ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2014 р.
Справа № 922/3437/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя
Медуниця О.Є., суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність ВТТ
№854119 від 24.04.2014 року);

відповідача - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача (вх. №3244Х/1-38) на рішення
господарського суду Харківської
області від 26.09.2014 року

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, м.Нікополь

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Розенталь", м.Харків

про стягнення 13200 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою, в якій просить стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Розенталь" суму
заборгованості за договором суборенди
від 10.04.2014 року у розмірі 13200 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 26.09.2014 р. по
справі №922/3437/14 (суддя Суслова В.В.)
позов задоволено.

Відповідач не погодився з зазначеним
рішенням суду першої інстанції,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
вказане рішення скасувати та прийняти
нове, яким в позові відмовити.

Відповідач в судове засідання 29.10.2014
року не з'явився, однак надав суду
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку із знаходження його
представника у відрядженні у м.Києві
28.10.2014 року.

Відповідно до підпункту 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку
з відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і
т.п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно
з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК,
з числа як своїх працівників, так і
осіб, не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Відповідачем не надано жодних доказів
на підтвердження викладених в
клопотанні обставин.

Крім того, у юридичної особи є
можливість уповноважити іншого
представника на участь в розгляді
справи, відповідачем не доведено
неможливість заміни представника.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відмову в
задоволенні клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач належним
чином повідомлений про час та місце
судового засідання, колегія суддів
вважає можливим розглядати справу за
його відсутності за наявними в ній
матеріалами, відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши в судовому засіданні
представника позивача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

01 травня 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3
(орендодавець) та фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 (орендар)
уклали договір оренди об'єкта
нерухомого майна, відповідно до п.1.1-1.2
якого, орендодавець передав орендарю у
строкове платне користування
нежитлове приміщення, загальною площею
55,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25).

Строк дії договору з 01.05.2013 року по
31.12.2014 року (п.4.1 договору).

В пункті 7.1 договору, орендар
зобов'язався не здавати приміщення в
суборенду іншим фізичним та юридичним
особам без письмової згоди
орендодавця.

01.05.2014 року сторони підписали
акт-приймання-передачі об'єкту
нерухомого майна (а.с.27).

ФОП ОСОБА_2 листом б/н від 07.04.2014 року
звернувся до ФОП ОСОБА_3 з проханням
погодити укладення договору суборенди
частини орендованого приміщення №16 за
адресою: АДРЕСА_1, площею 14 кв.м. з ТОВ
«Розенталь» (а.с.29).

ФОП ОСОБА_3 не заперечував та надав
згоду на укладення договору суборенди,
про що свідчить його запис на вказаному
листі, скріплений його підписом та
печаткою.

10 квітня 2014 року між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 (позивачем,
орендарем) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Розенталь"
(відповідачем, суборендарем) було
укладено договір суборенди (далі по
тексту - договір) (а.с.14).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору,
орендар передає, а суборендар приймає в
тимчасове платне користування
нежитлове приміщення, загальною площею
14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п.1.2. договору, орендар гарантує
суборендарю, що на момент укладення
цього договору він має належні
юридичні підстави укладення цього
договору. Зокрема орендар гарантує
суборендарю, що: орендоване приміщення
належить орендарю на праві
користування відповідно до договору
оренди нежитлового приміщення від
01.05.2013 року.

Договір набуває чинності з дня його
підписання та діє до 31.12.2014 року (п.6.1
договору).

В пункті 3.1. договору сторони узгодили,
що розмір орендної плати за
користування орендованим приміщенням
складає з урахуванням її індексації 2200
грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 3.3 договору, орендна
плата сплачується орендарем у порядку
передплати щомісячно до 10 числа
поточного місяця. Оплата здійснюється
в безготівковому порядку шляхом
перерахування грошових коштів з
поточного рахунку орендаря на поточний
рахунок орендодавця.

Згідно п. 3.4. договору, орендар протягом
5 календарних днів з моменту підписання
даного договору здійснить передплату з
орендної плати за перший та останній
місяці, що враховуватиметься у
виконанні зобов'язань орендаря зі
сплати орендної плати.

