ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.11.14р. Справа № 904/7590/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумиторг-партнер", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 82 790,88 грн. за договором
поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Бондик Є.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 1772
від 15.11.2012 р.

Від відповідача:не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду із
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумиторг-партнер"
про стягнення основної суми боргу в
розмірі 63 852,00 грн., пені - 8 815,07 грн.,
процентів - 1 663,65 грн., інфляційних - 8 460,16
грн. за договором поставки № 02/01-13 від
02.01.2013 р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням Відповідачем зобов'язань за
договором щодо своєчасної та повної
оплати вартості поставленого товару.

Представник позивач підтримав позовні
вимоги, викладені у позовній заяві, у
повному обсязі.

Відповідач в друге судове засідання
свого представника не направив, відзив
на позов не надав.

Суд вважає, що відповідач про розгляд
справи в господарському суді був
повідомлений належним чином на
підставі наступного.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи
судом.(п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18
від 26.12.2011р.)

Так, ухвалу про порушення провадження у
справі № 904/7590/14 від 02.10.2014р. відповідач
отримав 14.10.2014р., про що свідчить
поштове повідомлення № 288 (а.с. 32).

Враховуючи неявку представника
відповідача в судове засідання, з метою
об'єктивного, повного та всебічного
розгляду справи, дотримання рівності
сторін та змагальності процесу, суд
відкладав розгляд справи.

Відповідно до приписів ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами та вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

При цьому господарський суд виходить з
того, що у відповідних випадках такий
учасник судового процесу не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами першою
- п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх
працівників, так і осіб, не пов'язаних з
ним трудовими відносинами.

Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК).

Отже, приймаючи до уваги, що відповідач
знав про наявність в господарському
суді справи, він не був позбавлений
можливості після отримання ухвали про
порушення провадження у справі
з'ясувати як в телефонному режимі, так і
на сайті Єдиного державного реєстру
судових рішень про стан розгляду
справи та надати свої заперечення на
позов та докази в їх обґрунтування.

Також в ухвалі про порушення
провадження у справі від 02.10.2014р., яка
була отримана відповідачем зазначено,
що інформацію про дату та час розгляду
справи можна отримати за електронною
адресою суду: http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz.

Всупереч цьому, відповідач не
скористався належними йому
процесуальними правами та не вжив
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

Суд вважає за необхідне розглянути
справу за наявними матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України, за
відсутності представника відповідача,
оскільки про час та місце розгляду
справи останній повідомлений належним
чином.

Ухвалою суду від 27.10.2014р. розгляд справи
відкладався до 10.11.2014 року.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
подавалось.

У судовому засіданні 10.11.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, вислухавши
пояснення представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2013р. між Фізичною особою
підприємцем ОСОБА_1 (далі - Позивач,
Продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сумиторг-партнер»
(далі - Відповідач, Покупець) був
укладений договір поставки № 02/01-13
(далі Договір), відповідно до умов цього
договору продавець зобов'язується
передати у власність покупцю олію
соняшникову нерафіновану вищого
ґатунку для хлібобулочного
виробництва, (далі за текстом договору
товар), а покупець зобов'язується
прийняти товар та оплатити його на
умовах даного договору (п. 1.1. Договору).

Згідно п. 2.1. Договору зобов'язання у
сторін по поставці товару виникають на
підставі погодженого сторонами
замовлення покупця. В замовленні має
бути зазначено: асортимент, кількість,
ціна за одиницю товару та загальна
вартість партії товару, що
поставляється, місце відвантаження та
дата відвантаження товару.

Пунктом 2.2. Договору встановлено, що
замовлення передається продавцю в
будь-якій зручній для сторін договору
формі, погоджене сторонами замовлення
не підлягає зміні в односторонньому
порядку.

