м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Державного підприємства
"Адміністрація річкових портів"
до Публічного акціонерного товариства
"Судноплавна компанія "Укррічфлот"
За участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Міністерства
інфраструктури України.
за участю Прокуратури м. Києва
про повернення майна із управління та
стягнення 223258,69 грн.
Суддя Грєхова О.А.
Представники сторін:
від позивача: Сербулов О.В. -
представник за довіреністю
від відповідача:Кішинський Д.Г. -
представник за довіреністю
від третьої особи: Сечко А.В. -
представник за довіреністю
від прокуратури: Одуденко А.В. -
посвідчення № 0066616
Позовні вимоги заявлено про стягнення
з Публічного акціонерного товариства
"Судноплавна компанія "Укррічфлот"
заборгованості за договором
управління майном від 09.02.2016 в частині
оплати вигоди від майна переданого в
управління у розмірі 205159,58 грн.,
інфляційного збільшення в розмірі 8667,91
грн., 3% річних в розмірі 1253,01 грн. та пені
в розмірі 8078,19 грн. та про зобов'язання
ПАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот"
повернути ДП "Адміністрація річкових
портів" з управління за актом
прийому-передачі державне майно -
м. Миколаїв, вул. Проектна, 1.
Позивач зазначає, що починаючи з грудня
2013 року по червень 2014 року Управитель
неналежним чином виконував взяті на
себе зобов'язання за договором перед
Установником управління, зокрема в
частині виконання умов договору щодо
сплати вигоди від майна, що було
передано в управління, внаслідок чого у
відповідача, за розрахунками позивача,
утворилась заборгованість за
договором в розмірі 205159,58 грн. Позивач
також просить суд стягнути з
відповідача санкції за неналежне
виконання умов договору щодо сплати
вигоди від майна, що було передано в
управління. Крім того, ДП
"Адміністрація річкових портів"
наполягає на поверненні з управління
за актом прийому-передачі державного
знаходяться за адресою: м. Миколаїв,
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.08.2014 порушено провадження
призначено на 29.09.2014.
26.09.2014 від представника
відповідача через відділ діловодства
суду надійшов відзив на позовну заяву,
в якому останній проти вимог позивача
заперечив та зазначив, що виникнення
заборгованості за договором
управління майном б/№ від 09.02.2006р.
відбулося в наслідок навмисного
невиконання зі сторони ДП
"Адміністрація річкових портів"
рішення Господарського суду м. Києва
від 05.08.2013р. по справі № 910/13850/13, а також
залишення без відповіді пропозиції ПАТ
"Судноплавна компанія "Укррічфлот"
стосовно початку здійснення
розрахунків на підставі сервітуту та
створення робочої групи з метою
вирішення спірних питань.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 залучено Міністерство
інфраструктури України в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача та відкладено розгляд
справи на 20.10.2014.

20.10.2014 представник позивача через
відділ діловодства суду подав
пояснення по справі.

В судовому засіданні 20.10.2014 представник
третьої особи надав письмові пояснення
по суті заявлених позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні 20.10.2014 подав клопотання про
продовження строку вирішення спору.

В судовому засіданні 20.10.2014 судом, в
порядку ст. 77 ГПК України, оголошено
перерву до 03.11.2014.

В судовому засіданні 03.11.2014
представником позивача позов
підтримано; представником відповідача
позовні вимоги заперечено. Прокурор та
представник третьої особи підтримали
позовні вимоги позивача.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 03.11.2014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України судом проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін та учасників
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.02.2006 року між позивачем (надалі -
Установник управління) та Дочірнім
підприємством "Миколаївський річковий
порт" акціонерної судноплавної
компанії "Укррічфлот",
правонаступником якого є ПАТ
"Судноплавна компанія "Укррічфлот"
(далі по тексту - Управитель) (разом -
сторони) було укладено договір
управління майном (надалі - договір),
згідно умов п. 1.1 якого за цим договором
Установник управління передає
Управителеві на певний строк державне
нерухоме майно в управління, а
Управитель зобов'язується за плату,
здійснювати від свого імені управління
майном в інтересах Установника
управління.

