м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного
акціонерного товариства
До Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
Третя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю «Елім -
Про визнання недійсним
Суддя Мельник В.І.
від позивача: Холод І.П.,
довіреність № б/н від 01.10.2013
від відповідача: Вабіщевич Т.В.,
довіреність № б/н від 08.07.2014
від третьої особи: не з`явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
«Електровимірювач» (далі - позивач)
подало на розгляд господарського суду
міста Києва позов до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
(далі - відповідач); Товариство з
обмеженою відповідальністю «Елім -
Партнер» (далі - третя особа) про
визнання недійсним договору поруки.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
спірний договір № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006р.
було укладено (підписано) всупереч
законодавчим і статутним обмеженням
головою колегіального виконавчого
органу товариства з перевищенням своїх
повноважень, а саме, у зв`язку з
відсутністю згоди загальних зборів
акціонерів товариства на підписання
договору поруки, відсутності рішення
загальних зборів акціонерів про
подальше схвалення такого правочину,
та недодержання сторонами
встановлених вимог щодо наявності
необхідного обсягу цивільної
дієздатності, що є підставою його
Рішенням від 17.01.2014р. в задоволенні
позовних вимог позивача, останньому
було відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 16.07.2014р. вказане рішення
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до господарського суду міста
Києва.

Згідно автоматизованого розподілу
справ, справа № 910/22402/13 була передана
судді Мельнику В.І.

Ухвалою суду від 29.07.2014р. справу №
910/22402/13 призначено до розгляду на 08.09.2014
р.

08.09.2014р. позивач та відповідач подали
через канцелярію суду письмові
пояснення по справі.

08.09.2014р. представник позивача у
судовому засіданні надав пояснення по
справі, підтримав свої позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечив.

Представник третьої особи у судове
засідання не з`явився, вимог ухвали
суду від 29.07.2014р. не виконав, про причини
своєї відсутності суд не повідомив.

Суд відклав розгляд справи на 13.10.2014р.

09.10.204р. відповідач подав через
канцелярію суду письмові пояснення по
справі.

13.10.2014р. третя особа подала через
канцелярію суду клопотання про
відкладення розгляду справи.

13.10.2014р. представник позивача у судове
засідання не з`явився, про причини
своєї відсутності суд не повідомив.

Представник відповідача проти позову
заперечив.

Представник третьої особи у судове
засідання не з`явився.

Суд задовольнив письмове клопотання
третьої особи та відклав розгляд
справи на 27.10.2014р.

15.10.2014р. відповідач подав через
канцелярію суду документи по справі.

27.10.2014р. представник позивача у
судовому засіданні надав пояснення по
справі, підтримав свої позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечив.

Представник третьої особи у судове
засідання не з`явився, про причини
своєї відсутності суд не повідомив.

Суд відмовив у задоволенні заяви
відповідача про застосування строків
позовної давності.

Суд вирішив задовольнити позовні
вимоги позивача у повному обсязі.

Згідно ст.87 Господарського
процесуального кодексу України повне
рішення та ухвали надсилаються
сторонам, прокурору, третім особам, які
брали участь в судовому процесі, але не
були присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2006 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Елім-Партнер" та
Акціонерним комерційним банком
"Райффайзенбанк Україна",
правонаступником усіх прав та
обов'язків якого є Публічне акціонерне
товариство "ОТП Банк" укладений договір
про надання кредиту № CR 06-326/28-1, за яким
банк надавав позичальнику кредит у
розмірі, що не перевищує 4 500 000 євро, а
позичальник прийняв зобов'язання
використати та повернути банку суму
отриманого кредиту, а також оплатити
відповідну плату за користування
кредитом та виконати інші зобов'язання,
як це вказано у договорі.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань за вищевказаним кредитним
договором 15.08.2006 року між Публічним
акціонерним товариством
"Електровимірювач" та Акціонерним
комерційним банком «Райффайзенбанк
Україна» укладено договір поруки № SR
06-95/28-1, відповідно до якого поручитель
зобов'язується відповідати за повне та
своєчасне виконання боржником
боргових зобов'язань перед кредитором
за кредитним договором № CR 06-326/28-1 від
15.08.2006 року.

В подальшому позивач і відповідач
11.09.2007, 13.08.2008, 21.01.2009, 14.12.2010, 14.01.2011 та
11.07.2011 неодноразово вносили зміни до
вказаного договору поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 203 Цивільного кодексу
України передбачено, що особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України
юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.