Ціна за кожну партію товару
погоджується сторонами при замовленні
та не може бути змінена в
односторонньому порядку. В разі
необхідності зміни ціни до погодження
замовлення продавець повинен
повідомити про це покупця в письмовій
формі не менше ніж за 7 робочих днів до
дати запланованої зміни ціни. В разі
порушення вимоги даного пункту
наступна поставка здійснюється по
раніше діючим незмінним цінам (п. 4.1.
Договору).

Відповідно п. 4.2. Договору оплата за
поставлений товар здійснюється
покупцем в безготівковому порядку на
умовах відстрочки платежу на 21
календарний день від дати поставки.

Договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та діє до
31.12.2014р. У тому випадку, якщо за 30 днів
до закінчення строку дії договору
сторони письмово не висловили бажання
припинити дію договору він вважається
пролонгованим строком на 1 каленоадний
рік на тих же умовах (п. 8.1. Договору).

Позивач свої зобов'язання за Договором
виконав в повному обсязі здійснив
поставку товару на загальну суму 63 852,00
грн., що підтверджується видатковою
накладною № РН-0000141 від 12.09.2013р. (а.с. 21),
яка підписана повноважними
представниками сторін без зауважень та
скріплені печатками підприємств
позивача та відповідача.

Відповідачем за поставлений товар не
розрахувався, у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість у сумі 63 852,00
грн., що і стало причиною звернення
позивача з позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представника позивача, суд прийшов до
висновку про часткове задоволення
спору на підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України, а саме цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
непередбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, є правовідносинами
поставки, які регулюються нормами
законодавства про поставку товару в
тому числі параграфом 3 глави 54
Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України. Кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінсько -
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматися від
певних дій, а інший суб'єкт (управнена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Взаємовідносини, що склалися між
сторонами у справі суд кваліфікує як
взаємовідносини, що випливають із
договору поставки, згідно якого та в
силу ст. 712 Цивільного кодексу України,
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Сторонами 30.09.2013р підписано акт
взаєморозрахунків, відповідно до якого
сума заборгованості складає 63 852,00 грн.
(а.с. 22).

Позивачем на адресу відповідача
направлено претензію № 27/02-14 від
27.02.2014р. (а.с. 23) з вимогою оплатити суму
боргу.

Відповідач надав позивачеві відповідь
№ 12/122 від 31.03.2014р. (а.с. 24-25) на претензію,
в якій зазначив, що під час податкової
перевірки було встановлено
«нереальність» проведення
господарських операцій між ФОП ОСОБА_1
та ТОВ «Ангстрем Контриненталь», ТОВ
«Галактика М», ТОВ «Матадор», ТОВ
«Старт Д» чим порушені вимоги ст. 185
Податкового кодексу України в частині
оподаткування податком на додатну
вартість безтоварних операцій по
ланцюгу постачання товару,
робіт/послуг з контрагентами
постачальниками та контрагентами
покупцями. Нереальність проведення
операцій було встановлено ДПІ у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Актом від 14.03.2012р. №
813/17-321/НОМЕР_1 «Про результати
документальної планової перевірки
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства з 01.10.2010р. по 31.12.2011р.». В
свою чергу, через нереальність
господарських операцій між ФОП ОСОБА_1
та вище переліченими юридичними
особами, було встановлено і
відсутність і реального здійснення
операції між ТОВ «Сумиторг-партнер»
від ФОП ОСОБА_1 На підставі чого,
бухгалтер ТОВ «Сумиторг-партнер»
неодноразово звертався до ФОП ОСОБА_1 з
проханням надати інформацію та
докумен6ти щодо оскарження висновків
ДПІ, але відповіді не отримав. В
результаті через відсутність факту
оскарження нереальності операцій по
ланцюгу постачання товару,
робіт/послуг з контрагентами
постачальниками та контрагентами
покупцями, на ТОВ «Сумиторг-партнер»
було накладено фінансові санкції та
знято податковий кредит в розмірі 68 815,00
грн. На підставі викладеного ТОВ
«Сумиторг-партнер» запропонувало ФОП
ОСОБА_1 проверти взаємозалік. Однак,
суму боргу не сплатив.

