ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.Справа № 922/4162/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання
Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Одеський кабельний завод
"Одескабель" м. Одеса до
Науково-виробничого товариства з
обмеженою відповідальністю "ХАРД", м.
Харків про стягнення 204 639,68грн. за
участю представників сторін:

позивача - Ременчук А.М., дов. № 609/Д від
17.03.2014р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою, в якій просить стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 162 185,91грн., збитки від інфляції
в розмірі 21 821,04грн., 3% річних в розмірі 3
947,97грн., пеню в розмірі 13 684,76грн. за
неналежне виконання відповідачем
зобов'язань за договором поставки № 574
від 10.07.2013р., а також покласти на
відповідача понесені витрати зі сплати
судового збору.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує, просить позов задовольнити
в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене
судове засідання не з'явився, відзив на
позов не надав, про причини неявки суд
не повідомив, пор час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі
заходи для належного повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи, проте останній не скористався
своїм правом, передбаченим ст.22
Господарського процесуального кодексу
України, тому суд вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
представника відповідача за наявними в
справі матеріалами, відповідно до ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника позивача та надані
учасниками судового процесу докази,
суд встановив наступне.

10.07.2013р. між Публічним акціонерним
товариством "Одеський кабельний завод
"Одескабель" (позивач) та
Науково-виробничим товариством з
обмеженою відповідальністю "ХАРД"
(відповідач) було укладено договір
поставки № 574 (далі договір), відповідно
до умов якого позивач зобов'язався
поставити у власність відповідача
товар (волоконно-оптичний кабель) у
номенклатурі, кількості та по цінам,
зазначеним у специфікаціях, а
відповідач прийняти та оплатити його
вартість.

Товар поставляється партіями, загальна
кількість якого в кожній партії
зазначається у специфікаціях, що є
додатками до договору (п.2.2 договору).

За умовами п.4.1 договору, поставка
товару здійснюється позивачем на
умовах ЕХW (м. Одеса, Миколаївська, 144,
склад постачальника) згідно Правил
Інкотермс-2010р.

У п.5.2 договору сторони погодили
обов'язок відповідача здійснити повну
передплату за товар.

Надаючи правову кваліфікацію спірним
правовідносинам суд встановив
наступне.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір є договором
поставки.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму
(ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Позивач на виконання умов договору
поставляв відповідачу товар, який було
отримано останнім без будь-яких
зауважень та заперечень. Факт поставки
товару підтверджується видатковими
накладними № 10190 від 25.10.2013р. на суму
119 138,00грн. та № 2330 від 25.03.2014р. на суму 88
570,00грн., довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
оформленими належним чином та наявними
у справі.

Видаткові накладні відповідають
вимогам ст.9 Закону України від 16.07.99р.
№ 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", пункту
2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку. Дані накладні
є первинними документами, які фіксують
факт здійснення господарської
операції (поставка товару) та початок
перебігу строку для оплати за
поставлений товар.

Як зазначає позивач, відповідач взяті
на себе зобов'язання за договором
належним чином не виконав, за отриманий
товар розрахувався частково, у зв'язку
з чим у відповідача перед позивачем
утворилась заборгованість в розмірі
165 185,91грн.:

- за видатковою накладною № 10190 від
25.10.2013р. заборгованість складає 105
511,91грн.;

- за видатковою накладною № 2330 від
25.03.2014р. заборгованість складає 59
674,00грн.

Наявність заборгованості на вказану
суму підтверджується належними
доказами, наявними у справі.

Позивач на адресу відповідача направив
претензію (вих. № 11/юр від 19.02.2014р.) з
вимогою сплатити заборгованість за
отриманий товар, яка відповідачем
залишена без відповіді та задоволення.