На виконання умов договору, позивач
передав відповідачу предмет договору,
що підтверджується актом
прийому-передачі в суборенду
нежитлового приміщення від 10.04.2014 року,
який був підписаний уповноваженими
представниками сторін (а.с.16).

Однак, як зазначає позивач, в порушення
умов договору, орендна плата
відповідачем за період з квітня 2014 року
по вересень 2014 року сплачена не була,
передплату за перший та останній
місяці дії договору відповідач не
здійснив, внаслідок чого у останнього
виникла заборгованість у розмірі 13200
грн., що стало підставою для звернення
до суду з позовом.

Судова колегія приймає до уваги
наступне.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено те, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату встановлені
частиною 2 статті 285 Господарського
кодексу України.

Відповідно до п.4.2.1 договору суборенди
відповідач зобов'язався своєчасно та в
повному обсязі сплачувати орендну
плату.

Відповідач орендну плату з 10 квітня 2014
року по 09 вересня 2014 року не сплачував,
внаслідок чого виникла заборгованість,
яка, з урахуванням не здійсненої
передплати за останній місяць дії
договору, становить 13200 грн.

Сума боргу підтверджується наданими
позивачем матеріалами (договором
суборенди від 10.04.2014 року, актом
приймання-передачі приміщення від
10.04.2014 року, розрахунком ціни позову).

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції позивачем було направлено
відповідачу акт звіряння взаємних
розрахунків станом на 01.09.2014 року (в
матеріалах справи є докази направлення
акту відповідачу), однак відповідач
вказаний акт не повернув, свій варіант
проекту акту звірки суду не надав.

Відповідач не представив суду доказів
погашення боргу, доводи позивача не
спростував.

Враховуючи непогашення відповідачем
суми боргу, вказаної позивачем, колегія
суддів погоджується з наданим
позивачем розрахунком ціни позову та
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення позову та
стягнення з відповідача 13200 грн. боргу.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що позивачем було
запропоновано сплачувати орендні
платежі не безготівковим способом, а
готівкою шляхом внесення платежів в
касу підприємства.

На підтвердження своїх доводів
відповідач представив у апеляційну
судову інстанцію копії касових ордерів
№65 від 08.05.2014 року, №70 від 02.06.2014 року,
№46 від 14.01.2014 року, №38 від 15.11.2013 року, де
одержувача вказано не позивача, а
Приватне підприємство « Сталкер»( а.с.
68-69).

Відповідач також вказує, що вважав таке
внесення коштів з орендних платежів
належним, оскільки касир ПП «Сталкер»
повідомив його, що у вказаного
підприємства директором є ОСОБА_2

Колегія суддів з цього приводу
зазначає наступне.

Відповідно до п.3.3 договору суборенди,
оплата орендних платежів здійснюється
в безготівковому порядку шляхом
перерахування грошових коштів з
поточного рахунку орендаря на поточний
рахунок орендодавця.

Орендодавцем за укладеним договором є
ФОП ОСОБА_2

Таким чином, сплата орендних платежів
повинна здійснюватись шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок ФОП ОСОБА_2

Однак, відповідні зміни до договору
суборенди сторони не вносили.
Відповідачем не надано доказів
внесення змін до договору суборенди
відносно порядку здійснення орендних
платежів.

Таким чином, орендна плата повинна
перераховуватись саме ФОП ОСОБА_2, в
порядку встановленому договором
суборенди.

Судова колегія також звертає увагу на
те, що представлені відповідачем
квитанції до прибуткового касового
ордера № 46 від 14.01.2014р; №38 від
15.11.2013року;№ 49 від 07.04.2014; № 47 від 20.01.2014р
№ 31 від 03.10.2013р ;№21 ві.09.09.2013р не можуть
стосуватися зобов'язань за договором
суборенди, оскільки останній був
укладений сторонами 10.04.2014року.

Отже, вказані платежі були здійснені
позивачем набагато раніше укладеного
договору.

Жодна із представлених суду квитанцій
прибуткового касового ордеру не
містить посилання на вказаний договір,
як на призначення платежу. Разом із тим,
у квитанції № 47 від 20.01.2014 р. вказано, що
платіж здійснено за миючі засоби, у
квитанції №21 від 09.09.2013 р. - «за уборку»;
у квитанції №31 від 03.10.2013 - за світло за
вересень. З призначення платежів також
випливає, що платіжні документи не
стосуються даного спору.