В п. 1.2 договору, в редакції
додаткової угоди від 27.01.2011 про
внесення змін до договору управління
майном б/№ від 09.02.2006 вказано перелік
майна, яке є предметом цього договору,
зокрема, п. 12 - споруди (причали):
складається з споруди причалу № 6
генеральних та наволочних грузів
довжиною 135,0 п/м (інв. № 20040); споруди
причалу № 3 генеральних та наволочних
грузів довжиною 139,0 п/м (інв. № 20070);
споруди причалу № 2 генеральних та
наволочних грузів довжиною 157,5 п/м (інв.
№ 20069); споруди причалу № 1 генеральних
та наволочних грузів довжиною 183,0 п/м
(інв. №. 20035) споруда причалу пункту
приймання фекалій загальною площею 62,2
кв.м. (інв. № 20035). Майно, що передається в
управління за цим договором не є
цілісним майновим комплексом.

Згідно з п. 1.4 договору майно, зазначене
у п. 1.2 цього договору, належить
Установнику управління на праві
повного господарського відання і
передача майна за цим договором не
тягне за собою передачу права
власності на нього Управителю (п. 1.5
договору).

Відповідно до п. 1.8 договору, в редакції
додаткової угоди від 27.01.2011 про
внесення змін до договору управління
майном б/№ від 09.02.2006, базовий розмір
вигоди від передачі майна в управління
встановлюється в сумі 298027,95 грн. без
ПДВ, ПДВ - 59605,59 грн. є фіксованим
протягом дії цього договору.
Щомісячний розмір вигоди складає 24835,66
грн. без ПДВ, ПДВ - 4967,13 грн., та
перераховується Управителем до 15 числа
місяця, наступного за звітним
Установнику управління на його
банківський рахунок.

Розмір вигоди від управління майном
щомісячно збільшується (або
зменшується) на офіційно встановлений
індекс інфляції, що обраховується
наростаючим підсумком з місяця
підписання акту приймання-передачі
майна в управління (п. 1.9 договору).

У відповідності до п. 2.1 договору, в
редакції додаткової угоди від 27.01.2011
про внесення змін до договору
управління майном б/№ від 09.02.2006, плата
за управління майном, що належить до
сплати Управителю, встановлюється в
розмірі 0,5% від щомісячного розміру
вигоди, зазначеної в п. 1.8 цього
договору (149,01 грн. з урахуванням ПДВ) на
місяць, та підлягає сплаті
Установником управління на користь
Управителя щомісячно в грошовій формі
до 20 числа місяця, наступного за
звітним. Розмір щомісячної плати є
постійним протягом дії договору.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору
прийом-передача майна здійснюється
комісією у складі уповноважених
представників сторін. Повернення майна
здійснюється протягом 5 робочих днів з
моменту закінчення строку дії
договору.

Згідно з п. 4.1 договору, в редакції
додаткової угоди від 27.01.2011 про
внесення змін до договору управління
майном б/№ від 09.02.2006, строк дії цього
договору починає перебіг з моменту
його нотаріального посвідчення та
державної реєстрації та діє до 09.01.2014
року.

У зв'язку з неповерненням переданого в
управління державного майна
відповідачем, позивач звернувся до
суду з указаним позовом.

Представник відповідача у своєму
відзиві проти позову заперечує,
посилається на рішення Господарського
суду міста Києва від 05.08.2013р. по справі
№ 910/13850/13 за позовом Публічного
акціонерного товариства "Судноплавна
компанія "Укррічфлот" до Міністерства
інфраструктури України, Фонду
державного майна України, Державного
підприємства "Адміністрація річкових
портів" та Державного підприємства
"Херсонський морський торговельний
порт" про встановлення сервітуту,
згідно якого позовні вимоги задоволено
повністю та, в тому числі, судом
вирішено встановити Публічному
акціонерному товариству "Судноплавна
компанія "Укррічфлот" сервітут щодо
об'єктів нерухомого майна, у зв'язку із
чим, за переконанням відповідача, у
відповідача відсутні будь-які підстави
сплачувати на користь позивача вигоду
від користування майном, що передане в
управління, а сам договір управління є
таким, що не створює будь-яких правових
наслідків для відповідача. Щодо вимог
позивача про витребування у
відповідача нерухомого майна, то
відповідач вважає, що такі вимоги є
незаконними, оскільки полягають у
намірі позивача створити перешкоди у
реалізації відповідачем свого права
сервітуту на вказане майно. Тобто,
вимога позивача про витребування майна
у відповідача є способом ухилення
позивача від виконання рішення суду
про встановлення сервітуту, що набрало
законної сили і є обов'язковим для
виконання.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, відповідно до статті 11
Цивільного кодексу України є, зокрема,
договори. Договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 179 Господарського
кодексу України (далі - ГК України)
встановлено, що
господарсько-договірними
зобов'язаннями є майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами - юридичними
особами на підставі господарських
договорів. Частиною 7 вказаної норми
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як встановлено судом вище, між
сторонами у справі 09.02.2006 року було
укладено договір управління майном, що
за своєю правовою природою є договором
управління майном.