Згідно з положеннями ст. 97 ЦК України
управління товариством здійснюють
його органи. Органами управління
товариством є загальні збори його
учасників і виконавчий орган, якщо інше
не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України,
правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Положення статті 98 ЦК України
передбачають, що рішення про внесення
змін до статуту товариства, відчуження
майна товариства на суму, що становить
п'ятдесят і більше відсотків майна
товариства, та про ліквідацію
товариства приймаються більшістю не
менш як у 3/4 голосів, якщо інше не
встановлено законом.

Так, за своїм змістом і правовими
наслідками підписанням оспорюваного
договору позивач поручився перед
відповідачем відповідати за
повернення кредитних коштів третьою
особою на загальну суму у розмірі 4 500 000
євро, а з огляду на встановлений
Національним банком України курс
гривні до євро (6, 42259 грн. за 1 євро),
гривневий еквівалент боргу на момент
підписання договору становив 28 901 655, 00
грн.,. При цьому, подана до матеріалів
справи довідка про вартість чистих
активів позивача станом 31 грудня 2005
року (том 1, а.с. 29) свідчить, що
розрахункова вартість всіх чистих
активів позивача на момент підписання
договору становила 22 298 300, 00 грн.

У момент підписання спірного
договору поруки діяла редакція статуту
позивача затверджена Протоколом № 9
від 27.12.2005, посвідчена приватним
нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрована 31.01.2006 державним
реєстратором Пастушенко В.О.
виконавчого комітету Житомирської
міської ради Житомирської області із
записом 3001623 (том 1, а.с. 16).

Пункти 7.1., 7.7. Статуту
встановлюють, що органами управління
товариства визначено загальні збори
акціонерів, наглядову раду, виконавчий
орган і ревізійну комісію, які разом з
їх посадовими особами діють виключно
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені цим Статутом та
законами України.

При цьому абзацом 5,
підпункту 7.10.6 пункту 7.10 Статуту
встановлено обмеження, за яким голова
правління приймає рішення про
укладання договорів, сума по кожному з
яких не може перевищувати 100 000, (Сто
тисяч) грн.

Положення пунктів 7.4 та 7.10
Статуту визначають, що виконавчим
органом товариства є правління, яке
обирається наглядовою радою,
складається із 5 осіб, і яким на
засіданнях керує його голова.

З огляду на викладене,
голова правління не є самостійним
органом управління, а повинен виносити
питання діяльності товариства, які не
віднесені до його безпосередньої
компетенції на розгляд засідань
наглядової ради та/або загальних
зборів.

Нагляд за діяльністю установи здійснює
її наглядова рада, яка здійснює нагляд
за управлінням майном установи,
додержанням мети установи та за її
іншою діяльністю відповідно до
установчого акта (ч. 2 ст. 101 ЦК України).

Статутом акціонерного товариства і
законом встановлюється виключна
компетенція наглядової ради (ч. 2 ст. 160
ЦК України).

До виключної компетенції Наглядової
ради належить: надання дозволу голові
правління на укладання угод, сума по
кожній з яких перевищує 100 000, 00 грн. (пп.
24 п. 7.9.9 статуту), прийняття рішень про
укладання будь-якої кредитної угоди
(договору), угоди (договору) про надання
в заставу майна товариства (рухомого та
нерухомого), угоди (договору) про
надання чи одержання позики, надання
товариством поруки чи гарантії або
іншого забезпечення під виконання
зобов'язань товариства чи третіх осіб.

Протоколом № 9 загальних зборів
акціонерів товариства від 27.12.2005
головою колегіального виконавчого
органу, тобто головою правління обрано
ОСОБА_4

Судом встановлено, що Протоколом № 23
засідання Наглядової ради ВАТ
«Електровимірювач» від 08.08.2006 (том 1, а.с.
108) вирішено надати повноваження ОСОБА_4
представляти інтереси позивача при
наданні дозволу ТОВ «Елім-Партнер» на
підписання кредитного договору та
отримання кредиту в АКБ
«Райффайзенбанк Україна» на суму 4,5
млн. євро (рішення з першого питання
порядку денного).

Разом з цим, наведеним вище протоколом
надано згоду на поручительство ВАТ
«Електровимірювач» перед АКБ
«Райффайзенбанк Україна» згідно умов
договору про надання кредиту.
Дозволено ОСОБА_4 підписати з АКБ
«Райффайзенбанк Україна» договір
поруки (том 1, а.с. 109).

