ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 р.
Справа № 923/1428/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Александрової Л.І. при
секретарі Кудак М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1, м. Херсон

до приватного підприємства "Кирпічний
двір", м. Херсон

про встановлення факту відсутності
господарської діяльності ПП "Кирпічний
двір"

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, паспорт серії
НОМЕР_1, виданий 29.02.2008 року
Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України в
Херсонській області;

від відповідача - не прибув.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення після
закінчення розгляду справи.

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до
господарського суду Херсонської
області з позовом до приватного
підприємства "Кирпічний двір"
(відповідач) про встановлення факту
відсутності господарської діяльності
ПП "Кирпічний двір" в період з 01.05.2011 р.
по 31.12.2012 р.

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 01.10.2014 р.
порушено провадження у справі та
призначено розгляд справи на 15.10.2014 р.
Ухвалою суду від 15.10.2014 р. розгляд
справи відкладено на 27.10.2014 р.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час, дату та місце
розгляду справи, що підтверджується
витягами з реєстру рекомендованих
відправлень канцелярії господарського
суду Херсонської області від 01.10.2014 р.,
15.10.2014 р. та копіями списків № 403 від
03.10.2014 р. та № 424 від 17.10.2014 р. згрупованих
поштових відправлень листів
рекомендованих поданих в Херсон-25с
господарським судом Херсонської
області (а.с. 26-29), явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, витребувані судом
документи не надав.

На день розгляду справи ухвали суду про
порушення провадження у справі та про
відкладення, надіслані на адресу
відповідача, підприємством зв'язку до
суду не повернута.

У постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (зі змінами і
доповненнями) сформульована правова
позиція відповідно до якої за змістом
статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку, то вважається,
що адресат повідомлений про час і місце
розгляду справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Представник позивача підтримує
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі та просить суд їх задовольнити
повністю з зазначених у позовній заяві
підстав.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення позивача, суд

в с т а н о в и в:

Відповідно до Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб-підприємців станом на
14.10.2014 р. № 19438046 учасниками ПП
"Кирпичний двір" є фізичні особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_1, розмір внесків
яких до статутного фонду підприємства
становить по 66,67 грн. кожного.

Розмір статутного капіталу становить
200,00 грн.

Учасник підприємства ОСОБА_1 звернувся
з позовом про встановлення факту
відсутності господарської діяльності
ПП "Кирпічний двір" в період з 01.05.2011 р.
по 31.12.2012 р.

При цьому позивач посилається, що один
із співзасновників підприємства -
ОСОБА_4 обіймає посаду директора.

В період травень-червень 2011 р. позивач
вніс до підприємства грошові кошти у
сумі 140000 грн. для здійснення
господарської діяльності на
підтвердження чого надав копії
прибуткових касових ордерів.

Згодом позивач звертався до керівника
підприємства з вимогою надати
документи господарської діяльності.

Директор показав звіти, в яких було
зазначено про відсутність
господарської діяльності.

В подальшому директор заявив, що
підприємство проводило господарську
діяльність, але зазнало збитків.

Виходячи з вищенаведеного, позивач
вважає, що директор підприємства
ОСОБА_4 господарською діяльністю не
займався, отримані від позивача
грошові кошти привласнив, а тому
останній просить суд встановити факт
відсутності господарської діяльності
підприємства.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України
до корпоративних спорів відносяться
спори, що виникають між юридичною
особою та її учасниками, засновниками,
акціонерами, членами, у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками, засновниками, членами,
акціонерами юридичної особи, що
пов'язані із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
такої особи.

Згідно приписів ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи, громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Предмет позову - це певна
матеріально-правова вимога позивача
до відповідача. Предмет позову
респондує зі способами захисту права,
які передбачені законодавством.

Загальні способи захисту прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання передбачені ст. 20 ГК
України, відповідно до якої права та
законні інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом:

- визнання наявності або відсутності
прав;

- визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;

- відновлення становища, яке існувало
до порушення прав та законних
інтересів суб'єктів господарювання;

- припинення дій, що порушують право або
створюють загрозу його порушення;

- присудження до виконання обов'язку в
натурі;

- відшкодування збитків;

- застосування штрафних санкцій;

- застосування
оперативно-господарських санкцій;

- застосування
адміністративно-господарських
санкцій;

- установлення, зміни і припинення
господарських правовідносин;

- іншими способами, передбаченими
законом.

Дана стаття кореспондується зі ст. 16 ЦК
України.

При виборі способу захисту права
необхідно враховувати специфіку права
та характер його порушення. Захист
права судом відбувається з урахуванням
встановлених законом меж здійснення
суб'єктивного права на захист і
компетенції суду.

Водночас, підставою позову є факти, які
обґрунтовують вимогу про захист права
чи законного інтересу. Отже, можливість
звернення до суду за захистом своїх
порушених прав або охоронюваних
законом інтересів пов'язується, згідно
приписів як процесуального, так і
матеріального законів, з порушенням,
оспорюванням або невизнанням цих прав
іншими особами, неможливістю
реалізації позивачем свого права.

Встановлення факту відсутності
господарської діяльності підприємства
не призводить до відновлення порушення
прав. Воно не може бути предметом спору,
самостійно розглядатись в окремій
справі і є лише встановленням факту, що
має юридичне значення, який може
встановлюватися господарськими судами
лише при існуванні та розгляді між
сторонами спору про право цивільне.

Отже, встановлення факту відсутності
господарської діяльності підприємства
є застосуванням одного із способів
захисту прав, не передбачених законом,
а тому не відповідає приписам ст. 16 ЦК
України та ст. 20 ГК України.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного
суду України № 13 від 24.10.2008 р. визначено,
що судам при вирішенні корпоративних
спорів необхідно звернути увагу на
неможливість застосування таких
способів захисту прав та законних
інтересів осіб, не передбачених чинним
законодавством, зокрема ст. 16 ЦК
України та ст. 20 ГК України та не
випливають із положень законодавства.

У зв'язку з цим позовна вимога
задоволенню не підлягає.

Судові витрати в силу ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 03.11.2014 р.

Суддя
Л.І. Александрова