м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомКомунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Дніпровського району міста Києвадо про
Комунального некомерційного
«Консультативно-діагностичний центр
Дніпровського району» м. Києва
стягнення 128 106,51 грн.
Головуючий суддя Літвінова М.Є.
Судді Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача: Зацепін С.С. -
представник за дов.;
від відповідача: Недашківська О.С. -
Рішення прийняте 05.11.2014 у зв'язку з
оголошенням перерви з 22.10.2014 на 05.11.2014.

У судовому засіданні 05.11.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва до
Комунального некомерційного
підприємства
"Консультативно-діагностичний центр
Дніпровського району м. Києва" про
стягнення 128 106,51 грн. на підставі
Договору про надання послуг №17/405 від
15.02.2011.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.07.2013 порушено провадження у
справі №910/14777/14, розгляд справи
призначений на 18.08.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.08.2014 в порядку статті 77 ГПК
України розгляд справи відкладений на
10.09.2014.

В судовому засіданні 10.09.2014 на підставі
ст. 77 ГПК України оголошено перерву до
01.10.2014 та ухвалою господарського суду
міста Києва від 10.09.2014 в порядку ст. 69
ГПК України продовжено строк вирішення
спору.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.10.2014, в порядку статті 77 ГПК
України, розгляд справи відкладений на
22.10.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.10.2014 судом із власною
ініціативи призначено колегіальний
розгляд справи.

Розпорядженням заступника Голови
господарського суду міста Києва від
01.10.2014 справу №910/14777/14 передано на
розгляд колегії суддів у наступному
складі: головуюча суддя Літвінова М.Є.,
суддя Босий В.П., суддя Полякова К.В.

Ухвалою від 01.10.2014 справу прийнято до
провадження колегії суддів, розгляд
справи призначено на 22.10.2014.

В судовому засіданні 22.10.2014, в порядку
ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на
05.11.2014.

У відзиві на позов, відповідач
повідомив суду про погашення суми
основного боргу та заявив клопотання
про застосування строку позовної
давності щодо стягнення 3 % річних та
інфляційних втрат. Відповідач
зазначив, що правомірне стягнення 3 %
річних та інфляційних втрат з липня 2011
року, а не з травня 2011 року.

Крім того, відповідач зазначив, що його
підприємство є неприбутковою
державною установою, яка фінансується
за рахунок бюджетних коштів, тому
заборгованість перед позивачем
утворилась через недостатнє
фінансування відповідача в період
2013-2014 р.р., тому відповідач вважає, що
позивач безпідставно заявив до
стягнення інфляційні та 3 % річних.

В судовому засіданні 05.11.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

15.02.2011 між позивачем (підприємство за
договором) та Центральною районною
поліклінікою Дніпровського району
(споживач за договором) (в подальшому
реорганізовано в Комунальне
некомерційне підприємство
«Консультативно-діагностичний центр
Дніпровського району м. Києва»)
укладено договір №17/405 про надання
послуг (далі -договір), за умовами якого,
підприємство на підставі укладених
договорів з виробниками комунальних
послуг (постачальна організація)
(договір №460072 від 01.07.2012 на постачання
теплової енергії у вигляді гарячої
води та договір №02723/204 від 08.07.2003 на
послуги водопостачання та
водовідведення) зобов»язується
транспортувати по внутрішньо
будинкових мережах споживачу за
адресою м. Київ, вул. Луначарського, 3-г,
загальною площею 494,6 кв.м. комунальні
послуги, а споживач- прийняти і
оплатити їх.

При виконанні умов цього договору
сторони зобов»язуються керуватись
тарифами, затвердженими Київською
міською державною адміністрацією,
нормативними актами з питань
користування та взаєморозрахунків за
водопостачання, водовідведення та
теплоносії (п. 1.4).

Відповідно до п.2.1 Договору, облік
споживання споживачем комунальних
послуг за відсутності приладів обліку
проводиться розрахунковим способом.
При цьому підприємство не несе
відповідальності за якість
комунальних послуг та їх кількість, що
виставлена постачальною організацією.

Соживач до 10 числа поточного місяця
повинен оплатити рахунки за комунальні
послуги минулого місяця, згідно
табуляграм та груп рахунків
постачальної організації; 4% які
повинні з нарахуванням, збором,
розщепленням а обліком платежів і
перерахуванням коштів виробником
комунальних послуг (п.2.2).

Згідно п. 5.5 Договору, строк його дфї з
15.02.2011 по 15.02.2015.

Спір виник внаслідок неналежного
виконання відповідачем умов договору
№17/405 від 15.02.2011.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача задоволенню частково з
наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства. Пунктом 1 частини 2
зазначеної статті визначені підстави
виникнення цивільних прав та
обов'язків, якими зокрема є договори та
інші правочини. Отже внаслідок
укладання договору № 17/405 від 15.02.2011 між
сторонами виникли цивільні права та
обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України (далі
ГК України) як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності:сплачують комунальні
послуги за тарифами, які у
встановленому законодавством порядку
відшкодовують повну вартість їх
надання та пропорційну частку витрат
на утримання прибудинкової території.