За ст. 1029 Цивільного кодексу України за
договором управління майном одна
сторона (установник управління)
передає другій стороні (управителеві)
на певний строк майно в управління, а
друга сторона зобов'язується за плату
здійснювати від свого імені управління
цим майном в інтересах установника
управління або вказаної ним особи
(вигодонабувача).

З матеріалів справи вбачаться, що на
виконання умов договору Установник
управління передав, а Управитель
прийняв в управління державне майно, що
підтверджується актами
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів б/н від
23.02.2006р. (копії актів в справі).

За ч. 1 ст. 1036 Цивільного кодексу України
строк управління майном
встановлюється у договорі управління
майном. Якщо сторони не визначили
строку договору управління майном, він
вважається укладеним на п'ять років.

Додатковою угодою від 01.09.2010 про
внесення змін до договору управління
майном б/№ від 09.02.2006, та додатковою
угодою від 27.01.2011 про внесення змін до
договору управління майном б/№ від
09.02.2006 сторони домовилися викласти п. 4.1
договору в редакції згідно якої строк
дії цього договору починає перебіг з
моменту його нотаріального
посвідчення та державної реєстрації та
діє до 09.01.2014 року.

Дійсність додаткової угоди від 27.01.2011
про внесення змін до договору
управління майном б/№ від 09.02.2006
встановлена рішенням господарського
суду Миколаївської області від 15.07.2011 у
справі № 5016/1704/2011(6/112) за позовом
Державного підприємства
«Адміністрація річкових портів» до
Дочірнього підприємства
«Миколаївський річковий порт» АСК
«Укррічфлот» про визнання дійсною
додаткової угоди від 27.01.2011 про
внесення змін до договору управління
майном, залишеним без змін постановою
Вищого господарського суду України від
29.10.2012.

Разом з тим, за умовами п. 4.2 договору у
разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
договору після закінчення його строку,
договір вважається продовженим на
такий самий строк і на таких самих
умовах за умови обов'язкового
погодження органом управління
державним майном.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1044 Цивільного
кодексу України договір управління
майном припиняється у разі припинення
договору за заявою однієї із сторін у
зв'язку із закінченням його строку.

Листом № 08-02-03/5 від 23.01.2014р., тобто після
закінчення строку договору, Управитель
вказав Установнику управління про
відсутність будь-яких правових
наслідків для сторін договору, чим, по
суті, заявив про припинення умов
договору після закінчення його строку,
тобто починаючи з 01.02.2014р.

Згідно з п. 3.2 договору повернення майна
здійснюється протягом 5 робочих днів з
моменту закінчення строку дії
договору.

Відповідно до п. 3.4 договору майно
вважається повернутим з управління з
дня підписання сторонами акту
прийому-передачі з управління майна.

В п. 8.3 договору сторони погодили, що у
разі припинення цього договору майно,
що було передане в управління
передається Установникові управління
в порядку, передбаченому п. 3.2 та п. 3.4
цього договору.

Згідно з ч.3 ст. 1044 Цивільного кодексу
України у разі припинення договору
управління майном майно, що було
передане в управління, передається
установникові управління, якщо інше не
встановлено договором.