З урахуванням викладеного, надані
відповідачем квитанції до прибуткових
касових ордерів не є належними
доказами сплати орендних платежів
відповідачем та не приймаються до
уваги колегією суддів.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на усну домовленість з
позивачем щодо внесення орендних
платежів саме на рахунок ПП «Сталкер»
ніяким чином не підтверджені, а тому
такі пояснення не є доказами в
розумінні статті 34 Господарського
процесуального кодексу України та не
приймаються до уваги колегією суддів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.101 ГПК
України, апеляційний суд переглядає
справу за наявними у ній і додатково
поданими доказами.

Додаткові докази приймаються
апеляційним судом, якщо заявник

обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з

причин, що не залежали від нього. У
вирішенні питань щодо прийняття
додаткових доказів суд апеляційної
інстанції повинен повно і всебічно
з'ясовувати причини їх неподання з
урахуванням конкретних обставин
справи і об'єктивно оцінити поважність
цих причин. При цьому обґрунтування
неможливості подання доказів суду
першої інстанції згідно із зазначеною
нормою ГПК України покладається саме
на заявника, а апеляційний
господарський суд лише перевіряє та
оцінює їх поважність і не зобов'язаний
самостійно з'ясовувати відповідні
причини (п.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
17.05.2011 року).

Посилання відповідача в апеляційні
скарзі на відсутність можливості та
часу зібрати необхідні докази та
надати їх суду першої інстанції під час
розгляду справи ніяким чином не
обґрунтовано та не підтверджено.

Колегія суддів звертає увагу, що
ухвалою господарського суду
Харківської області від 11.09.2014 року
було відкладено розгляд справи саме
для підготовки відповідачем письмової
позиції по справі, як зазначено у
відповідному клопотанні відповідача.

Згодом відповідачем знову надавалося
клопотання про відкладення розгляду
справи, однак суд відмовив в його
задоволенні, оскільки учасникам
судового процесу були створені
належні умови для доведення своєї
правової позиції по справі та надання
відповідних доказів.

Таким чином, відповідачем не доведено
об'єктивної неможливості неподання
вищевказаних доказів під час розгляду
справи в суді першої інстанції

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що він в односторонньому
порядку, відповідно до п.8.2 договору,
припинив орендні правовідносини з
позивачем з 30.07.2014 р., направивши йому
відповідний лист б/н від 01.07.2014 р., а тому
нарахування орендної плати за вересень
місяць є безпідставним.

Судова колегія враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.651 Цивільного
кодексу України, зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Пунктом 8.2 договору суборенди
передбачено, що даний договір може бути
припинений орендарем в
односторонньому порядку за умови
попереднього письмового повідомлення
ним орендодавця не пізніше ніж за один
календарний місяць до плануємого
терміну припинення договору.

Таким чином, право на припинення
договору в односторонньому порядку
сторони договору надали саме орендарю -
ФОП ОСОБА_2, а не суборендарю за даним
договором.

Колегія суддів також враховує, що в
матеріалах справи відсутні докази
направлення ФОП ОСОБА_2 листа про
припинення орендних правовідносин за
договором суборенди від 10.04.2014 року.

Лист ТОВ «Розенталь» б/н від 01.07.2014 року
(а.с.75) містить печатку ПП «Сталкер», яка
взагалі не є стороною договору та
підпис особи, прізвище якої не вказано,
що не може свідчити про вручення
позивачу вказаного листа.

Таким чином, доводи позивача є
безпідставними та не приймаються до
уваги колегією суддів.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків господарського
суду Харківської області.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Харківської
області від 26.09.2014 року у справі №
922/3437/14 прийняте при належному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи та у відповідності до норм
матеріального і процесуального права і
підстави для його скасування відсутні,
в зв'язку з чим, апеляційна скарга
відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 26.09.2014 року у
справі №922/3437/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови по справі №
922/3437/14 підписано 03.11.2014 року

Головуючий суддя
Сіверін В.І.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Терещенко О.І.