ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Справа № 910/177/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіБожок
В.С.,суддівКостенко Т.Ф., Сибіги
О.М.розглянувши матеріали касаційної
скаргиТовариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Альфа-Гарант", м. Київна
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014 рокуу
справі господарського суду міста
Києваза позовомТовариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Провіта", м. Вишгород,
Київська обл.доТовариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Альфа-Гарант", м. Київпровідшкодування
шкоди в порядку регресу в розмірі
10 726, 89 грн.

за участю представників

позивача: Кендюх Т.В.,

відповідача: Борзенкова Ю.М.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Провіта" (далі за текстом - ТДВ "СК
"Провіта") звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Страхова компанія
"Альфа-Гарант" (далі за текстом - ТДВ "СК
"Альфа-Гарант") про стягнення
відшкодування матеріальної шкоди в
розмірі 10 726, 89 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 року у позові
ТДВ "СК "Провіта" до ТДВ "СК
"Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди
в порядку регресу 10 726, 89 грн.
відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивовано тим, що відповідно до
приписів ст. 993 Цивільного кодексу
України, ст. 27 Закону України "Про
страхування" у позивача дійсно виникло
право регресної вимоги до відповідача,
однак позивачем був пропущений строк
позовної давності для звернення до
суду, оскільки страховий випадок
стався 03.12.2010 року, що є початком
перебігу строку позовної давності, а
позовну заяву було відправлено на
адресу суду 30.12.2013 року, тобто з
пропуском трирічного строку позовної
давності.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014 року
рішення господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 року було скасовано та
прийнято нове рішення у справі, яким
позов ТДВ "СК "Провіта" до ТДВ "СК
"Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди
в порядку регресу 10 726, 89 грн. задоволено
повністю.

Постанову суду апеляційної інстанції
мотивовано тим, що позивачем дотримано
строк позовної давності, оскільки за
наслідками дорожньо-транспортної
пригоди позивачем було перераховано на
користь страхувальника страхове
відшкодування 01.02.2011 року, а право
страховика за договором страхування на
подання до суду регресного позову про
стягнення з винної особи коштів,
виплачених страховиком як страхове
відшкодування, виникає з моменту
сплати такого відшкодування, а не з
моменту виникнення страхового випадку.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції, ТДВ "СК
"Альфа-Гарант" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Київського
апеляційного господарського суду від
04.09.2014 року та залишити в силі рішення
господарського суду міста Києва від
10.02.2014 року.

ТДВ "СК "Провіта" до Вищого
господарського суду України було
подано відзив на касаційну скаргу, в
якому позивач проти доводів касаційної
скарги заперечує та просить залишити
її без задоволення, а постанову суду
апеляційної інстанції залишити без
змін.

В судовому засіданні представник
відповідача просив касаційну скаргу
задовольнити, постанову Київського
апеляційного господарського суду від
04.09.2014 року - скасувати та залишити в
силі рішення господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 року, а представник
позивача проти доводів касаційної
скарги заперечував та просив залишити
її без задоволення, а постанову суду
апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в суді касаційної
інстанції, перевіривши повноту
встановлення господарськими судами
обставин справи та правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 27.10.2010 року
ТДВ "СК "Провіта" (страховик) та ОСОБА_6
(страхувальник) було укладено Договір
добровільного страхування наземного
транспорту (КАСКО) № 57002-2011530.

Об'єктом Договору добровільного
страхування визначено транспортний
засіб "ЗАЗ TF698P", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

03.12.2010 року в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля "ЗАЗ TF698P", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_6 та автомобіля "HONDA
CR-V", державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7

В результаті ДТП автомобіль "ЗАЗ TF698P",
державний реєстраційний НОМЕР_1, було
пошкоджено, що підтверджується
довідкою ВДАІ Дніпровського РУ ГУМВС
України в м. Києві № 8734758.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, автомобіль яким
керувала ОСОБА_7 - "HONDA CR-V", державний
реєстраційний номер НОМЕР_2,
застраховано у ТДВ "СК "Альфа-Гарант".

Відповідно до постанови Дніпровського
районного суду міста Києва від 21.12.2010
року у справі № 3-5990/10
дорожньо-транспортна пригода
відбулась внаслідок порушення водієм
ОСОБА_7 п. 13.1 Правил дорожнього руху,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.
Останню визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення та
притягнуто до адміністративної
відповідальності, передбаченої ст. 124
КпАП України.

За наслідками вказаної
дорожньо-транспортної пригоди ТДВ "СК
"Провіта" було перераховано на користь
ОСОБА_6 (страхувальника) страхове
відшкодування в розмірі 10 726, 89 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 32912 від 01.02.2011 року.

Вказаний розмір страхового
відшкодування підтверджується наявним
в матеріалах справи Страховим актом №
02-7908-10 від 25.01.2011 року.