Враховуючи, що судом вище встановлено,
що договір є припиненим з 01.02.2014р., а
матеріали справи не містять складеного
між сторонами акту приймання-передачі
майна від Управителя до Установника
управління, суд вважає позовні вимоги в
цій частині обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивач у своїх позовних
вимогах також просить суд стягнути з
відповідача вигоду від майна
переданого в управління за період з
грудня 2013 року по червень 2014 року в
розмірі 205159,58 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За ст. 1042 Цивільного кодексу України
управитель має право на плату,
встановлену договором, а також на
відшкодування необхідних витрат,
зроблених ним у зв'язку з управлінням
майном. Управитель майном, якщо це
передбачено законом або укладеним
відповідно до нього договором, має
право відраховувати належні йому
відповідно до частини першої цієї
статті грошові суми безпосередньо з
доходів від використання майна,
переданого в управління.

Відповідно до п. 1.8 договору, в редакції
додаткової угоди від 27.01.2011 про
внесення змін до договору управління
майном б/№ від 09.02.2006, базовий розмір
вигоди від передачі майна в управління
встановлюється в сумі 298027,95 грн. без
ПДВ, ПДВ - 59605,59 грн. є фіксованим
протягом дії цього договору.
Щомісячний розмір вигоди складає 24835,66
грн. без ПДВ, ПДВ - 4967,13 грн., та
перераховується Управителем до 15 числа
місяця, наступного за звітним
Установнику управління на його
банківський рахунок.

У відповідності до п. 2.1 договору, в
редакції додаткової угоди від 27.01.2011
про внесення змін до договору
управління майном б/№ від 09.02.2006, плата
за управління майном, що належить до
сплати Управителю, встановлюється в
розмірі 0,5% від щомісячного розміру
вигоди, зазначеної в п. 1.8 цього
договору (149,01 грн. з урахуванням ПДВ) на
місяць, та підлягає сплаті
Установником управління на користь
Управителя щомісячно в грошовій формі
до 20 числа місяця, наступного за
звітним. Розмір щомісячної плати є
постійним протягом дії договору.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги, що договір припинив свою дію
починаючи з 01.02.2014р., що свідчить про
необґрунтованість нарахування
Установником управління вигоди по
договору за лютий-червень 2014 року на
суму 166704,99 грн., доведеними є позовні
вимоги про стягнення з Управителя на
користь Установника управління 38454,59
грн. боргу за договором за грудень 2013
року - січень 2014 року.

Одночасно з цим, позивач, посилаючись
на норми ст. 625 ЦК України та ст. 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» просить суд стягнути з
відповідача за період з 16.01.2014р. по
18.07.2014р. пеню в розмірі 8078,19 грн., втрати
від інфляції в сумі 8667,91 грн. та 3% річних
в сумі 1353,01 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, за
прострочення виконання Управителем
грошових зобов'язань за договором щодо
сплати вигоди, стягненню з відповідача
на користь позивача, на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України, підлягають
501,59 грн. 3% та 4153,99 грн. втрат від
інфляції.

Щодо заявлених позивачем позовних
вимог про стягнення пені в розмірі 8078,19
грн. то суд зазначає, що відповідні
вимоги є недоведеними виходячи з
наступного.

У відповідності до ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

У своїй постанові від 17 грудня 2013 року N
14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" пленум Вищого
господарського суду України, з метою
однакового і правильного розгляду
господарськими судами справ зі спорів,
пов'язаних із застосуванням
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань,
постановив надати роз'яснення за яких,
якщо у вчиненому сторонами правочині
розмір та базу нарахування пені не
визначено або вміщено умову (пункт) про
те, що пеня нараховується відповідно до
чинного законодавства, суму пені може
бути стягнуто лише в разі, якщо
обов'язок та умови її сплати визначено
певним законодавчим актом. Так,
нарахування пені у відповідному
відсотковому розмірі від суми
простроченого платежу передбачено
статтею 14 Закону України "Про державний
матеріальний резерв", статтею 36 Закону
України "Про телекомунікації", статтею 1
Закону України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій". У
таких випадках нарахування пені
здійснюється не за Законом України "Про
відповідальність за невиконання
грошових зобов'язань", а на підставі
спеціального нормативного акта, який
регулює відповідні правовідносини.