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду доказів на
підтвердження сплати ним
заборгованості перед позивачем у сумі
165 185,91грн., суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими, законними та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно ст.611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до п.7.2 договору у разі
прострочення оплати за вже поставлений
товар відповідач сплачує на користь
позивача неустойку у вигляді пені в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня від вартості
неоплаченого товару за кожен день
прострочки.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі зазначеного позивач
нарахував відповідачу за період з
26.10.2013р. по 26.04.2014р. та за період з 26.03.2014р.
по 12.09.2014р. за видатковими накладними №
10190 від 25.10.2013р. та № 2330 від 25.03.2014р. пеню
в розмірі 13 684,76грн., 3% річних в
розмірі 3 947,97грн. та за період листопад
2013р. по 12.09.2014р. збитки від інфляції в
розмірі 21 821,04грн.

Дослідивши наданий позивачем
розрахунок пені та 3% річних, судом
встановлено, що позивач невірно
визначив початок періоду їх
нарахування, виходячи з наступного.

За приписами ст.253 Цивільного кодексу
України перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Відповідач за видатковою накладною №
10190 отримав товар 25.10.2013р., а за
видатковою накладною № 2330 - 25.03.2014р.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Оскільки сторони у договорі
передбачили передплату без вказівки на
точну дату або строк її внесення, суд
керується ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу
України, в якій зазначено, що якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 538
Цивільного кодексу України виконання
свого обов'язку однією із сторін, яке
відповідно до договору обумовлене
виконанням другою стороною свого
обов'язку, є зустрічним виконанням
зобов'язання. При цьому якщо зустрічне
виконання обов'язку здійснено однією
із сторін, незважаючи на невиконання
другою стороною свого обов'язку, друга
сторона повинна виконати свій
обов'язок.

Таким чином, відповідач повинен був
оплатити товар одразу після його
прийняття, а саме: за видатковою
накладною № 10190 від 25.10.2013р. - 26.10.2013р. та
за видатковою накладною № 2330 від
25.03.2014р. - 26.03.2014р., та лише з 27.10.2013р. за
видатковою накладною № 10190 від 25.10.2013р.
та з 27.03.2014р. за видатковою накладною №
2330 від 25.03.2014р., почав свій перебіг
період прострочення оплати товару, а не
з 26.10.2013р. та 26.03.2014р. як помилково
зазначив позивач.

Здійснивши вірний розрахунок пені за
період з 27.10.2013р. по 26.04.2014р. та за період
з 27.03.2014р. по 12.09.2014р. та 3% річних за
період з 27.10.2013р. по 12.09.2014р. та за період
з 27.03.2014р. по 12.09.2014р., суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення пені та 3% річних підлягають
частковому задоволенню, а саме:

- пені в розмірі 13 621,08грн.;

- 3% річних в розмірі 3 933,27грн.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок збитків від інфляції в
розмірі 21 821,04грн. за період листопад
2013р. по серпень 2014р., суд дійшов
висновку, що позивач правомірно
розрахував індекс інфляції, розмір
збитків від інфляції відповідає
наданому розрахунку, а тому позовні
вимоги в цій частині є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судові
витрати зі сплати судового збору
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.712
Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 265
Господарського кодексу України, ст.ст.1,
4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Науково-виробничого
товариства з обмеженою
відповідальністю "ХАРД", (61060, м. Харків, вул. Танкопія, 7/2, кв.
62, р/рахунок 6830 в ПАТ "Укрсоцбанк",
МФО 300023) на користь Публічного
акціонерного товариства "Одеський
кабельний завод "Одескабель", (65013, м. Одеса, Миколаївська
дорога, 144, р/рахунок 7 в АТ
"Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805) - 165
185,91грн. основного боргу, 13
621,08грн. пені, 3 933,27грн. 3% річних, 21
821,04грн. збитків від інфляції, 4
091,23грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення пені в розмірі
63,68грн. та 3% річних в розмірі 14,70грн. в
позові відмовити.

Повне рішення складено 14.11.2014 р.

Суддя Т.А. Лавренюк