Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" листопада 2014 р.
Справа № 906/1277/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Римарчук Д.М., дов. від
19.06.14р. № 2619/24

від відповідача: Лебедєв В.К., дов. від
05.11.14р., ОСОБА_3 - адвокат, договір про

надання правової
допомоги № 97 від 09.10.14р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради (м.Житомир)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Краснопільський
ремонтно-механічний завод"
(с.Краснопіль Чуднівського району
Житомирської області)

про стягнення 39024,04 грн.

Позивач звернувся з позовом про
стягнення на свою користь з
відповідача 39024,04 грн., з яких 35000,00 грн.
попередньої оплати за станок згідно
договору №1103-05/141-7/14 від 13.03.14р., 3955,00 грн.
пені та 69,04 грн. 3 % річних.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
(а.с.17-19), доповненнях до даного відзиву
(а.с.48,49) та його представники в судовому
засіданні проти позову заперечили,
просили відмовити у його задоволенні,
посилаючись, зокрема, на те, що позивач
не виконав належним чином свої
зобов'язання по договору № 1103-05/141-7/14
від 13.03.14р. - не прийняв верстат
відповідно до умов даного договору; не
здійснив остаточну оплату за верстат
та не надав транспортний засіб для
відвантаження прийнятого та 100%
оплаченого верстата (пп.4.4. та пп.3.1.
договору).

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

13.03.14р. між КП "Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради
(далі-позивач/покупець) та ТОВ
"Краснопільський ремонтно-механічний
завод" (далі-відповідач/постачальник)
укладено договір поставки № 1103-05/141-7/14,
згідно якого відповідач зобов'язався
передати у власність покупця, а
покупець прийняти та оплатити
радіально-сверлильний станок моделі
2А554, в робочому стані (далі - обладнання)
(а.с.7).

Відповідно до пп.2.1 та пп.2.2 договору,
сторони встановили, що ціна за
обладнання та загальна вартість
договору складає 70000,00 грн. (в т.ч. ПДВ).

Згідно з пп.3.1 договору, покупець
оплачує обладнання грошовими коштами
шляхом перерахування на розрахунковий
рахунок постачальника в порядку,
зазначеному у пп.3.2 даного договору.

Відповідно до пп.3.2 договору, оплата за
обладнання здійснюється в два етапи:

- 1 етап - 50% передоплата протягом трьох
банківських днів з моменту підписання
договору;

- 2 етап - решта 50% суми договору протягом
трьох банківських днів після прийому
станка на площах постачальника, але не
пізніше дати відвантаження обладнання
замовнику.

Згідно з пп.4.1 договору, постачальник
зобов'язався відвантажити покупцю
обладнання протягом 20-ти робочих днів з
моменту зарахування 50% передоплати на
розрахунковий рахунок на умовах даного
договору.

Відповідно до пп.4.2 договору, покупець
приймає обладнання на складі
постачальника.

Відвантаження обладнання проводиться
вантажопідйомними засобами
постачальника (пп.4.3 договору).

Згідно з пп.4.4 договору, відвантаження
обладнання покупцю здійснюється за
фактом подачі транспортного засобу
покупця на виробничі площі
постачальника після приймання його на
відповідність умовам договору та
виконання покупцем пп.3.1 даного
договору. Відвантаження
супроводжується оформленням
відвантажувальних документів (ТН,ПН).
Обладнання вважається прийнятим
покупцем, згідно умов даного договору,
з моменту підписання сторонами
товарної накладної.

Відповідно до пп.8.1 договору, договір
набирає чинності з моменту його
підписання та діє до 31 грудня 2014 року.

Позивачем було перераховано
відповідачу кошти в якості попередньої
оплати за обладнання згідно платіжного
доручення № 2141 від 07.05.14р. в сумі 35000,00
грн. (а.с.11).

Позивач, обґрунтовуючи заявлений
позов, вважає, що ним були виконані у
повному обсязі свої зобов'язання
згідно пп.3.2 договору № 1103-05/141-7/14 від
13.03.14р., а саме в частині сплати
попередньої оплати за обладнання, а
відповідачем не виконані зобов'язання
щодо поставки обладнання згідно умов
пп.4.1 вказаного договору.

Позивач вважає, що оскільки попередня
оплата здійснена ним 07.05.14р. тому
зобов'язання щодо поставки обладнання
повинно було бути виконано
відповідачем до 04.06.14р.

Посилаючись на ст.693 ЦК України, позивач
звернувся з позовом про стягнення з
відповідача 35000,00 грн. попередньої
оплати за станок згідно договору №
1103-05/141-7/14 від 13.03.14р., а також 3955,00 грн.
пені, нарахованої відповідно до пп.6.1
даного договору та 69,04 грн. 3 % річних.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
зазначив, що формальне невиконання
відповідачем пп.4.1 договору зумовлене
невиконанням (неналежним виконанням)
позивачем своїх зобов'язань згідно
договору № 1103-05/141-7/14 від 13.03.14р.,
зокрема, ухилянням від приймання
верстата на відповідність умовам
договору, невиконанням умов договору
щодо повної 100% оплати верстата та
подачі транспортного засобу для
відвантаження верстата (пп.4.4, 3.1 та 3.2.
договору).

Також, відповідач вважає, що позивач
намагається ухилитись від виконання
своїх зобов'язань за договором №
1103-05/141-7/14 від 13.03.14р.