З врахуванням викладеного, позовні
вимоги позивача в частині стягнення
основного боргу є обґрунтованими,
підтверджені матеріалами справи та не
спростовані Відповідачем, у зв'язку з
чим підлягають задоволенню в повному
обсязі в розмірі 63 851,00 грн.

Крім основного боргу позивач просить
стягнути з відповідача пеню - 8 815,07 грн.,
3% річних - 1663,65 грн. та інфляційні
втрати - 8 460,16 грн. за період з 03.10.2013р.
по 15.08.2014р.

Положеннями ст. 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу
України учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

За вимогами статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, у вигляді сплати
неустойки.

Умовами п. 5.5. Договору за порушення
строків оплати товару покупець сплачує
на користь продавця суму
заборгованості та неустойки у вигляді
пені в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу, за кожен день
такого прострочення.

Перевіривши розрахунки надані
Позивачем, судом встановлено, що пеня
нарахована не вірно - за весь період
прострочення оплати - з 03.10.2013р. по
15.08.2014р.

Однак, суд зазначає, що відносно пені за
порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін. Необхідно
також мати на увазі, що умова п. 5.5.
договору про оплату пені за кожен день
такого прострочення виконання
зобов'язання не може розцінюватися як
установлення цим договором іншого, ніж
передбачений частиною шостою статті 232
ГК України, строку, за який
нараховуються штрафні санкції.

З врахуванням викладеного розмір пені
слід розраховувати з 03.10.2013р. по 03.04.2014р.,
що становить 4 139,01 грн.

В частині стягнення 4 676,06 грн. пені слід
відмовити.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних з простроченої суми.

3% річних та інфляційні втрати за
період з 03.10.2013р. по 15.08.2014р. нараховані
позивачем вірно та підлягають до
стягнення в наступному розмірі: 3 % у
сумі 1 663,65 грн., інфляційні втрати - 8 460,16
грн.

Заперечення відповідача, викладені в
листі від 31.03.2014р. № 12/122 щодо невизнання
ДПІ у Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська реальними
господарських операцій, судом не
приймаються з огляду на те, що
невизнання податковим органом
реальними господарських операцій не є
підставою для невиконання
відповідачем своїх обов'язків по
спірному договору.

Крім того, Відповідачем не
заперечується сам факт отримання ним
товару від Позивача по видатковій
накладній № РН-0000141 від 12.09.2013р.

Статтями 33, 34 ГПК України зазначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Отже, заперечуючи проти позовних вимог
Відповідач повинен був довести
обґрунтованість таких заперечень
належними та допустимими доказами,
чого ним зроблено не було.

З врахуванням встановлених обставин,
вимоги позивача обґрунтовані, доведені
матеріалами справи та підлягають
частковому задоволенню, з стягненням з
відповідача на користь позивача:
основного боргу - 63 852,00 грн., пені - 4 139,01
грн., 3% річних - 1 663,65 грн., інфляційних
втрат - 8 460,16 грн.

В іншій частині позовних вимог слід
відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір слід покласти на сторони,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22,
33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сумиторг-партнер»
(49080, м. Дніпропетровськ, вул. Калинова,
87, к. 516, ) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)
суму 63 852,00 грн. (шістдесят три тисячі
вісімсот п'ятдесят дві грн. 00 коп.) -
основного боргу, 4 139,01 грн. (чотири
тисячі сто тридцять дев'ять грн. 01 коп.) -
пені, 1 663,65 грн. (одна тисяча шістсот
шістдесят три грн. 65 коп.) - 3% річних, 8
460,16 грн. (всім тисяч чотириста
шістдесят грн. 16 коп.) - інфляційних
втрат, 1 723,81 грн. (одна тисяча сімсот
двадцять три грн. 81 коп.) - витрат по
сплаті судового збору, про що видати
наказ.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 12.11.2014р.

Суддя Н.Г. Назаренко