Як вбачається з Протоколу № 11
засідання Наглядової Ради Позивача від
03.09.2007 вирішено надати голові правління
ВАТ «Електровимірювач» ОСОБА_4
повноваження на підписання із ЗАТ «ОТП
Банк» договору поруки в забезпечення
виконання кредитного договору,
укладеного ТОВ «Елім-Партнер» із ЗАТ
«ОТП Банк» на суму 5 млн. 750 тис. євро,
терміном на 6, 2 роки.

Отже, під час підписання договору
поруки №SR 06-95/28-1 від 15.08.2006 голова
колегіального виконавчого органу діяв
в межах наданих йому повноважень.

Разом з цим, до вказаного договору
поруки сторони неодноразово вносили
зміни, що підтверджується договорами
про внесення змін до договору поруки,
наявними в матеріалах справи.

Відповідно до вимог статті 653 ЦК
України у разі зміни договору
зобов'язання сторін змінюються
відповідно до змінених умов щодо
предмета, місця, строків виконання
тощо.

Між позивачем і відповідачем 21.09.2009
укладено договір про внесення змін до
договору поруки та викладення
підпункту 1 пункту 1 Договору поруки у
відповідній редакції, за якою зменшено
кредитну суму до 5 735 000, 00 грн. (том 1, а.с.
73).

14.12.2010 сторони уклали договір № 4 про
внесення змін до договору поруки
№SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, пунктом 1 якого,
сторони передбачили, що позивач
зобов'язаний повернути банку суму
кредиту у повному обсязі не пізніше
15.09.2014, включно, в порядку та на умовах,
встановлених в кредитному договорі, а
суму кредиту визначено у розмірі 6 436 108,
79 євро.

14.01.2011 Договором № 5 про внесення змін
до договору поруки, позивач і
відповідач передбачили умови про
солідарну відповідальність
поручителя.

Також, 11.07.2011 року сторони уклали
договір № 6 про внесення змін до
договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006,
відповідно до п. 1 вказаного сторони
передбачили, що боржник зобов'язаний
повернути кредитору суму кредиту у
повному обсязі не пізніше 15.09.2014 року,
включно, в порядку та на умовах,
встановлених в кредитному договорі, а
суму кредиту визначено у розмірі 6 791 316,
75 євро.

При цьому, Наглядова рада АТ
«Електровимірювач» згоду на
підписання головою правління
договорів про внесення змін договору
поруки, відповідно до якого збільшився
обсяг відповідальності поручителя в
частині солідарної відповідальності і
суми кредиту у розмірі 6 791 316, 75 євро
відповідно, не надавали, іншого
матеріали справи не містять.

Крім того, судом береться до уваги той
факт, що рішення наглядової ради
товариства, оформлене протоколом № 11
від 03.09.2007 не містить будь-яких умов,
застережень, що у випадку збільшення
розміру кредиту, тобто обсягу
відповідальності поручителя, строку
його дії, - подальша згода наглядової
ради або загальних зборів акціонерів
не вимагається, а голова правління
уповноважений на підписання будь-яких
змін до спірного договору поруки, а
також самостійного визначення на свій
розсуд умов поруки.

Таким чином, підписуючи договір № 5 та
договір № 6 про внесення змін до
договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, за
якими збільшено обсяг
відповідальності позивача, голова
колегіального виконавчого органу
вийшов за межі наданих йому
повноважень.

У момент підписання договорів №№ 4, 5, 6
про внесення змін до договору поруки
діяла редакція статуту позивача
затверджена Протоколом № 12 від 30.09.2010,
посвідчена приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрована 05.10.2010
державним реєстратором виконавчого
комітету Житомирської міської ради
Житомирської області із записом
7001623 (том 1, а.с. 141).

Пунктом 7.9 Статуту наведено перелік
виключних повноважень наглядової ради
товариства, зокрема, щодо прийняття
рішень про укладення будь-якої
кредитної угоди; щодо надання
акціонерним товариством забезпечення
під виконання зобов'язань третіх осіб;
щодо надання дозволу голові правління
на укладення угод, сума по кожній з яких
перевищує 500 000, 00 грн.; щодо прийняття
рішень про відчуження майна товариства
на суму, що становить 50 і більше
відсотків майна (балансової вартості
активів) Товариства за даними
останньої фінансової звітності
Товариства, тощо.