Крім того, на думку відповідача,
позивач повинен виконати свої
зобов'язання згідно договору №
1103-05/141-7/14 від 13.03.14р. у повному обсязі, а
саме прийняти верстат моделі 2А554 на
відповідність умовам договору на
виробничих площах відповідача, з
подальшою його оплатою та вивезенням
власним транспортом, як передбачено
даним договором.

Господарський суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Згідно з ч.1 ст.712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Як вже зазначалося, згідно пп.3.2
договору, оплата за обладнання
здійснюється в два етапи:

- 1 етап - 50% передоплата протягом трьох
банківських днів з моменту підписання
договору;

- 2 етап - решта 50% суми договору протягом
трьох банківських днів після прийому
станка на площах постачальника, але не
пізніше дати відвантаження обладнання
замовнику.

Тобто, згідно умов пп.3.2 даного договору
1 етап - 50% передоплати повинен був бути
здійснений позивачем у строк до 18.03.14р.

Але, як вбачається з матеріалів справи,
позивачем порушено умови пп.3.2 договору
та сплачено 35000,00 грн. оплати за
обладнання лише 07.05.14р. згідно
платіжного доручення № 2141 (а.с.11), що є
порушенням зазначеної умови договору
№1103-05/141-7/14 від 13.03.14р. з боку позивача.

Згідно з пп.4.1 договору, постачальник
зобов'язався відвантажити покупцю
обладнання протягом 20-ти робочих днів з
моменту зарахування 50% передоплати на
розрахунковий рахунок на умовах даного
договору.

Оскільки, позивачем була здійснена
оплата за обладнання 07.05.14р., тому
згідно умов пп.4.1 договору, відповідач
повинен був відвантажити покупцю
обладнання протягом 20-ти робочих днів з
моменту зарахування 50% передоплати на
розрахунковий рахунок позивача, а саме
до 04.06.14р.

Згідно з пп.4.4 договору, відвантаження
обладнання покупцю здійснюється за
фактом подачі транспортного засобу
покупця на виробничі площі
постачальника після приймання його на
відповідність умовам договору та
виконання покупцем пп.3.1 даного
договору. Відвантаження
супроводжується оформленням
відвантажувальних документів (ТН,НН).
Обладнання вважається прийнятим
покупцем, згідно умов даного договору,
з моменту підписання сторонами
товарної накладної.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що позивачем виконані вимоги пп.3.1
договору, а саме здійснено оплату за
обладнання в два етапи, а також
здійснено інші дії по виконанню інших
умов договору, зокрема, пп.4.4 договору, а
саме, в частині приймання його на
відповідність умовам договору,
оформлення відвантажувальних
документів та підписання сторонами
товарної накладної.

Згідно ч.2 ст.689 ЦК України, покупець
зобов'язаний вчинити дії, які
відповідно до вимог, що звичайно
ставляться, необхідні з його боку для
забезпечення передання та одержання
товару, якщо інше не встановлено
договором або актами цивільного
законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.690 ЦК України, якщо
покупець без достатніх підстав
зволікає з прийняттям товару або
відмовився його прийняти, продавець
має право вимагати від нього прийняти
та оплатити товар або має право
відмовитися від договору
купівлі-продажу.

Згідно ч.3 ст.220 ГК України, боржник не
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, поки воно не
може бути виконано внаслідок
прострочення кредитора.

Відповідно до пп.7.1 договору сторони
погодили, що всі спори та розбіжності,
які можуть виникнути згідно даного
договору або у зв'язку з ним, у тому
числі, які стосуються його виконання,
порушення, припинення або недійсності,
підлягають вирішенню шляхом
переговорів, а у випадку не досягнення
згоди у господарському суді за місцем
знаходження відповідача. До подачі
позову обов'язковий досудовий
(претензійний) порядок врегулювання
спорів. Строк відповіді на претензію - 30
днів з моменту її отримання іншою
стороною.

В матеріалах справи відсутні докази
пред'явлення позивачем претензії
відповідачу в період з 04.06.14р. по 28.07.14р.,
тобто в період від останнього дня
строку виконання зобов'язання
відповідачем і до направлення єдиної
претензії позивача від 28.07.14р. (а.с.12).
Тобто, це свідчить про те, що протягом
майже двох місяців (54 дні) позивач без
поважних причин не намагався виконати
власні договірні зобов'язання - прибути
до відповідача та у встановленому
договором порядку отримати
передоплачений верстат. При цьому,
також, позивачем не надано доказів, що
він вживав будь-яких дій для спонукання
відповідача передати йому верстат.

Надані позивачем в якості доказів
намагання отримати ним верстат - наказ
про відрядження від 17.06.14р., лист -
доручення від 17.06.14р., посвідчення про
відрядження двох його працівників від
17.06.14р. та службова записка від 17.06.14р.
(а.с.37-43) на переконання суду не свідчать
про виконання умов договору, оскільки,
по-перше не відповідають зобов'язанням
позивача по договору, а по-друге
спростовуються доказами, наданими
відповідачем (а.с.50-79).

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно зі ст.34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та положення чинного
законодавства, оцінивши подані докази,
заслухавши доводи та заперечення
сторін, господарський суд дійшов
висновку, що позивач безпідставно, в
односторонньому порядку, ухилився від
виконання власних договірних
зобов'язань, що свідчить про
безпідставність заявлених позовних
вимог.

У зв'язку з цим, господарський суд у
позові відмовляє.

При відмові в позові судовий збір,
згідно ст.49 ГПК України, покладається
на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 06.11.14

Суддя
Гансецький В.П.

Друк: 1 прим. у справу.