Обов'язок споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги
передбачений п. 3 ст. 20 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги".

Виходячи зі змісту ст. 712 ЦК України, між
сторонами виникли зобов"язання за
договором поставки, згідно якого
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов"язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використаннч його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов"язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобо"язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги",
житлово-комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на забезпечення умов проживання та
перебування осіб у жилих і нежилих
приміщеннях, будинках і спорудах,
комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Абз. 3 ч. 1 ст. Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначено,
що виконавець, а у даному випадку
позивач це суб'єкт господарювання,
предметом діяльності якого є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору.

Таким чином, за змістом наведених норм
відносини між сторонами по справі, як
учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг, повинні
ґрунтуватися на договорі про надання
житлово-комунальних послуг, укладеному
на основі типового договору, у зв'язку
із чим, обов'язок споживача з оплати
вартості житлово-комунальних послуг
виникає лише на підставі укладеного з
виконавцем договору про надання таких
послуг.

В свою чергу, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача
заборгованості по сплаті вартості
спожитих комунальних послуг за період
з 01.05.2011 по 30.06.2014 у розмірі 111 640,34 грн.

Матеріалами справи підтверджується
надання позивачем послуг за вказаний
період на суму 111 640,34 грн.

Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 ЦК України).

Зазначені вище норми Цивільного
кодексу України кореспондуються із
положеннями статті 193 ГК України.

Судом встановлено, що відповідач
погасив суму основного боргу у розмірі
111 640,34 грн., що підтвердив позивач та
надав платіжні доручення до матеріалів
справи. З наданих платіжних доручень
вбачається, що сума основного боргу
погашена відповідачем після порушення
провадження у справі, тому в порядку п.
1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України провадження в
цій частині підлягає припиненню.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що
відповідач погасив заборгованість за
Договором, однак з простроченням.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення 3 % річних у розмірі 4 342,96 грн.
та інфляційні втрати у розмірі 12 123,86
грн.

Як передбачено ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже передбачене законом право
кредитора вимагати спати боргу з
урахуванням, процентів річних та
процентів за користування чужими
грошовими коштами є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утриманими ним грошовими
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на
суму боргу та проценти річних входять
до складу грошового зобов'язання і не
ототожнюються із санкціями за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог
договору, тому є підстави для
застосування відповідальності за
умовами договору та положень статті 625
Цивільного кодексу України.

Суд перевірив розрахунок 3 % річних та
інфляційних втрат та визнав його
вірним та обґрунтованим, однак
відповідачем щодо їх нарахування
заявлено строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно із ст. 257 Цивільного кодексу
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалість у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

У відповідності до п 2.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів", за змістом
частини першої статті 261 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Положеннями п. 4.4.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 року "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" визначено, що з урахуванням
положення частини четвертої статті 51
ГПК днем подання позову слід вважати
дату поштового штемпеля підприємства
зв'язку, через яке надсилається позовна
заява (а в разі подання її
безпосередньо до господарського суду -
дату реєстрації цієї заяви в
канцелярії суду). Якщо позовну заяву
було повернуто, перебіг позовної
давності переривається з того дня, коли
заяву подано до суду з додержанням
установленого порядку.

Позивач звернувся з позовною заявою до
суду 18.07.2014, згідно вхідного штампу
господарського суду міста Києва. Суму
заявлену до стягнення, згідно
розрахунку, позивач просить стягнути
за період з травня 2011 року по червень 2014
року, тобто з пропуском позовної
давності, тому клопотання відповідача
є обґрунтованим та в задоволенні
позовних вимог заявлених за травень та
червень 2011 року слід відмовити.

Таким чином, розмір інфляційних втрат
підлягає задоволенню у розмірі 12 058,05
грн.

3% річних підлягають задоволенню у
розмірі 4 294,73 грн.

У зв'язку з частковим задоволенням
позову, в порядку ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Провадження в частині суми основного
боргу у розмірі 111 640,34 грн. припинити.

3.Стягнути з Комунального
некомерційного підприємства
«Консультативно-діагностичний центр
Дніпровського району м. Києва» (02002, м.
Київ, вул. Луначарського, 5, код 26188952) на
користь Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва (02002, м.
Київ, вул. Челябінська, 9-Г, код 03366612) 3 %
річних - 4 294,73 грн. (чотири тисячі двісті
дев'яносто чотири гривні 73 коп.),
інфляційні втрати - 12 058,05 грн.
(дванадцять тисяч п'ятдесят вісім
гривень 05 коп.) та 2 559,86 грн. (дві тисячі
п'ятсот п'ятдесят дев'ять гривень 86 коп.)
судового збору.

4.В іншій частині позову відмовити.

5.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

6.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 07.11.2014.

Головуючий суддя

М.Є. Літвінова

Судді

В.П. Босий

К.В.
Полякова