлуатацію (п. 9.7.
Технічного завдання).

Дослідивши матеріали справи, місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
акт приймання - здачі робіт (обладнання)
по договору від 12.07.2011р. на суму 37720,00
грн. свідчить про те, що замовником
здійснено приймання роботи.

Такий висновок місцевого
господарського суду ґрунтується на
тому, що документального
підтвердження, яке б спростовувало
приймання робіт по виготовленню
спірного обладнання, відповідачем
надано не було. Не надано відповідачем
і доказів, які б свідчили про те, що при
прийманні спірного обладнання
Замовником висловлювались будь-які
зауваження до обладнання чи його
роботи.

Однак на переконання колегії суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду, такий висновок
місцевого господарського суду є
помилковим, оскільки не відповідає
обставинам справи.

Так статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Ці
дані встановлюються такими засобами:
письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;
поясненнями представників сторін та
інших осіб, які беруть участь в
судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Відповідно до ст. 36 Господарського
процесуального кодексу України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Як випливає із суті спірних
правовідносин, умовами договору №2909/10
від 29.09.2010р. передбачено виготовлення,
поставка та введення в експлуатацію
певного устаткування.

Наразі матеріали справи містять лише
докази виготовлення, поставки та
встановлення на об'єкті Замовника
(відповідача) зазначеного
устаткування.

Позивачем (Виконавцем) на
підтвердження введення обладнання в
експлуатацію не надано документів
наведених в п. 9.6. Технічного завдання, а
акт приймання - здачі робіт (обладнання)
від 12.07.2011р., не відповідає вимогам п.п.
9.2., 9.7. Технічного завдання, оскільки не
підписаний всім складом комісії і не
затверджений головою комісії, тому не
може вважатися підставою для передачі
обладнання в експлуатацію.

На виконання вказівок Вищого
господарського суду України, з метою
додаткової перевірки доводів позивача
щодо того, що означене устаткування
фактично експлуатується та
використовується відповідачем в
господарській діяльності за його
призначенням, судом апеляційної
інстанції, в порядку ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, були витребувані відповідні
докази від Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Дніпрообленерго". На
цей запит судом апеляційної інстанції
від Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" була
отримано відповідь від 27.10.2014р., у якій
це товариство повідомило, що для вводу
в експлуатацію додаткового обладнання
(силового випрямляча печі ДАПТ-0,4) ПП
"ТЄД" до Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" не
зверталось.

Як зазначав у своїх поясненнях
представник відповідача, устаткування
(силовий випрямляч до печі ДАПТ-0,4)
фактично був встановлений позивачем,
але не введений в експлуатацію, тому по
цей час не експлуатується. Щодо
фактичної експлуатації печі, то у
зв'язку з невеликими виробничими
навантаженнями у її роботі
використовується раніше встановлене
устаткування меншої потужності.

За вказаних обставин колегія суддів
погоджується із доводами апеляційної
скарги відповідача, що відсутність
актів комісії, протоколів випробувань
свідчать про те, що позивачем не було
здійснено дії, які вимагає розділ 9
Технічного завдання та ПУЕ, та в свою
чергу свідчать про неналежне виконання
позивачем своїх зобов'язань за
договором.

До того ж, колегія суддів вважає, що
насамперед слід брати до уваги п. 3.3.
спірного договору, яким сторони
встановили, що виконання зобов'язань по
договору зі сторони Виконавця є
підписання сторонами саме акту
введення в експлуатацію устаткування,
у відповідності з Додатком №2.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Виходячи із встановлених обставин,
колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
доходить висновку, що матеріали справи
не містять належних доказів ані про
введення зазначеного устаткування в
експлуатацію, ані про його фактичну
експлуатацію відповідачем. Відтак у
відповідача, ще не виникло обов'язку
щодо сплати як суми 37720,00 грн. (20% від
суми договору) з урахуванням
встановленого індексу інфляції, втрати
позивача від якої становлять суму 1029,38
грн., так і не виникло обов'язку зі
сплати суми 2432,18 грн. трьох процентів
річних і суми 3444,23 грн. пені, що були
нараховані позивачем у зв'язку з
простроченням оплати основного боргу,
які є похідними вимогами від основного
зобов'язання, щодо якого суд встановив,
що строк його виконання ще не настав.
Тому у задоволенні позовних вимог
позивача про примусове стягнення з
відповідача загальної суми 44625,79 грн.
заборгованості - слід повністю
відмовити, як необґрунтованих
(передчасних).

На підставі викладеного апеляційна
скарга відповідача підлягає
задоволенню, оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
скасувати у зв'язку з недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими (п. 2 ч. 1 ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України), а у справі має бути прийнято
нове рішення - про повну відмову у
позові.

У зв'язку із повним скасування судового
рішення, судові витрати у справі,
відповідно до ст. 49 та п. 10 ч.2 ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, за результатами розгляду
апеляційної скарги підлягають новому
розподілу між сторонами та
покладаються повністю на позивача.
Відтак витрати відповідача на сплату
судового збору, понесені у даній справі
у зв'язку із поданням апеляційної
скарги, підлягають відшкодуванню за
рахунок позивача шляхом їх примусового
стягненню з останнього.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, п.2 ч.1 ст. 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Електродпостач", м.Дніпропетровськ -
задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.06.2014р.
у справі №904/7280/13 - скасувати.

Прийняти нове рішення:

"В задоволенні позовних вимог
Приватного підприємства "ТЄД", м.
Алчевськ Луганської області -
відмовити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства
"ТЄД" на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Електродпостач" суму
913 грн. 50 коп. витрат на судовий збір за
подання апеляційної скарги.

Доручити видачу наказу господарському
суду Дніпропетровської області".

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено -
03.11.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Подобєд

Суддя
І.М. Герасименко

Суддя
О.Г. Іванов