КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р. Справа№ 910/6694/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПМ Груп»

на рішення господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 р.

у справі №910/6694/14 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дистрибуторська
Компанія «Славутич»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПМ Груп»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дистрибуторська
Компанія «Славутич» звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПМ Груп»
про стягнення основного боргу у
розмірі 6420,00 грн., 480,18 грн. пені, 305,00 грн.
3% річних.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 р. позов задоволено.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача заборгованість у сумі 6420,00
грн., 480,18 грн. пені, 305,00 грн. 3% річних та
1827,00 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
рішення суду першої інстанції прийнято
за неповного з'ясування обставин, що
мають значення для справи.

Представники позивача та відповідача в
судове засідання не з'явились про
причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення всіх учасників судового
процесу про час та місце проведення
судового засідання по розгляду
апеляційної скарги, а строки розгляду
апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК
України, колегія суддів, вважає
можливим здійснити перевірку рішення
суду першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними
матеріалами справи та без участі
представників позивача та відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від
20.10.2014 р. явка сторін у судове засідання
обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників
позивача та відповідача не перешкоджає
всебічному, повному та об'єктивному
розгляду всіх обставин справи,
апеляційний господарський суд вважає
за можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами в порядку
ст. 75 ГПК України без участі
представників позивача та відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, апеляційний господарський суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

08.06.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дистрибуторська
компанія «Славутич» (постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ПМ Груп» (покупець)
укладено договір поставки продукції №
2657-Д, за умовами якого постачальник
продає та поставляє, а покупець купує
та оплачує на умовах та у порядку
визначених цим договором, товар в
асортименті, кількості та за цінами,
вказаними в додатках (специфікаціях)
або накладних, що засвідчують
прийом-передачу товару від
постачальника до покупця.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.3. вказаного
договору, ціна на товар встановлюється
на підставі прайс-листів
постачальника, що є додатками до цього
договору. Оплата здійснюється в
національній валюті України. Покупець
зобов'язаний оплачувати кожну партію
переданого постачальником товару,
протягом (але не пізніше) 7 календарних
днів з моменту передачі такої партії
товару. В разі порушення покупцем
строку оплати товару вказаного в цьому
пункті, постачальник вправі зупинити
послідуючі поставки, аж до моменту
повного погашення покупцем
заборгованості за поставлений раніше
товар.

Згідно п. 5.3. договору, у випадку
несвоєчасної оплати поставленої
партії товару, покупець зобов'язаний
сплатити на користь постачальника пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України від
вартості партії товару за кожен день
прострочення платежу.

Відповідно до п. 8.5. договору, останній
набирає чинності з моментьу підписання
його сторонами і діє до 31.12.2014 р., а в
фінансовій частині до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов вказаного договору
позивачем поставлено, а відповідачем
прийнято товар на загальну суму 6420,00
грн., що підтверджується
товарно-транспортною накладною №
ДДК-013321 від 09.06.2012 р., копія якої
міститься в матеріалах справи.

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідачем порушено
зобов'язання за договором № 2657-Д від
08.06.2012 р. щодо розрахунків за
поставлений товар, у зв'язку з чим у
нього виникла заборгованість у розмірі
6420,00 грн., яку позивач просить стягнути
в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обовязковим для виконання
сторонами.

Таким чином, виходячи з умов договору №
2657-Д від 08.06.2012 р. строк виконання
відповідачем зобов'язань щодо оплати
за товар є таким, що настав.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України,
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України
доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Враховуючи, що матеріалами справи
підтверджується поставка позивачем
товару, а відповідачем не надано суду
доказів його оплати у повному обсязі,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дистрибуторська
компанія «Славутич» про стягнення з
відповідача заборгованості у сумі 6420,00
грн. обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 480,18 грн. пені
та 3 % річних у розмірі 305,00 грн.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором. У сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Згідно ч. 1 ст. 217 ГК України, у сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Частино 1 ст. 230 ГК України встановлено,
що штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Приймаючи до уваги, що відповідачем
допущено прострочення оплати вартості
отриманого від позивача товару,
колегія суддів вважає обґрунтованими
вимоги позивача про застосування
грошових санкцій та притягнення
відповідача до відповідальності за
прострочення грошового зобов'язання.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд, перевіривши
розрахунок, погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 480,18 грн. пені є
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача 305,00 грн. 3%
річних.

У відповідності до ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши
розрахунок, погоджується з висновком
суду першої інстанції, що позовна
вимога про стягнення з відповідача 305,00
грн. 3% річних є обгрунтованою та
підлягає задоволенню у заявленному
розмірі.

Дослідивши матеріали справи, суд
критично оцінює посилання відповідача
в апеляційній скарзі на генеральне
доручення (доповнення №2 до договору
поставки продукції №2657Д від 08.06.2012 р.)
та приходить до висновку, що долучене
до матеріалів справи генеральне
доручення не спростовує факту поставки
товару відповідачу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної
норми, належним чином апеляційну
скаргу не обґрунтовано, доказів та
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційному суду не
наведено.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні. Крім того, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку місцевого господарського
суду та не підтверджуються наявними
матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
02.06.2014 р. у даній справі є таким, що
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.
105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПМ Груп»
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 р. у справі №910/6694/14
залишити без змін.

Справу №910/6694/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун