ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р.
Справа № 908/4027/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

за участю представників сторін:

позивача - Данилевського О.М.., дов. № 14-89
від 18.04.2014 року

відповідача - Гайдай О.І., дов. № 05/007 від
03.01.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №3308
З/1-18) на рішення господарського суду
Запорізької області від 23 вересня 2014
року у справі № 908/4027/13

за позовом : Публічного
акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Комунального
підприємства "Дніпрорудненські
теплові мережі" м. Дніпрорудне,
Запорізька область,

про стягнення 102 709, 14 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", звернувся
до господарського суду Запорізької
області з позовом про стягнення з
відповідача- Комунального
підприємства "Дніпрорудненські
теплові мережі": 32453, 73 грн. пені, 60494,11
- 7% штрафу, 3040, 40 грн. - суми, на яку
збільшився борг внаслідок інфляційних
процесів, 6 720,90 грн. - річних.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 19.03.2014 року у
справі № 908/4027/13 позовні вимоги
задоволено частково: стягнуто з КП
"Дніпрорудненські теплові мережі" на
користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 6 490,
75 грн. пені, 12 098, 82 грн. штрафу, 3 040, 40 грн.
суми, на яку збільшився борг внаслідок
інфляційних процесів, 6 720, 90 грн. річних.
В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 20.05.2014 року у
справі № 908/4027/13 апеляційну скаргу ПАТ
"НАК "Нафтогаз України" залишено без
задоволення, рішення господарського
суду Запорізької області від 19.03.2014
року у справі № 908/4027/13 скасовано
частково, позовні вимоги ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" до КП
"Дніпрорудненські теплові мережі" про
стягнення 102 709, 14 грн. задоволено
частково: стягнуто з КП
"Дніпрорудненські теплові мережі" на
користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" пеню
у розмірі 6 490, 75 грн., штраф у розмірі 12
098. 82 грн. та 3 % річних у розмірі 6 720, 90
грн. Відмовлено у задоволенні позовних
вимог ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до КП
"Дніпрорудненські теплові мережі" про
стягнення інфляційних у розмірі З040,40
грн.В іншій частині , рішення
господарського суду Запорізької
області від 19.03.2014 року у справі №
908/4027/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 21.07.2014р. по справі № 908/4027/13
рішення господарського суду
Запорізької області від 19.03.2014р. та
постанова Донецького апеляційного
господарського суду від 20.05.2014р. у
справі 908/4027/13 скасовані в частині
стягнення суми пені та 7% штрафу,
матеріали справи №908/4027/13 у вказаній
частині направлено на новий розгляд до
господарського суду Запорізької
області.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від від 23 вересня
2014 року у справі № 908/4027/13 (суддя Топчій
О.А.) позовні вимоги задоволено
частково.

Стягнуто з Комунального підприємства
«Дніпрорудненські теплові мережі» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» 16226
(шістнадцять тисяч двісті двадцять
шість) грн. 90 коп. пені та 30247 (тридцять
тисяч двісті сорок сім) грн. 05 коп.
штрафу.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач - Комунальне підприємства
"Дніпрорудненські теплові мережі"
не погодився з рішенням місцевого
господарського суду, подав до
Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення
господарського суду Запорізької
області від 23 вересня 2014 року по справі
№ 908/4027/13 в частині відмови у стягненні
пені в сумі 16227,64 грн. та штрафу в сумі
30247,06 грн. та прийняти в цій частині нове
рішення, яким задовольнити його
вимогу про стягнення з відповідача
частини пені в сумі 16227,64 грн. та штрафу
в сумі 30247,06 грн., у стягненні яких було
відмовлено.

В іншій частині просить рішення
господарського суду Запорізької
області від 23 вересня 2014 року по справі
№ 908/4027/13 залишити без змін.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що
рішення у зазначеній частині прийняте
з порушенням норм матеріального (ст. 233
Господарського кодексу України, ст. 22,
549-552,625 Цивільного кодексу України), та
процесуального (ст. 42, 43, 83, 84
Господарського процесуального кодексу
України) права, без дослідження всіх
істотних обставин, що мають значення
для справи.

