КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2014 р. Справа№ 925/1185/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Хрипуна О.О.

Власова Ю.Л.

За участю представників:

від позивача (апелянта): Галіцина М.П. -
предст. за довір. від 07.10.2013;

від відповідача: Фатенко В.В. - предст.
за довір. № 57 від 03.03.2014;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Приватного підприємства "Активбуд"

на рішення господарського суду
Черкаської області від 09.09.2014,

у справі № 925/1185/14 (суддя Єфіменко В,В.),

за позовом Приватного підприємства
"Активбуд"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Черкаситехномаш"

про стягнення 25 300,17 грн. заборгованості
за договором поставки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 09.09.2014 у справі
№ 925/1185/14, повний текст якого складено
15.09.2014, в позові Приватного
підприємства "Активбуд" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Черкаситехномаш" про стягнення 25 300,17
грн. заборгованості за договором
поставки відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що позивач всупереч
приписів статті 33 Господарського
процесуального кодексу України не
довів того, що фінансово-бухгалтерські
документи, додані позивачем до
позовної заяви, як доказ поставки
товару відповідачеві за договором від
21.11.2011 № 6/АБ-ЧС, були складені саме на
виконання зобов'язань, передбачених
цим договором від 21.11.2011 № 6/АБ-ЧС, і,
саме у передбаченому цим договором
порядку.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Черкаської
області від 09.09.2014 у справі № 925/1185/14 -
скасувати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що:

- місцевий господарський суд, в
порушення норм процесуального права,
розглянув справу у відсутності не
повідомленого належним чином
представника позивача.

Серед іншого, позивачем до апеляційної
скарги додані рахунки на оплату, в яких
йдеться посилання на договір №6/АБ-ЧС
від 21.11.2011.

Відповідно до автоматичного
розподілу справ між суддями апеляційну
скаргу Приватного підприємства
"Активбуд" на рішення господарського
суду Черкаської області від 09.09.2014 у
справі № 925/1185/14 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р., для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Станік С.Р., судді:
Корсакова Г.В., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.10.2014
апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Активбуд" на рішення
господарського суду Черкаської
області від 09.09.2014 у справі № 925/1185/14
прийнято до провадження та порушено
апеляційне провадження. Розгляд справи
№ 925/1185/14 призначено на 29.10.2014 об 11 год. 00
хв.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду Андрієнка В.В. від
29.10.2014 справу № 925/1185/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.10.2014 справу №
925/1185/14 прийнято до провадження колегії
суддів у складі: головуючий суддя
Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Хрипун
О.О. Розгляд справи вирішено

В судовому засіданні 29.10.2014 представник
позивача апеляційну скаргу підтримав,
просив оскаржуване позивачем рішення
скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 29.10.2014 проти апеляційної
скарги заперечував, просив оскаржуване
позивачем рішення залишити без змін,
посилаючись на те, що позивач був
повідомлений належним чином про
розгляд справи в суді першої інстанції,
що підтверджується матеріалами справи,
однак, не скористався наданим йому
процесуальним законодавством правом
та в судове засідання, призначене на
09.09.2014 - не з'явився.

Крім того, як зазначав представник
позивача у відзиві на апеляційну
скаргу, поставка товару за наданими
позивачем видатковими накладними
здійснювалась ним відповідачеві у
відповідності до ст. 181 Господарського
кодексу України, а не, як зазначає
позивач, на виконання умов договору від
21.11.2011 № 6/АБ-ЧС.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Як вже зазначалось, позивачем до
апеляційної скарги, в якості доказів
поставки товару саме за договором
№6/АБ-ЧС від 21.11.2011, додані рахунки на
оплату № 2 від 12.01.2012 на суму 16 259,86
грн., № 2 від 02.02.2012 на суму 2 701,64
грн., № 7 від 07.02.2012 на суму 2 864,48
грн., № 8 від 07.08.2012 на суму 73,79 грн.,
№ 2 від 15.02.2012 на суму 85,30 грн., №
7 від 27.08.2012 на суму 15,18 грн., №
4 від 25.09.2012 на суму 65,85 грн., №
5 від 25.09.2012 на суму 16,74 грн., №
9 від 25.09.2012 на суму 735,45 грн., №
3 від 18.10.2012 на суму 79,16 грн., в яких
йдеться посилання на укладений між
сторонами договір №6/АБ-ЧС від 21.11.2011.

Зазначені рахунки суду першої
інстанції позивачем не надавались, як і
будь-які посилань на ці рахунки та
пояснень з приводу неможливості їх
подання під час розгляду справи в
місцевому господарському суді.