Підпунктом 7.9.10 пункту 7.9 Статуту
передбачено, що питання, що належать до
виключної компетенції наглядової ради,
не можуть бути передані виконавчому
органу товариства.

Згідно з вимогами ст. 52 Закону України
«Про акціонерні товариства», який
набрав чинності з 30.04.2009, передбачають,
що до компетенції наглядової ради
належить вирішення питань,
передбачених цим Законом, статутом, а
також переданих на вирішення
наглядової ради загальними зборами. До
виключної компетенції наглядової ради
належить, зокрема, прийняття рішення
про вчинення значних правочинів у
випадках, передбачених частиною першою
статті 70 цього Закону; вирішення інших
питань, що належать до виключної
компетенції наглядової ради згідно із
статутом акціонерного товариства, в
тому числі прийняття рішення про
переведення випуску акцій
документарної форми існування у
бездокументарну форму існування.
Питання, що належать до виключної
компетенції наглядової ради
акціонерного товариства, не можуть
вирішуватися іншими органами
товариства, крім загальних зборів, за
винятком випадків, встановлених цим
Законом.

Аналогічні за змістом вимоги чинного
законодавства передбачені статтею 160
ЦК України та статтею 46 Закону України
«Про господарські товариства».

Отже, наведеними вище законодавчими і
статутними обмеженнями передбачено
неможливість делегування питань, які
віднесені до виключної компетенції
наглядової ради голові колегіального
виконавчого органу.

Суд зазначає, що ст. 2 Закону України
«Про акціонерні товариства», чинного
на момент виникнення спірних
правовідносин, тобто, підписання
договорів № 4, 5, 6 про внесення змін до
договору поруки, визначено поняття -
значний правочин - правочин (крім
правочину з розміщення товариством
власних акцій), учинений акціонерним
товариством, якщо ринкова вартість
майна (робіт, послуг), що є його
предметом, становить 10 і більше
відсотків вартості активів товариства,
за даними останньої річної фінансової
звітності.

Порядок прийняття рішення про вчинення
акціонерним товариством значних
правочинів врегульовано положеннями
статті 70 «Значний правочин» Закону
України «Про акціонерні товариства».

Частина 2 статті 70 наведеного Закону
передбачає, що якщо ринкова вартість
майна або послуг, що є предметом
значного правочину, перевищує 25
відсотків вартості активів за даними
останньої річної фінансової звітності
акціонерного товариства, рішення про
вчинення такого правочину приймається
загальними зборами за поданням
наглядової ради.

Рішення про вчинення значного
правочину, якщо ринкова вартість майна
або послуг, що є предметом такого
правочину, перевищує 25 відсотків, але
менша ніж 50 відсотків вартості активів
за даними останньої річної фінансової
звітності акціонерного товариства,
приймається простою більшістю голосів
акціонерів, які зареєструвалися для
участі у загальних зборах та є
власниками голосуючих з цього питання
акцій. Рішення про вчинення значного
правочину, якщо ринкова вартість майна
або послуг, що є предметом такого
правочину, становить 50 і більше
відсотків вартості активів за даними
останньої річної фінансової звітності
акціонерного товариства, приймається
трьома чвертями голосів акціонерів від
загальної їх кількості.

Частини 4, 5 статті 70 Закону України «Про
акціонерні товариства» вказують, що
вимоги до порядку вчинення значного
правочину, передбачені цим розділом,
застосовуються як додаткові до інших
вимог щодо порядку вчинення певних
правочинів, передбачених
законодавством або статутом
акціонерного товариства.
Забороняється ділити предмет
правочину з метою ухилення від
передбаченого цим Законом порядку
прийняття рішень про вчинення значного
правочину.

Аналіз наведених норм і положень
статуту дає підстави зробити висновок,
що договори № 4 від 14.12.2010, № 5 від 14.01.2011
і № 6 від 11.07.2011 підпадають під юридичні
ознаки значного правочину, з огляду на
його предмет, фактичний розмір
зобов'язань, розміру майнової
відповідальності, тощо, і повинні
вчинятись у порядку визначеному
Законом України «Про акціонерні
товариства», а рішення про вчинення
таких правочинів приймається
загальними зборами, що в даному випадку
зроблено не було.

З огляду на вимоги чинного
законодавства, господарський суд не
може погодитись із доводами
відповідача про те, що договір № 4 від
14.12.2010 про внесення змін до договору
поруки, в частині збільшення ліміту
відповідальності поручителя на
загальну суму 6 436 108, 79 євро належним
чином погоджений протоколом № 7 від
14.12.2010 наглядової ради товариства,
оскільки рішення про вчинення та/або
погодження такого правочину покладено
саме на загальні збори акціонерів
товариства, а не на наглядову раду.

Статтею 241 ЦК України встановлено,
що правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим, зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Наступне схвалення юридичною особою
правочину, вчиненого від її імені
представником, з перевищенням
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним (стаття 241
ЦК України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.) (Постанова, Пленум
Вищого господарського суду України,
від 29.05.2013, № 11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними").

Таким чином, настання наслідків, в разі
укладення угоди особою,
неуповноваженою на це, або з
перевищенням повноважень, закон
ставить в залежності від того, чи було
схвалено у подальшому правочин, особою
від імені якої її укладено.

Господарський суд не погоджується із
твердженнями відповідача про подальше
схвалення договору поруки наданими в
справу листами, оскільки як
зазначалося вище, схвалення
оспорюваного правочину повинно
здійснюватися уповноваженим
законодавством і статутом органом
управління юридичної особи, з
дотриманням приписів Закону України
«Про акціонерні товариства», тобто
повинно бути схвалення загальних
зборів акціонерів АТ
«Електровимірювач».

Між тим, загальні збори акціонерів не
розглядали і не ухвалювали рішень щодо
договорів № 4 від 14.12.2010, № 5 від 14.01.2011, №
6 від 11.07.2011, іншого матеріали справи не
містять. Водночас подані в справу листи
підписанні головою правління позивача,
тобто особою, яка не мала компетенції і
повноважень на підписання договорів, і
діяла із перевищенням повноважень.

З огляду на встановлені фактичні
обставини, господарський суд дійшов
висновку про відсутність належних та
допустимих доказів, які б свідчили про
подальше схвалення ПАТ
"Електровимірювач" збільшення ліміту
кредитування, встановленого
договорами № 4, № 5 та № 6 про внесення
змін до договору поруки № SR 06-95/28-1 від
15.08.2006, адже останні укладено без
необхідного обсягу цивільної
дієздатності, що є підставою для
визнання його недійсним.

Вимоги ст. ст. 216, 217 ЦК України
встановлюють, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю, а
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому.

Не підлягає задоволенню заява
відповідача про застосування строку
позовної давності з наступних підстав.

17.12.2013р. відповідачем подано
заяву про застосування строків
позовної давності, яка мотивована тим,
що строк позовної давності за вимогою
про визнання недійсним договору поруки
розпочався з моменту підписання
спірного договору.

Умовами спірного договору поруки,
а саме п. 2.1 сторони визначили, що
боржник зобов`язаний повернути
кредитору суму кредиту у повному
обсязі не пізніше 15.09.2014р., включно.

Згідно з положеннями ст. 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов`язано його початок.

Водночас, ч.5 ст. 261 ЦК України визначає,
що за зобов`язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

А отже, у зобов`язальних
правовідносинах, в яких визначено
строк виконання зобов`язання, перебіг
позовної давності починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
відповідне зобов`язання мало бути
виконане, що також визначено у п.4.2
постанови Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2013р.

З викладеного слідує, що позивач і
відповідач визначили строк виконання
зобов`язання, який, відповідно до вимог
ст.ст. 253, 261 ЦК України, починає свій
перебіг з дня, наступного за останнім
днем , у який відповідне зобов`язання
мало бути виконано, тому з огляду на
умови спірного договору поруки, строк
позовної давності не сплинув.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, враховуючи, що
наявні у справі матеріали свідчать про
обгрунтованість вимог позивача,
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми,
які підлягають сплаті за витрати,
пов'язані з розглядом справи, при
задоволенні позову покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 173, 193, ГК України, ст.ст.
22, 33, 49, 75, 81-1, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір поруки №
SR 06-95/28-1 від 15.08.2006 р., укладений між
Акціонерним комерційним банком
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк» () та Відкритим акціонерним
товариством «Електровимірювач» ().

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
(, 01601 м. Київ, вул.
Жилянська 43) на користь Відкритого
акціонерного товариства
«Електровимірювач» (,
10014 житомирська область, м. Житомир ,
Богунський р-н, площа Перемоги 10).

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК
України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

(Повний текст рішення складено: 06.11.2014р.
)

Суддя
В.І.Мельник