28.05.2013 року ТДВ "СК "Провіта" надіслало
на адресу ТДВ "СК "Альфа-Гарант"
претензію на виплату (страхового)
відшкодування в порядку регресу №
546/11-1581.

25.06.2013 року ТДВ "СК "Провіта" отримало
відповідь на претензію № 546/11- 1581 від
ТДВ "СК "Альфа-Гарант", в якій останнє
просило надати постанову суду про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_7 та визнання її
вини в ДТП.

28.06.2013 року ТДВ "СК "Провіта" направило
ТДВ "СК "Альфа-Гарант" копію постанови
Дніпровського районного суду м. Києва
від 21.12.2010 року про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_7

Вказану відповідь ТДВ "СК "Альфа-Гарант"
отримало 08.07.2013 року, що
підтверджується рекомендованим
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Однак, на час розгляду справи судами
відповідач суму (страхового)
відшкодування в порядку регресу не
сплатив.

З урахуванням встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
здійснюючи касаційний перегляд,
колегія суддів Вищого господарського
суду України виходить з наступного.

Предметом спору у даній справі є
стягнення сплаченого страхового
відшкодування в порядку регресу, а,
отже, до спірних правовідносин
підлягають застосуванню норми
Цивільного кодексу України, Закону
України "Про страхування" та інших
законодавчих актів, які регулюють
спірні правовідносини.

Статтею 1 Закону України "Про
страхування" передбачено, що
страхування - це вид цивільно-правових
відносин щодо захисту майнових
інтересів фізичних осіб та юридичних
осіб у разі настання певних подій
(страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. ст. 1166 та 1188 Цивільного
кодексу України майнова шкода завдана
неправомірними діями майну особи
відшкодовується у повному обсязі
особою, яка її завдала, та в разі
завдання шкоди внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки
відшкодовується винною особою.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу
України встановлено, що шкода завдана
джерелом підвищеної небезпеки
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України передбачено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу
України, яка кореспондується з
положеннями ст. 27 Закону України "Про
страхування", до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Як було встановлено господарськими
судами попередніх інстанцій, особою,
винною у скоєнні ДТП, наслідком якого
стало пошкодження майна застрахованої
позивачем особи, а, отже, і особою,
винною у завданні збитків є ОСОБА_7,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована у ТДВ "СК
"Альфа-Гарант".

Згідно зі ст. 5 "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Правила відшкодування шкоди
заподіяної третій особі встановлені
ст. 22 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", згідно п. 22.1 якої
у разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, з аналізу вищезазначених
правових норм вбачається, що позивач
після виплати застрахованій ним особі
страхового відшкодування, може
звернутися з відповідною вимогою про
стягнення сплаченого страхового
відшкодування в порядку регресу саме
до страховика.

Відтак, колегія суддів Вищого
господарського суду України
погоджується з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій про те, що відповідно до
приписів ст. 993 Цивільного кодексу
України, ст. 27 Закону України "Про
страхування" та інших норм чинного
законодавства до позивача перейшло
право вимоги, яке страхувальник мав до
відповідача, а тому у позивача дійсно
виникло право регресної вимоги до
відповідача.

Поряд з цим, відповідно до положень ст.
257 Цивільного кодексу України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу
України за регресними зобов'язаннями
перебіг позовної давності починається
від дня виконання основного
зобов'язання.

В п. 4.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" від 29.05.2013 року №
10 роз'яснено, що за приписом ч. 6 ст. 261
Цивільного кодексу України перебіг
позовної давності за регресними
зобов'язаннями починається від дня
виконання основного зобов'язання. Тому,
зокрема, право страховика за договором
страхування на подання до суду
регресного позову про стягнення з
винної особи коштів, виплачених
страховиком як страхове відшкодування,
виникає з моменту сплати такого
відшкодування, а не з моменту
виникнення страхового випадку.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів Вищого господарського суду
України погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про
необхідність задоволення позовних
вимог з огляду на те, що у позивача
дійсно виникло право регресної вимоги
до відповідача і позивачем дотримано
строк позовної давності, так як
позивачем було перераховано на користь
страхувальника страхове відшкодування
01.02.2011 року, а позов до суду подано в
кінці грудня 2013 року, тобто в межах
трирічного строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходить
до висновку, що під час розгляду справи
судом апеляційної інстанцій фактичні
обставини справи встановлено на основі
повного, всебічного і об'єктивного
дослідження поданих доказів, висновки
апеляційного господарського суду
відповідають цим обставинам і їм
надана вірна юридична оцінка з
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
рішення місцевого та постанова
апеляційного господарських судів
прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
з'ясуванням всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, які
відповідають матеріалам справи та
чинному законодавству, у зв'язку з чим
підстав для скасування чи зміни
оскаржуваного судового акту не
вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014
року у справі № 910/177/14 - залишити без
змін.

Головуючий суддя
В.С. Божок

Судді:
Т.Ф. Костенко

О.М. Сибіга