Серед іншого, колегія суддів
Київського апеляційного суду зазначає,
що під час розгляду справи в суді
першої інстанції, позивачем, як доказ
поставки товару відповідачу за
укладеними між сторонами договором
№6/АБ-ЧС від 21.11.2011 були надані рахунки
на оплату: № 2 від 12.01.2012 на суму 16
259,86 грн., № 2 від 02.02.2012 на суму 2 701,64
грн., № 7 від 07.02.2012 на суму 2 864,48
грн., № 8 від 07.08.2012 на суму 73,79 грн.,
№ 2 від 15.02.2012 на суму 85,30 грн., №
7 від 27.08.2012 на суму 15,18 грн., №
4 від 25.09.2012 на суму 65,85 грн., №
5 від 25.09.2012 на суму 16,74 грн., №
9 від 25.09.2012 на суму 735,45 грн., №
3 від 18.10.2012 на суму 79,16 грн., які є
аналогічними рахункам, доданими до
апеляційної скарги, однак, в яких
йдеться посилання на інший договір -
№6/АБ-ЧС від 21.12.2010, який в матеріалах
справи відсутній.

Згідно зі статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України,
від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу XII
Господарського процесуального кодексу
України" частиною першої статті 101 ГПК
передбачено апеляційний суд
переглядає справу за наявними у ній і
додатково поданими доказами.

Додаткові докази приймаються
апеляційним судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття
додаткових доказів суд апеляційної
інстанції повинен повно і всебічно
з'ясовувати причини їх неподання з
урахуванням конкретних обставин
справи і об'єктивно оцінити поважність
цих причин. При цьому обґрунтування
неможливості подання доказів суду
першої інстанції згідно із зазначеною
нормою ГПК покладається саме на
заявника (скаржника), а апеляційний
господарський суд лише перевіряє та
оцінює їх поважність і не зобов'язаний
самостійно з'ясовувати відповідні
причини. У разі прийняття додаткових
доказів у постанові апеляційної
інстанції мають зазначатися підстави
такого прийняття.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що апеляційний господарський суд не
зобов'язаний самостійно з'ясовувати
причини неможливості неподання
доказів суду першої інстанції, а
обов'язок обґрунтування неможливості
подання доказів суду першої інстанції,
згідно з приписами ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, покладається саме на апелянта,
однак, останній не навів жодних
обґрунтувань неможливості подання
доказів, зокрема, рахунків на оплату в
яких йдеться посилання на укладений
між сторонами договір №6/АБ-ЧС від
21.11.2011, суду першої інстанції, додані
позивачем до апеляційної скарги
додаткові докази - рахунки на оплату,
колегією суддів Київського
апеляційного господарського суду не
приймаються і справа розглядається за
наявними у справі доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, 21.11.2011 між позивачем Приватним
підприємством «Активбуд», як
постачальником, та відповідачем
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Черкаситехномаш", як
покупцем, укладено договір поставки
продукції № 6/АБ-ЧС, відповідно до умов
якого позивач зобов'язався здійснити
поставку, а відповідач зобов'язався
прийняти крипільно-будівельні
матеріали в асортименті та кількості,
вказаних у погодженнях сторонами в
заявці(ках) покупця і за цінами,
вказаними у рахунку та сплатити
вартість товару.

Порядок поставки товарно-матеріальних
цінностей на підставі договору від
21.11.2011 № 6/АБ-ЧС визначено у розділі 3, за
яким: поставка товару здійснюється за
погодженими сторонами письмовими або
усними заявками. У заявці вказується
найменування товару, його асортимент і
строк постачання продукції.Заявка
подається відповідачем за допомогою
факсимільного зв'язку за номером
тел./факсу: (0472) 71-27-90, 71-27-94

Позивач бере до розгляду заявку і не
пізніше 1 календарного дня з дати
подання надає відповідачу за допомогою
факсимільного зв'язку за номером
телефону/факсу рахунок-фактуру,
затверджену печаткою позивача і
підписом уповноваженого представника
позивача. З цього моменту заявка і
вважається погодженою сторонами і
прийнятою до виконання.

У тому разі, якщо позивач визначив
неможливість постачання товару за
отриманою заявкою відповідача, позивач
зобов'язаний письмово (допускається
використання факсимільного зв'язку)
інформувати про це відповідача
протягом терміну, визначеного для
розгляду заявки (п. 3.4.).