З урахуванням того, що сторонами в
договорі не визначено розміру та бази
нарахування пені за несвоєчасне
виконання Управителем взятих на себе
зобов'язань щодо сплати вигоди, тобто
не конкретизовано виду
відповідальності Управителя за
порушення останнім п. 2.1. договору, а
позивачем не визначено і не зазначено
обов'язок та умови сплати пені з боку
Управителя в силу вимог певного
законодавчого акту, зважаючи на те, що
нарахування пені в такому випадку
здійснюється не за Законом України "Про
відповідальність за невиконання
грошових зобов'язань", недоведеними та
необґрунтованими є позовні вимоги про
стягнення з Управителя 8078,19 грн. за
невиконання/неналежне виконання
останнім грошового зобов'язання по
договору щодо сплати вигоди.

Посилання відповідачем у своєму
відзиві на рішення Господарського суду
міста Києва від 05.08.2013р. по справі №
910/13850/13 за позовом Публічного
акціонерного товариства "Судноплавна
компанія "Укррічфлот" до Міністерства
інфраструктури України, Фонду
державного майна України, Державного
підприємства "Адміністрація річкових
портів" та Державного підприємства
"Херсонський морський торговельний
порт" про встановлення сервітуту,
згідно якого позовні вимоги задоволено
повністю та, в тому числі, судом
вирішено встановити Публічному
акціонерному товариству "Судноплавна
компанія "Укррічфлот" сервітут щодо
об'єктів нерухомого майна, у зв'язку із
чим, за переконанням відповідача,
повинно мати місце припинення
нарахування плати по договором
управління майном не приймається судом
до уваги виходячи з наступного.

У рішенні Господарського суду міста
Києва від 05.08.2013р. по справі № 910/13850/13
встановленим є факт про те, що
наявність чинних договорів управління
майном, які укладені між ДП
"Адміністрація річкових портів" та ДП
"Херсонський річковий порт" АСК
"Укррічфлот", ДП "Запорізький річковий
порт" АСК "Укррічфлот", ДП
"Миколаївський річковий порт" АСК
"Укррічфлот", ДП "Дніпропетровський
річковий порт" АСК "Укррічфлот" не
унеможливлює, по суті, встановлення
сервітуту на гідротехнічні споруди.
Суд у своєму рішенні зауважив, що обсяг
прав, якими позивач наділений
відповідно до договорів управління
майном є суттєво менший, ніж обсяг
сервітутних прав, які необхідні
позивачу для виконання покладених на
нього чинним законодавством обов'язків
щодо забезпечення безпеки
судноплавства та виконання функцій
транспортного підприємства.

У відповідності до ч. 1 ст.ст. 527, 612
Цивільного кодексу України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто.
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили. Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів (ст. 617 Цивільного
кодексу України).

Встановлення сервітуту на
гідротехнічні споруди не звільняє
сторін від виконання взятих на себе
зобов'язань за договором в момент його
дії та чинності, приймаючи до уваги, що
відповідачем не доведено належними
доказами обставин, за яких він, як
особа, яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, яке сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили.

Відшкодування судових витрат
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство "Судноплавна компанія
"Укррічфлот" (ідентифікаційний код
00017733, адреса: 04071, м. Київ, вул.
Електриків, буд. 8) повернути Державному
підприємству "Адміністрація річкових
портів" (ідентифікаційний код 33404067,
адреса: 04071, м. Київ, вул. Електриків, буд.
14) із управління державне майно, а саме:
вантажний причал № 6 інв. 20040; вантажний
причал № 3 інв. № 20070, вантажний причал
№ 2 інв. 20069; вантажний причал № 1 інв. №
20068; причал пункту приймання фекалій
інв. № 20035, яке знаходяться за адресою:
м. Миколаїв, вул. Проектна, 1.

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Судноплавна компанія
"Укррічфлот" (ідентифікаційний код
00017733, адреса: 04071, м. Київ, вул.
Електриків, буд. 8), з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення суду, на користь
Державного підприємства
"Адміністрація річкових портів"
(ідентифікаційний код 33404067, адреса: 04071,
м. Київ, вул. Електриків, буд. 14) 38454
(тридцять вісім тисяч чотириста
п'ятдесят чотири) грн. 59 коп. основного
боргу, 501 (п'ятсот одну) грн. 59 коп. 3%
річних, 4153 (чотири тисячі сто п'ятдесят
три) грн. 99 коп. інфляційних втрат та 34734
(тридцять чотири тисячі сімсот
тридцять чотири) грн. 74 коп. судового
збору.

4. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

5. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 07.11.2014р.

Суддя
Грєхова О.А.