При цьому, посилається на те, що за
несвоєчасне виконання умов договору №
14/2355/11 ним в порядку статті 549
Цивільного кодексу України та пункту
7.2. договору, було нараховано пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежі, а за
прострочення понад 30 днів додатково
нараховано штраф у розмірі 7 % від суми
простроченого платежу.

Зазначає на те ,що відповідно до пункту
З статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має право зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання,
однак, вказана норма не містить
переліку таких випадків, вважає, що це
випадки невиконання або неналежного
виконання зобов'язання з вини обох
сторін, або якщо кредитор умисно чи з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих невиконанням
або неналежним виконанням зобов'язання
та відповідачем не було надано доказів,
які б підтверджували наявність таких
виняткових обставин, а тому,суд першої
інстанції не мав права зменшувати
розмір нарахованих пені та штрафу.

Також, вказує на те, що застосовуючи
приписи пункту З статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, слід враховувати вказівку, що
міститься в пункті 3.17.4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»:
«вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт З статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо»,
проте, суд першої інстанції вказаних
положень не врахував.

Окрім того, посилається на положення
статті 551 Цивільного кодексу України та
статті 233 Господарського кодексу
України , у яких зазначено на те, що у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції великі порівняно із збитками
кредитора та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення,
суд має право зменшити розмір
неустойки. Вважає, що дана норма
стосується співвідношення збитків та
штрафних санкцій. А якщо суд, зменшуючи
пеню, дійшов до висновку про
необхідність застосування статті 551
Цивільного кодексу України, то в даному
випадку повинен був дати належну
правову оцінку доказам, наданим
сторонами в обґрунтування своїх
позицій, щодо наявності чи відсутності
збитків. Однак, в оскаржуваному рішенні
обґрунтування щодо наявності збитків
судом першої інстанції надано не було.
Приводить відповідну судову практику.

Розпорядженням Вищого господарського
суду України № 28-р від 2 вересня 2014 року
визначено, що розгляд господарських
справ, що підлягають перегляду в
апеляційному порядку Донецьким
апеляційним судом здійснюється
Харківським апеляційним
господарським судом.

Автоматизованою системою
документообігу Харківського
апеляційного господарського суду (
витяг з реєстру апеляційних скарг (
справ), які пройшли автоматичний
розподіл від 15 жовтня 2014 року )
апеляційну скаргу призначено до
розгляду судді-доповідачу Терещенко
О.І

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 20 жовтня 2014
року (колегія суддів у складі:
головуючий суддя Сіверін В.І., суддя
Терещенко О.І., суддя Медуниця О.Є.)
апеляційну скаргу позивача було
прийнято до провадження та призначено
її до розгляду на 04 листопада 2014 року на
09:30 год.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу та його представник у судовому
засіданні 04 листопада 2014 року проти
доводів апеляційної скарги заперечує,
вважає оскаржуване рішення законним та
обгрунтованим, просить залишити його
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Свої заперечення обгрунтовує тим, що
рішення у оспорюваній частині прийняте
у відповідності до норм та
процесуального права, з дослідженням
всіх істотних обставин, що мають
значення для справи, підстав для його
скасування не вбачає.

Представник позивача в судовому
засіданні 04 листопада 2014 року просить
скасувати рішення господарського суду
Запорізької області від 23 вересня 2014
року по справі № 908/4027/13 в частині
відмови у стягненні пені в сумі 16227,64
грн. та штрафу в сумі 30247,06 грн. та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким задовольнити його вимогу про
стягнення з відповідача частини пені в
сумі 16227,64 грн. та штрафу в сумі 30247,06
грн., у стягненні яких було відмовлено.

В іншій частині просить рішення
господарського суду Запорізької
області від 23 вересня 2014 року по справі
№ 908/4027/13 залишити без змін.

