ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" листопада 2014 р.Справа № 916/3953/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

Суддя
Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання
Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Чорнобровкіна Л.С.
(довіреність №3589 від 24.09.2014р.);

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Ізмаїльської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" до відповідача Державного
підприємства "Ізмаїльський морський
торговельний порт" про стягнення 68 347,50
грн., суд-

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 29.09.2014р. до господарського
суду одеської області звернулось
Державне підприємство «Адміністрація
морських портів України» в особі
Ізмаїльської філії Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» з позовом до
відповідача Державного підприємства
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» про стягнення заборгованості у
розмірі 68 347,50 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 02.10.2014р. порушено
провадження у справі №916/3953/14 з
призначенням її до розгляду у
відкритому судовому засіданні.

29.10.2014р. у судовому засіданні
представником відповідача надано
відзив на позовну заяву відповідно до
якого, просить суд у задоволенні позову
Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» в особі Ізмаїльської філії
Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» до відповідача Державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» про стягнення
заборгованості у розмірі 68 347,50 грн.
відмовити в повному обсязі.

29.10.2014р. представником позивача було
надано клопотання про залучення до
матеріалів справи додаткових доказів.

03.11.2014р. представником позивача у
судовому засіданні надано додаткові
пояснення по справі з підтверджуючими
документами.

03.11.2014р. у судовому засіданні після
повернення з нарадчої кімнати було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті 85
ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, суд
встановив:

Відповідно до Закону України «Про
морські порти України», розпорядження
Кабінету Міністрів України від 04.03.2013
№ІЗЗ-р «Про погодження пропозиції щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту», наказу
Міністерства інфраструктури України
від 19.03.2013р №163 «Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державною підприємства «Адміністрація
морських портів України» було
проведено реорганізацію державних
підприємств морського транспорту, в
тому числі Державного підприємства
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» шляхом виділу стратегічних
об'єктів портової інфраструктури,
іншого майна, прав та обов'язків
стосовно них згідно розподільчих
балансів та утворено, внаслідок виділу.
Державне підприємство «Адміністрація
морських портів України».

Згідно п.3 наказу Міністерства
інфраструктури України від 19.03.2013р. №163,
з урахуванням змін внесених наказом
Міністерства інфраструктури України
від 10.06.2013р. №375, встановлено, що
Адміністрація морських портів України
є правонаступником державних
підприємств морського транспорту,
зазначених у пункті 1 цього наказу, у
частині майна, прав та обов'язків
відповідно до розподільчих балансів та
актів приймання передачі.

На виконання наказу Міністерства
інфраструктури України від 19.03.2013р. №163
«Про заходи щодо реорганізації
державних підприємств морського
транспорту та утворення державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» 13.06.2013р. «Адміністрація
морських портів України» в особі в.о.
начальника Васькова Ю.Ю. передала
Ізмаїльській філії Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України», а остання прийняла
майно, дані відомості підтверджуються
наявною в матеріалах справи копією
акту приймання-передачі майна,
майнових прав та зобов'язань.

Відповідно до розподільчого балансу та
складених на його основі Актів
приймання-передачі майна, майнових
прав та зобов'язань від Державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» до Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» від 13.06.2013 р. в
господарське відання Державного
підприємства «Адміністрація
Ізмаїльського морської о порту» в
особі Ізмаїльської філії державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» (Адміністрація
Ізмаїльського морського порту) була
передана, в тому числі, автоматична
телефонна станція квант-пир (АТС-4).

Як зазначає позивач, у позові, після
реорганізації частина виробничих
процесів відповідача продовжувала
забезпечуватись єдиними,
нерозділеними технологічними мережами
(електричні, водопровідні мережі, лінії
зв'язку, тощо). З метою забезпечення
функціонування підприємства
відповідача 325 телефонних номерів
залишились у фактичному користуванні
відповідача.

17.09.2013 на адресу Ізмаїльської філії
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» від Державного підприємства
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» надійшов лист від 10.10.2013р. №18-03/151
в якому відповідач надіслав список
телефонних номерів на відключення та
список номерів які перейшли
Ізмаїльській філії державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України».

Згідно надісланого на адресу
відповідача листа від 15.10.2013 №18-03/171 у
зв'язку з оптимізацією та
реорганізацією системи власного
телефонного зв'язку. відповідач
висловив намір з 01.01.2014 відмовитись від
послуг АТС.

Як зазначено у позовній заяві 09.12.201З
Ізмаїльською філією державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» було розраховано
собівартість обслуговування одного
телефонного номеру, яка становила 140,20
грн., враховуючи ПДВ.

16.12.2013, з метою компенсації видатків при
обслуговуванні 325 телефонних номерів,
що перебували в користуванні
відповідача за липень - червень 2013р.
позивачем було направлено рахунки №1/03
па суму 22 782.50 грн. враховуючи ПДВ та №2/03
на суму 45565.00 грн., враховуючи ПДВ.

17.12.2013р. Ізмаїльською філією державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» на адресу відповідача
було направлено лист №11-05/173-941 з
виставленими рахунками та податковими
накладними, відповідно до якого,
позивач вимагає оплатити виставлені
рахунки.

Державне підприємство «Ізмаїльський
морський торговельний порт» листом від
06.03.2014 №18-07/49 повернуло на адресу
позивача, без підпису та оплати,
рахунки №1/03. №2/03 що були додані та
проекти актів приймання-передачі
викопаних робіт (наданих послуг). В
даному листі Відповідач відмовляється
від оплати рахунків, мотивуючи
відсутністю звернення до позивача щодо
забезпечення працівників порту
телефонними номерами, обслуговування
яких здійснюється за допомогою АТС-4.

З наведених підстав позивач звернувся
до господарського суду Одеської
області з позовом про стягнення з
Державного підприємства «Ізмаїльський
морський торговельний порт»
заборгованості у сумі 68 347,50 грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази
та надавши їм правову оцінку, суд
дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини. Правочин,
різновидом якого є договори - основний
вид правомірних дій - це волевиявлення
осіб, безпосередньо спрямовані на
виникнення, зміну або припинення
цивільних прав і обов'язків. При цьому,
ст.12 ЦК України передбачає, що особа
здійснює свої цивільні права вільно на
власний розсуд.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

В свою чергу у ст. 174 Господарського
кодексу України перелічені підстави
виникнення господарських зобов'язань,
а саме: безпосередньо із закону або
іншого нормативно-правового акта, що
регулює господарську діяльність, з
акту управління господарською
діяльністю, з господарського договору
та інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать,
внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту
або суб'єктом господарювання,
придбання або збереження майна
суб'єкта або суб'єктом господарювання
за рахунок іншої особи без достатніх на
те підстав, у результаті створення
об'єктів інтелектуальної власності та
інших дій суб'єктів, а також внаслідок
подій, з якими закон пов'язує настання
правових наслідків у сфері
господарювання.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У позовної заяві виникнення
зобов'язання обґрунтовано Наказом
Міністерства інфраструктури України №
163 від 19.03.2013 р., а також розподільчим
балансом та складеним на його основі
актів приймання-передачі майна, згідно
яких у господарське відання ІФ ДП
«АМПУ» було передано майно в тому числі
АТС-4.

Також, позивач стверджує, що
відповідач фактично використовував 325
телефонних номерів, які залишились у
його фактичному користуванні.

Проте, суд зазначає, що дане твердження
не підтверджено у позові належними
доказами, позивач не надав жодного
належного доказу надання та отримання
(споживання) відповідачем послуг та
користується 325 телефонними номерами,
та не доведеноно, які саме телефонні
номери перебувають у користуванні
відповідача.

Щодо доданих до позовної заяви
рахунків №1/03 та 2/03 від 16.12.2013 р. та актів
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг) № 1/03 та № 2/03 від 16.12.2013
р. господарський суд зазначає наступне.

В рахунку № 1/03 вказано, що оплата
здійснюється згідно договору від 12.12.2013
р., а в актах приймання-передачі
виконаних робіт (наданих послуг) №1/03 та
№2/03 є посилання, що Виконавцем на
підставі договору від 16.12.2013 р. були
виконані, а замовником прийняті роботи
та послуги. Проте, жодної копії
вищезазначених договорів, на які
посилається позивач, або інших
документів, які б підтверджували
підписання таких договорів обома
сторонами та який би вказував на те, які
послуги надавалися, в якому обсязі,
вартість одиниці послуги або які
витрати компенсуються, суду надано не
було. Тому, враховуючи вищезазначене,
дані посилання судом до уваги не
приймаються, у зв'язку із їх
недоведеністю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позивачем у встановленому законом
порядку не доведено, належними та
припустимими доказами, посилання на
яких ґрунтуються позовні вимоги.

Решту доводів і поданих сторонами
доказів, відхилення яких не
обґрунтовано вище, суд відхиляє як
такі, що не мають значення для
вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих
сторонами доказів, оскільки згідно із
ст.33, 38 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона: повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; самостійно визначити і
надати суду ті докази на підтвердження
своїх доводів, які вважає необхідними,
належними і достатніми. Докази
витребовуються судом у ході розгляду
справи лише у разі подання
відповідного клопотання - на суд не
покладено обов'язку вказувати стороні,
які докази вона повинна подати на
підтвердження свої вимог чи
заперечень, або проводити розшук тих чи
інших доказів з власної ініціативи.

За при приписами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

При цьому суд приймає до уваги строк
розгляду справи, достатність часу у
будь-якої із сторін для надання доказів
на підтвердження власних доводів, для
спростування обставин чи доводів
протилежної сторони та для подання
суду клопотання про витребування таких
доказів у інших осіб.

Враховуючі наявні матеріали справи,
пояснення учасників судового процесу,
суд прийшов до висновку, про відмову у
задоволені позовних вимог Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Ізмаїльської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України"

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Ізмаїльської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" до відповідача Державного
підприємства "Ізмаїльський морський
торговельний порт" про стягнення 68 347,50
грн. - відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст складено та підписано
10.11.2014 р.

Суддя
Ю.О. Зайцев