Позивач звернувся до місцевого
господарського суду з позовом (з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог та заяви про уточнення
та зміну позовних вимог) про стягнення
з відповідача на користь позивача 11 859,12
грн. - боргу, 902,31 грн. - пені, 4 743,65 грн. - 40%
річних та 1 441,85 грн. втрат внаслідок
інфляції, посилаючись на те, що ним на
виконання умов договору поставки
продукції № 6/АБ-ЧС від 21.11.2011
поставлено відповідачу товар, однак,
відповідач, в порушення грошових
зобов'язань за договором, не в повному
обсязі оплатив, поставлений позивачем
товар.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилався на, підписані представниками
сторін, видаткові накладні: № 0155-0000062
від 26.01.2012; № 0155-0000093 від 02.02.2012; № 0155-0000106
від 07.02.2012; № 0155-0000107 від 07.02.2012; № 0155-0000137
від 15.02.2012; № 0155-0001034 від 27.08.2012; №0155-0001191
від 25.09.2012; №0155-0001192 від 25.09.2012; № 0155-0001200
від 26.09.2012; № 0155-0001253 від 08.10.2012; № 0155-0001312
від 18.10.2012; № 0155-0000018 від 16.01.2012, як на
докази поставки товарно-матеріальних
цінностей та довіреності на їх
отримання.

У вищезазначених накладних зазначено,
що вони є договором поставки, укладеним
у спрощений спосіб відповідно до п. 1 ст.
181 Господарського кодексу України.

Як встановлено місцевим господарським
судом, замовлення відповідача №
чса-000006 від 04.01.2012, № 8 від 02.02.2012, №
2 від 06.02.2012, № 7 від 07.02.2012, №
8 від 15.02.2012, № 2 від 27.08.2012, №
7 від 25.09.2012, № 8 від 25.09.2012, №
6 від 25.09.2012, № 8 від 18.10.2012 не
містять відомостей про те, до якого
договору вони складені, і підписані
односторонньо тільки позивачем.

Також судом першої інстанції
встановлено, що надані позивачем
рахунки на оплату № 2 від 12.01.2012, №
2 від 02.02.2012, № 7 від 07.02.2012, №
8 від 07.08.2012, № 2 від 15.02.2012, №
7 від 27.08.2012, № 4 від 25.09.2012, №
5 від 25.09.2012, № 9 від 25.09.2012, №
3 від 18.10.2012 складені і виписані
позивачем відповідно до договору №
6/АБ-ЧС від 21.12.2010, а позивач у позові
посилається лише на договір, який був
укладений 21.11.2011.

Доказів направлення рахунків
складених і виписаних відповідачу на
виконання умов договору № 6/АБ-ЧС від
21.11.2011 позивачем під час розгляду
справи в суді першої інстанції - не
надано.

Заперечуючи проти позову, відповідач
зазначав, що він не оспорює факт
отримання товарно-матеріальних
цінностей від позивача, однак,
стверджував, що зазначений позивачем в
позові товар було поставлено поза
межами договору № 6/АБ-ЧС від 21.11.2011.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться та у встановлений
строк. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не допускається
(ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, або, якщо
вона не встановлена у договорі і не
може бути визначена виходячи з його
умов, - за ціною, що визначається
відповідно до статті 632 цього Кодексу, а
також вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 181
Господарського кодексу України
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Відповідно до ст. 32 господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному узаконом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Колегією суддів Київського
апеляційного господарського суду
встановлено, що 20.11.2011 між сторонами
було укладено договір поставки
продукції № 6/АБ-ЧС, відповідно до умов
якого позивач зобов'язався здійснити
поставку, а відповідач зобов'язався
прийняти крипільно-будівельні
матеріали в асортименті та кількості,
вказаних у погодженнях сторонами в
заявці(ках) покупця і за цінами,
вказаними у рахунку та сплатити
вартість товару.

Стверджуючи про наявність у
відповідача заборгованості за
договором поставки продукції № 6/АБ-ЧС
від 20.11.2011, позивач під час розгляду
справи в суді першої інстанції надав
суду:

- замовлення № чса-000006 від 04.01.2012, №
8 від 02.02.2012, № 2 від 06.02.2012, №
7 від 07.02.2012, № 8 від 15.02.2012, №
2 від 27.08.2012, № 7 від 25.09.2012, №
8 від 25.09.2012, № 6 від 25.09.2012, №
8 від 18.10.2012, які не містять
відомостей про те до якого договору
вони складені, і підписані
односторонньо - позивачем;

- рахунки на оплату № 2 від 12.01.2012,
№ 2 від 02.02.2012, № 7 від 07.02.2012,
№ 8 від 07.08.2012, № 2 від 15.02.2012,
№ 7 від 27.08.2012, № 4 від 25.09.2012,
№ 5 від 25.09.2012, № 9 від 25.09.2012,
№ 3 від 18.10.2012, які складені і
виписані позивачем з посиланням на
договір № 6/АБ-ЧС від 21.12.2010;

- видаткові накладні: № 0155-0000062 від
26.01.2012; № 0155-0000093 від 02.02.2012; № 0155-0000106 від
07.02.2012; № 0155-0000107 від 07.02.2012; № 0155-0000137 від
15.02.2012; № 0155-0001034 від 27.08.2012; №0155-0001191 від
25.09.2012; №0155-0001192 від 25.09.2012; № 0155-0001200 від
26.09.2012; № 0155-0001253 від 08.10.2012; № 0155-0001312 від
18.10.2012; № 0155-0000018 від 16.01.2012, які
підписані представниками сторін та не
містять посилання на будь-який договір,
однак, в яких йдеться посилання на
вищезазначені рахунки на оплату
(виписані позивачем до договору №
6/АБ-ЧС від 21.12.2010). Крім того, в накладних
зазначено, що вони є договором
поставки, укладеним у спрощений спосіб
відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що позивач всупереч
приписів ст.33 Господарського
процесуального кодексу України не
довів у суді першої інстанції того, що
вищезазначені фінансово-бухгалтерські
документи були складені на виконання
зобов'язань, передбачених саме
договором від 21.11.2011 № 6/АБ-ЧС, і, саме у
передбаченому цим договором порядку.

В свою чергу, надані позивачем
видаткові накладні, в яких йдеться
посилання на те, що вони є договором
поставки, укладеним у спрощений спосіб
відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України, спростовують доводи
позивача, що поставка товару за цими
накладними здійснювалась на виконання
укладеного між сторонами договору
поставки продукції № 6/АБ-ЧС від 20.11.2011.

Твердження позивача в апеляційній
скарзі про те, що місцевим
господарським судом, під час прийняття
оскаржуваного рішення допущено
порушення норм процесуального права, а
саме, розглянуто справу у відсутності
не повідомленого належним чином
представника позивача, в зв'язку з чим
позивач був позбавлений можливості
надати суду належні докази, зокрема
рахунки на оплату саме до договору від
21.11.2011 № 6/АБ-ЧС, спростовуються
нижчевикладеним.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Колегією суддів Київського
апеляційного господарського суду
встановлено, що ухвалою господарського
суду Черкаської області від 16.07.2014
порушено провадження у справі №925/1185/14,
розгляд справ призначено на 06.08.2014, про
що у встановленому порядку повідомлено
сторін, в подальшому розгляд справи
відкладався на 27.08.2014, 02.09.2014 та на 09.09.2014.

В судових засідання 06.08.2014 та 27.08.2014
представник позивача був присутній та
надавав пояснення.

Крім того, позивачем під час розгляду
справи в суді першої інстанції
неодноразово подавались заяви про
збільшення та уточнення позовних
вимог, а також надавались докази по
справі.

В судові засідання 02.09.2014 та 09.09.2014
представник позивача не з'явився,
однак, враховуючи положення п. 3.9
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" ст.ст. 64, 87
Господарського процесуального кодексу
України, про день, час та місце розгляду
справи був повідомлений належним чином
та, в свою чергу, не був позбавлений
можливості надати суду належні та
допустимі докази на підтвердження
обставин, на які він посилається, як на
підставу своїх вимог.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
ні під час розгляду справи в суді
першої інстанції, ні під час
апеляційного провадження позивачем не
надано належних, в розумінні ст.ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказів поставки товару на
виконання умов укладеного між
сторонами договору від 21.11.2011 № 6/АБ-ЧС,
як і не надано належних доказів того, що
надані позивачем заявки на поставку,
видаткові накладні, рахунки на оплату
складені на виконання зобов'язань,
передбачених саме договором від 21.11.2011
№ 6/АБ-ЧС, і, саме у передбаченому цим
договором порядку, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що вимоги позивача про стягнення з
відповідача заборгованості, пені, 40%
річних та інфляційних втрат, за
договором 21.11.2011 № 6/АБ-ЧС задоволенню
не підлягають.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи апелянта, викладені
в апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції, викладених в оскаржуваному
рішенні, господарський суд першої
інстанції під час вирішення спору
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Активбуд" на рішення
господарського суду Черкаської
області від 09.09.2014 у справі № 925/1185/14 -
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Черкаської області від 09.09.2014 у справі
№ 925/1185/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/1185/14 повернути
до господарського суду Черкаської
області.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку та строки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
О.О. Хрипун

Ю.Л. Власов