Заслухавши усні пояснення
представників сторін , ознайомившись з
доводами апеляційної скарги,
дослідивши обставини і матеріали
справи, в тому числі наявні у ній
докази, відповідність викладених в
рішенні висновків цим обставинам і
доказам, а також, перевіривши
додержання та правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду першої інстанції слід залишити
без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається ,що
30.09.2011 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" (продавець) та КП
"Дніпрорудненські теплові мережі"
(покупець) укладений договір № 14/2355/11 на
купівлю-продаж природного газу.

Відповідно до п. 1.1. договору продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ (за
кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного
на митну територію України ПАТ "НАК
"Нафтогаз України") для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями, а покупець зобов'язався
прийняти та оплатити газ на умовах
цього договору.

Позивач, на виконання умов договору,
протягом жовтня 2011 року та жовтня 2012
року - грудня 2012 року передав
відповідачу природний газ, що
підтверджено актами прийому-передачі
природного газу від 31.10.2011 року, 30.11.2011
року, 30.11.2012 року, 31.12.2012 року, які
оформлені належним чином та підписані
уповноваженими представниками сторін
і скріплені печатками підприємств без
зауважень та заперечень.

Відповідно до п. 6.1 договору № 14/2355/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011 р. оплата за газ здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу.

Проте, відповідач свого обов"язку з
повної та своєчасної оплати природного
газу у встановлений договором термін
не виконав, у зв'язку з чим позивачем на
суму боргу нарахована пеня за
неналежне виконання своїх зобов'язань
в сумі 32453,73 та 7% штрафу в розмірі 60494,11
грн., які позивач просить стягнути з
відповідача.

Відповідач не заперечує факт наявності
прострочення, проте, звертає увагу на
те, що 28.05.2014р. платіжним дорученням ним
було сплачено 27303,84 грн. на виконання
постанови Донецького апеляційного
суду від 20.05.2014р., з яких 6490,75 грн. пені,
12098.82 грн. штрафу. 6720,90 грн. З % річних та
1993,37 грн. судового збору.

Стаття 193 Господарського кодексу
України передбачає, що суб'єкти
господарювання та учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в
статті 526 Цивільного кодексу України.
Так, зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно умовам
договору та вимогам цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а у разі відсутності таких умов і вимог
- згідно звичаїв ділового обігу або
іншим вимогам, які звичайно ставляться.

За статтею 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

У статті 611 Цивільного кодексу України
зазначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України визначено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

У відповідності до частини 4 статті 231
Господарського кодексу України, у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (частина 6 статті 232
Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу
України передбачено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно приписів статей 1, 3 Закону
України від 22.11.96 р. № 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що за
невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим договором.

Пунктом 7.2 договору сторони обумовили,
що у разі невиконання покупцем умов
пунктів 6.1 цього договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу, за
кожний день прострочення платежу.

У відповідності до зазначених норм
чинного законодавства та пункту 7.2.
договору, за порушення строків
виконання грошових зобов'язань по
договору, позивачем було здійснено
нарахування пені, сума якої, станом на 5
листопада 2013 року, становила 32 453,73 грн..
а за порушення строків оплати понад 30
днів здійснено нарахування штрафу 7 %,
сума якого, станом на 5 листопада 2013
року, склала 60 494,11 грн.

Таким чином , колегія суддів вважає, що
господарським судом першої інстанції
вірно встановлено, що відповідач
порушив свої зобов'язання щодо
своєчасної оплати за фактично
переданий газ, позивачем правомірно
були нараховані 32453,73 грн. пені та 60494,11
грн. штрафу у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Згідно з пунктом З статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд приймаючи
рішення має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до частини З статті 551
Цивільного кодексу України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно приписів статті 233
Господарського кодексу України, якщо
штрафні санкції, що підлягають сплаті
дуже великі у порівнянні зі збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Отже, зі змісту вказаних статей
вбачається, що при зменшенні розміру
санкцій повинно бути взято до уваги
ступінь виконання зобов'язання
боржником, майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні, не лише
майнові, а й інші інтереси, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Беручи до уваги, що пеня та штраф є
різновидами неустойки, яка має
подвійну правову природу: одночасно є
засобом забезпечення договірних
зобов'язань для стимулювання їх
виконання і мірою відповідальності за
неналежне виконання зобов'язання
(санкцією), як правового наслідку його
порушення (ст. 611 Цивільного
кодексу України), неустойка має
компенсаційний характер та її розмір,
як і розмір пені та штрафу повинні бути
відповідними розміру понесених
позивачем збитків.

А отже, господарський суд першої
інстанції дійшов вірного висновку
стосовно того, що заявлені до стягнення
суми пені та штрафу не відповідають
наслідкам здійсненого відповідачем
правопорушення і позивачем не надано
суду жодних документів в підтвердження
понесених ним збитків та інших
негативних наслідків, які настали для
нього через несвоєчасну оплату
поставленого відповідачу газу не
прийнявши до уваги те, що основними
споживачами теплової енергії, яку
постачає КП «Дніпрорудненські теплові
мережі» є бюджетні підприємства та
населення міста, які мають постійну
значну заборгованість за спожиту
теплову енергію та скориставшись
наданим ч. З ст. 83 Господарського
процесуального Кодексу України правом,
зменьшив розмір нарахованих позивачем
штрафних санкцій на 50 % - до 16226,90 грн.
пені та 30247,05 грн. штрафу.

Також, господарським судом першої
інстанції обґрунтовано не прийнято до
уваги посилання відповідача щодо
погашення 27303,84 грн. на виконання
постанови Донецького апеляційного
суду від 20.05.2014р. , оскільки вказана
постанова в частині стягнення пені та 7
% штрафу скасована Постановою Вищого
господарського суду України від
21.07.2014р., отже відсутні підстави для
врахування вказаних коштів.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлена обов'язковість договору
для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

А тому, колегія суддів погоджується із
висновком місцевого господарського
суду про наявність достатніх правових
підстав для задоволення позову
частково.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що відповідно до ст.
233 Господарського кодексу України, у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу та звертає увагу на те, що
покупцю переданий імпортований
природний газ, який він зобов'язався
прийняти та оплатити, а тому,
відповідач прострочив виконання
грошового зобов'язання, відповідно до
умов договору, а позивач правомірно
здійснив нарахування пені та штрафу.

Також, апеляційну скаргу обгрунтовує
тим, що рішення у оспорюваній частині
прийняте з порушенням норм
матеріального (ст. 233 Господарського
кодексу України, ст. 22, 549-552,625
Цивільного кодексу України), та
процесуального (ст. 42, 43, 83, 84
Господарського процесуального кодексу
України) права, без дослідження всіх
істотних обставин, що мають значення
для справи.

При цьому, посилається на те, що за
несвоєчасне виконання умов договору №
14/2355/11 ним в порядку статті 549
Цивільного кодексу України та п. 7.2.
договору, було нараховано пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежі, а за
прострочення понад 30 днів додатково
нараховано штраф у розмірі 7 % від суми
простроченого платежу.

Зазначає на те ,що відповідно до п. З ст.
83 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд має
право зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, однак, вказана
норма не містить переліку таких
випадків, вважає, що це випадки
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання з вини обох сторін, або
якщо кредитор умисно чи з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих невиконанням
або неналежним виконанням зобов'язання
та відповідачем не було надано доказів,
які б підтверджували наявність таких
виняткових обставин, а тому,суд першої
інстанції не мав права зменшувати
розмір нарахованих пені та штрафу.

Однак, колегія суддів вважає, що
господарським судом першої інстанції
були вірно застосовані приписи п. З
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України, також,
враховані вказівки , що містяться в
пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», та виконані
імперативні вимоги ст. 233
Господарського кодексу України. Таким
чином, колегія суддів зазначає, що
місцевий господарський суд, приймаючи
оскаржуване рішення, повністю дослідив
обставини, які мають значення для
справи, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для скасування або
зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 23.09.2014 року у
справі № 908/4027/13 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України

Повний текст постанови складено
07.11.2014р.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.