ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2014 р.
Справа № 911/3085/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Щур О.
Д.

за участю представників учасників
процесу:

від позивача: Барановська В. В.
(посвідчення № 009565 від 15.10.2012 р.);

від відповідача-1: Швець С. С.
(довіреність № 3114/1-7 від 12.09.2014 р.);

від відповідача-2: не з'явились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Прокурора міста Біла Церква
Київської області, м. Біла Церква

до:

1) Білоцерківської міської ради, м.
Біла Церква;

2) Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3, м. Біла Церква;

про скасування частково рішення,
визнання недійсними договорів про
встановлення особистих сервітутів та
зобов'язання повернути земельні
ділянки

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор міста Біла Церква Київської
області звернувся в господарський суд
Київської області із позовом до
Білоцерківської міської ради, ФОП
ОСОБА_3 про скасування рішення № 754-31-6
від 21.11.2012 р. „Про укладення договорів
на встановлення особистих строкових
сервітутів" в частині підпунктів 1.20.,
1.21., 1.22., визнання недійсними договору
№ 25 про встановлення особистого
строкового сервітуту від 01.03.2013 р.,
договору № 26 про встановлення
особистого строкового сервітуту від
01.03.2013 р., договору № 27 про встановлення
особистого строкового сервітуту від
01.03.2013 р., укладених між Білоцерківською
міською радою та ФОП ОСОБА_3,
зобов'язання ФОП ОСОБА_3 повернути
Територіальній громаді м. Біла Церква
земельні ділянки по вул. Семашко, в
районі Пологового будинку, загальною
площею 0, 0090 га, по 0, 0030 га кожна, у стані,
що існував до надання зазначених
земельних ділянок у користування.

Позовні вимоги обґрунтовані
прокурором тим, що вищевказане рішення
№ 754-31-6 від 21.11.2012 р. „Про укладення
договорів на встановлення особистих
строкових сервітутів" в частині
підпунктів 1.20., 1.21., 1.22. Білоцерківської
міської ради було прийнято, а на його
підставі договір № 25 про встановлення
особистого строкового сервітуту від
01.03.2013 р., договір № 26 про встановлення
особистого строкового сервітуту від
01.03.2013 р., договір № 27 про встановлення
особистого строкового сервітуту від
01.03.2013 р. між Білоцерківською міською
радою та ФОП ОСОБА_3 були укладені
всупереч положенням Цивільного
кодексу України, Земельного кодексу
України, іншим нормативно-правовим
актам - із порушенням підстав та
процедури надання відповідачу-2
спірних земельних ділянок.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 28.07.2014 р. порушено
провадження у справі № 911/3085/14 за
позовом Прокурора міста Біла Церква
Київської області до Білоцерківської
міської ради, ФОП ОСОБА_3 про скасування
частково рішення, визнання недійсними
договорів про встановлення особистих
сервітутів та зобов'язання повернути
земельні ділянки і призначено її
розгляд у судовому засіданні за участю
представників учасників процесу на
27.08.2014 р.

27.08.2014 р. за наслідками судового
засідання судом винесено ухвалу, якою
відкладено розгляд справи на 10.09.2014 р.

10.09.2014 р. перед судовим засіданням до
канцелярії суду від відповідача-1
надійшов відзив № 3064/1-13 від 09.09.2014 р. на
позовну заяву, у якому він просить суд
відмовити позивачу у задоволенні
позову повністю.

10.09.2014 р. за наслідками судового
засідання судом винесено ухвалу, якою
відкладено розгляд справи на 24.09.2014 р.

24.09.2014 р. у судовому засіданні прокурор
надав усні пояснення щодо своїх
позовних вимог, позовні вимоги
підтримав, вважає їх обґрунтованими і
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню з підстав, зазначених в
позовній заяві.

Представник відповідача-1 у судовому
засіданні надав усні пояснення щодо
своїх заперечень проти позову, просив
суд відмовити в задоволенні позову
повністю з підстав, зазначених у
відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача-2 у судове
засідання не з'явився, хоча про судове
засідання був повідомлений належним
чином, про причини своєї неявки у
судове засідання суд не повідомив,
відзив на позовну заяву та інші
документи, витребувані судом, надав.

За наслідками судового засідання судом
оголошено вступну і резолютивну
частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників
учасників процесу, дослідивши наявні у
матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням № 754-31-6 від 21.11.2012 р. „Про
укладення договорів на встановлення
особистих строкових сервітутів"
Білоцерківської міської ради, а саме
згідно підпунктів 1.20., 1.21., 1.22.,
розглянувши подання постійної комісії
з питань ефективного використання
земель всіх форм власності від 09.11.2012 р.
та клопотання суб'єктів
підприємницької діяльності, вирішено
укласти договір на встановлення
особистого строкового сервітуту з:

1.20. Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_3 під розміщення кіоску НОМЕР_2 в
місті Біла Церква по вул. Семашко, в
районі Пологового будинку, загальною
площею 0, 0030 га, строком на 3 (три) роки, за
рахунок земель населеного пункту м.
Біла Церква;

1.21. Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_3 під розміщення кіоску НОМЕР_3 в
місті Біла Церква по вул. Семашко, в
районі Пологового будинку, загальною
площею 0, 0030 га, строком на 3 (три) роки, за
рахунок земель населеного пункту м.
Біла Церква;

1.22. Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_3 під розміщення кіоску НОМЕР_4 в
місті Біла Церква по вул. Семашко, в
районі Пологового будинку, загальною
площею 0, 0030 га, строком на 3 (три) роки, за
рахунок земель населеного пункту м.
Біла Церква.

01.03.2013 р., на підставі вищевказаного
рішення № 754-31-6 від 21.11.2012 р.
Білоцерківської міської ради, між
Білоцерківською міською радою та ФОП
ОСОБА_3 було укладено договір № 25 про
встановлення особистого строкового
сервітуту, згідно умов п. 1.1. якого
предметом цього договору є особистий
строковий сервітут, встановлений
виключно „Сервітуарію" на територію
(об'єкт благоустрою) в м. Біла Церква, на
якій буде розміщуватись та
використовуватись для провадження
підприємницької діяльності під
розміщення кіоску НОМЕР_2 площею 0, 0030
га.

Згідно п. 1.2. договору об'єктом
особистого строкового сервітуту за цим
договором є територія (об'єкт
благоустрою) в м. Біла Церква по вул.
Семашко, в районі Пологового будинку
площею 0, 0030 га, розташування та межі
якої зазначено в додатку до цього
договору.

Відповідно до п. 1.4. договору даним
договором, окрім території (об'єкта
благоустрою), на яку „Сервітуарію"
встановлено особистий строковий
сервітут, за „Сервітуарієм"
закріплюється територія для
благоустрою (підтримання в санітарному
стані) площею відсутня, межі якої
зазначено в додатку 1 до цього договору.
Плата за закріплену за „Сервітуарієм"
територію для благоустрою (підтримання
в санітарному стані) не справляється.

Пунктом 1.5. договору передбачено, що
даний договір не є договором оренди
земельної ділянки чи будь-яким іншим
договором користування земельною
ділянкою.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та
реєстрації у Відділі з питань
землекористування Білоцерківської
міської ради.

Пунктом 2.2. договору визначено строк
його дії, згідно якого строк дії
договору 3 (три) роки з моменту
прийняття рішення Білоцерківською
міською радою.

01.03.2013 р. вказаний договір було
зареєстровано у Відділі з питань
землекористування Білоцерківської
міської ради за № 25.

01.03.2013 р., на підставі вищевказаного
рішення № 754-31-6 від 21.11.2012 р.
Білоцерківської міської ради, між
Білоцерківською міською радою та ФОП
ОСОБА_3 було укладено договір № 26 про
встановлення особистого строкового
сервітуту, згідно умов п. 1.1. якого
предметом цього договору є особистий
строковий сервітут, встановлений
виключно „Сервітуарію" на територію
(об'єкт благоустрою) в м. Біла Церква, на
якій буде розміщуватись та
використовуватись для провадження
підприємницької діяльності під
розміщення кіоску НОМЕР_4 площею 0, 0030
га.

Згідно п. 1.2. договору об'єктом
особистого строкового сервітуту за цим
договором є територія (об'єкт
благоустрою) в м. Біла Церква по вул.
Семашко, в районі Пологового будинку
площею 0, 0030 га, розташування та межі
якої зазначено в додатку до цього
договору.

Відповідно до п. 1.4. договору даним
договором, окрім території (об'єкта
благоустрою), на яку „Сервітуарію"
встановлено особистий строковий
сервітут, за „Сервітуарієм"
закріплюється територія для
благоустрою (підтримання в санітарному
стані) площею відсутня, межі якої
зазначено в додатку 1 до цього договору.
Плата за закріплену за „Сервітуарієм"
територію для благоустрою (підтримання
в санітарному стані) не справляється.

Пунктом 1.5. договору передбачено, що
даний договір не є договором оренди
земельної ділянки чи будь-яким іншим
договором користування земельною
ділянкою.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та
реєстрації у Відділі з питань
землекористування Білоцерківської
міської ради.

Пунктом 2.2. договору визначено строк
його дії, згідно якого строк дії
договору 3 (три) роки з моменту
прийняття рішення Білоцерківською
міською радою.

01.03.2013 р. вказаний договір було
зареєстровано у Відділі з питань
землекористування Білоцерківської
міської ради за № 26.

01.03.2013 р., на підставі вищевказаного
рішення № 754-31-6 від 21.11.2012 р.
Білоцерківської міської ради, між
Білоцерківською міською радою та ФОП
ОСОБА_3 було укладено договір № 27 про
встановлення особистого строкового
сервітуту, згідно умов п. 1.1. якого
предметом цього договору є особистий
строковий сервітут, встановлений
виключно „Сервітуарію" на територію
(об'єкт благоустрою) в м. Біла Церква, на
якій буде розміщуватись та
використовуватись для провадження
підприємницької діяльності під
розміщення кіоску НОМЕР_3 площею 0, 0030
га.

Згідно п. 1.2. договору об'єктом
особистого строкового сервітуту за цим
договором є територія (об'єкт
благоустрою) в м. Біла Церква по вул.
Семашко, в районі Пологового будинку
площею 0, 0030 га, розташування та межі
якої зазначено в додатку до цього
договору.

Відповідно до п. 1.4. договору даним
договором, окрім території (об'єкта
благоустрою), на яку „Сервітуарію"
встановлено особистий строковий
сервітут, за „Сервітуарієм"
закріплюється територія для
благоустрою (підтримання в санітарному
стані) площею відсутня, межі якої
зазначено в додатку 1 до цього договору.
Плата за закріплену за „Сервітуарієм"
територію для благоустрою (підтримання
в санітарному стані) не справляється.

Пунктом 1.5. договору передбачено, що
даний договір не є договором оренди
земельної ділянки чи будь-яким іншим
договором користування земельною
ділянкою.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та
реєстрації у Відділі з питань
землекористування Білоцерківської
міської ради.

Пунктом 2.2. договору визначено строк
його дії, згідно якого строк дії
договору 3 (три) роки з моменту
прийняття рішення Білоцерківською
міською радою.

01.03.2013 р. вказаний договір було
зареєстровано у Відділі з питань
землекористування Білоцерківської
міської ради за № 27.

Як було зазначено вище, позивач у своїй
позовній заяві, крім інших вимог,
просить суд скасувати рішення № 754-31-6
від 21.11.2012 р. „Про укладення договорів
на встановлення особистих строкових
сервітутів" Білоцерківської міської
ради в частині підпунктів 1.20., 1.21., 1.22.

З приводу вказаної позовної вимоги
позивача суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно ст. 401 Цивільного кодексу
України право користування чужим
майном (сервітут) може бути встановлене
щодо земельної ділянки, інших
природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

Сервітут може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій, конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст. 402 цього ж кодексу
сервітут може бути встановлений
договором, законом, заповітом або
рішенням суду.

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

У разі недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

Статтею 403 цього ж кодексу передбачено,
що сервітут визначає обсяг прав щодо
користування особою чужим майном.

Сервітут може бути встановлений на
певний строк або без визначення строку.

Особа, яка користується сервітутом,
зобов'язана вносити плату за
користування майном, якщо інше не
встановлено договором, законом,
заповітом або рішенням суду.

Сервітут не підлягає відчуженню.

Сервітут не позбавляє власника майна,
щодо якого він встановлений, права
володіння, користування та
розпоряджання цим майном.

Сервітут зберігає чинність у разі
переходу до інших осіб права власності
на майно, щодо якого він встановлений.

Збитки, завдані власникові
(володільцеві) земельної ділянки або
іншого нерухомого майна, особою, яка
користується сервітутом, підлягають
відшкодуванню на загальних підставах.

Статтею 404 цього ж кодексу передбачено,
що право користування чужою земельною
ділянкою або іншим нерухомим майном
полягає у можливості проходу, проїзду
через чужу земельну ділянку,
прокладання та експлуатації ліній
електропередачі, зв'язку і
трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника
(володільця) сусідньої земельної
ділянки, а в разі необхідності - від
власника (володільця) іншої земельної
ділянки надання земельного сервітуту.

Право користування чужим майном може
бути встановлено щодо іншого
нерухомого майна (будівлі, споруди
тощо).

Згідно ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу
України право земельного сервітуту - це
право власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до ст. 99 цього ж кодексу
власники або землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
встановлення таких земельних
сервітутів:

а) право проходу та проїзду на
велосипеді;

б) право проїзду на транспортному
засобі по наявному шляху;

в) право прокладання та експлуатації
ліній електропередачі, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних
комунікацій;

г) право прокладати на свою земельну
ділянку водопровід із чужої природної
водойми або через чужу земельну
ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї
земельної ділянки на сусідню або через
сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної
водойми, розташованої на сусідній
земельній ділянці, та право проходу до
природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної
водойми, розташованої на сусідній
земельній ділянці, та право прогону
худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному
шляху;

ж) право встановлення будівельних
риштувань та складування будівельних
матеріалів з метою ремонту будівель та
споруд;

з) інші земельні сервітути.

Статтею 100 цього ж кодексу передбачено,
що сервітут може бути встановлений
договором, законом, заповітом або
рішенням суду. Сервітут може належати
власникові (володільцеві) сусідньої
земельної ділянки, а також іншій
конкретно визначеній особі (особистий
сервітут).

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

Згідно частин 1, 2 ст. 116 цього ж кодексу
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 цього ж кодексу
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її
цільового призначення;

формування нових земельних ділянок.

Надання у користування земельної
ділянки в інших випадках здійснюється
на підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки. В
такому випадку розроблення такої
документації здійснюється на підставі
дозволу, наданого органом виконавчої
влади, органом місцевого
самоврядування, уповноваженим
здійснювати розпорядження цією
земельною ділянкою.

Земельні ділянки державної та
комунальної власності, на яких
розташовані будівлі, споруди, інші
об'єкти нерухомого майна, що
перебувають у державній та комунальній
власності, передаються особам,
зазначеним у пункті „а" частини другої
статті 92 цього Кодексу, лише на праві
постійного користування.

Статтею 124 цього ж кодексу передбачено,
що передача в оренду земельних ділянок,
що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
статтею 123 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, здійснюється за
договором оренди між власником
земельної ділянки і орендарем.
Підставою для укладення договору
оренди може бути цивільно-правовий
договір про відчуження права оренди.

Пунктом 2.32. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
17.05.2011 р. „Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" передбачено, що
за змістом частини першої статті 98 ЗК
України земельний сервітут (крім
особистого) може бути встановлений для
власника або землекористувача
сусідньої земельної ділянки.
Відповідно вимоги особи, яка не є таким
власником або користувачем, про
встановлення сервітуту для проходу
(проїзду) задоволенню не підлягають.

Види права земельного сервітуту
визначає стаття 99 ЗК України, положення
якої є такими, що встановлюють
підстави, за наявності яких можливе
звернення з вимогою про встановлення
сервітуту. Зазначена стаття визначає
конкретних суб'єктів, між якими
виникають відносини щодо сервітуту.
Вимагати встановлення земельних
сервітутів можуть власники або
землекористувачі земельних ділянок.
Ініціатором встановлення земельного
сервітуту може бути власник або
користувач земельної ділянки, у яких є
потреба у використанні суміжної
(сусідньої) земельної ділянки, щоб
усунути недоліки своєї ділянки,
зумовлені її місцем розташування або
природним станом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

У процесі розгляду справи
відповідачем-1 та відповідачем-2 у
відповідності до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України не було
надано суду жодних належних та
допустимих доказів, що б
підтверджували наявність всіх
обставин та підстав для встановлення
відповідачем-1 за спірним рішенням
земельних сервітутів в інтересах
відповідача-2, а саме наявність у
власності чи користуванні
відповідача-2 земельної ділянки -
суміжної (сусідньої) із земельної
ділянкою, щодо якої встановлено
земельні сервітути за спірним рішенням
в інтересах відповідача-2, що б
підтверджували необхідність
встановлення земельних сервітутів для
відповідача-2 як власнику чи
землекористувачу суміжних (сусідніх)
земельних ділянок, щоб усунути
недоліки таких своїх земельних
ділянок, тощо.

Таким чином, у процесі розгляду справи
судом встановлено, що оспорюване
рішення в частині встановлення в
інтересах відповідача-2 земельних
сервітутів було прийнято
Білоцерківською міською радою із
порушенням положень Цивільного
кодексу України, Земельного кодексу
України, інших нормативно-правових
актів - за відсутності відповідних
підстав.

За таких обставин, суд вважає, що
відповідачем-1 фактично за спірним
рішенням надано відповідачу-2
відповідні земельні ділянки у строкове
користування без дотримання
встановленої процедури та підстав,
визначених чинним законодавством
України, а не встановлено земельні
сервітути для відповідача-2 щодо таких
земельних ділянок, як йдеться у самому
спірному рішенні.

Статтею 152 Земельного кодексу України
передбачено, що держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Суд визнає незаконним та скасовує
нормативно-правовий акт органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Отже, враховуючи те, що, як було
встановлено судом у процесі розгляду
справи, рішення № 754-31-6 від 21.11.2012 р.
„Про укладення договорів на
встановлення особистих строкових
сервітутів" в частині підпунктів 1.20.,
1.21., 1.22. було прийнято Білоцерківською
міською радою із порушенням положень
Цивільного кодексу України, Земельного
кодексу України, інших
нормативно-правових актів - за
відсутності відповідних підстав, а
тому позовна вимога позивача до
відповідача-1 про його скасування у
відповідній частині, є законною і
обґрунтованою, та такою, що підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач у позовній заяві
просить суд визнати недійсними договір
№ 25 про встановлення особистого
строкового сервітуту від 01.03.2013 р.,
договір № 26 про встановлення
особистого строкового сервітуту від
01.03.2013 р., договір № 27 про встановлення
особистого строкового сервітуту від
01.03.2013 р., укладені між Білоцерківською
міською радою та ФОП ОСОБА_3

Що стосується вказаних позовних вимог
позивача суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Статтею 152 Земельного кодексу України
передбачено, що держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених
законом, способів.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 цього ж кодексу зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктами 1, 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р.
„Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" передбачено, що
цивільні відносини щодо недійсності
правочинів регулюються Цивільним
кодексом України (далі - ЦК), Земельним
кодексом України, Сімейним кодексом
України, Законом України від 12 травня
1991 року № 1023-XII „Про захист прав
споживачів" (в редакції Закону від 1
грудня 2005 року № 3161-IV), Законом України
від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV „Про оренду
землі" (в редакції Закону від 2 жовтня 2003
року № 1211-IV) та іншими актами
законодавства.

При розгляді справ про визнання
правочинів недійсними суди залежно від
предмета і підстав позову повинні
застосовувати норми матеріального
права, якими регулюються відповідні
відносини, та на підставі цих норм
вирішувати справи.

Судам необхідно враховувати, що згідно
із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину
не може суперечити ЦК, іншим законам
України, які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК, міжнародним
договорам, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Пунктом 2.24. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
17.05.2011 р. „Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" передбачено, що
для правильного вирішення спору про
визнання недійсним договору оренди
суттєве значення має з'ясування
правового режиму спірної земельної
ділянки та дотримання сторонами
порядку передачі її в оренду згідно з
вимогами статей 84, 118, 123, 124 ЗК України з
урахуванням необхідності у певних
випадках дотримання порядку її
вилучення. З огляду на це судам
потрібно встановлювати наявність у
відповідної ради повноважень для
вирішення питання щодо затвердження
проекту відведення і передачі спірної
земельної ділянки в оренду, а отже й
дійсність укладеного договору, що
оспорюється.

З огляду на це судам необхідно
враховувати, що оскільки договір
оренди укладається на виконання
рішення органу місцевого
самоврядування чи виконавчої влади, то
без скасування таких рішень у
встановленому законом порядку
відсутні правові підстави для визнання
відповідних договорів недійсними з
підстав відсутності повноважень у
відповідної місцевої ради чи органу
виконавчої влади на затвердження
проекту відведення та передачі спірної
земельної ділянки в оренду.

Отже, враховуючи вищевикладене та те,
що, як було встановлено судом у процесі
розгляду справи, спірні договір № 25 про
встановлення особистого строкового
сервітуту від 01.03.2013 р., договір № 26 про
встановлення особистого строкового
сервітуту від 01.03.2013 р., договір № 27 про
встановлення особистого строкового
сервітуту від 01.03.2013 р. були укладені
між Білоцерківською міською радою та
ФОП ОСОБА_3 на виконання рішення № 754-31-6
від 21.11.2012 р. „Про укладення договорів
на встановлення особистих строкових
сервітутів" Білоцерківської міської
ради в частині підпунктів 1.20., 1.21., 1.22.,
що у встановленому чинним
законодавством України визнано судом
недійсними, а тому позовні вимоги
позивача до відповідачів про визнання
їх недійсними, є законними і
обґрунтованими, та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Крім того, позивач у позовній заяві
просить суд зобов'язати ФОП ОСОБА_3
повернути Територіальній громаді м.
Біла Церква земельні ділянки по вул.
Семашко, в районі Пологового будинку,
загальною площею 0, 0090 га, по 0, 0030 га
кожна, у стані, що існував до надання
зазначених земельних ділянок у
користування.

Що стосується вказаної позовної вимоги
позивача суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

У процесі розгляду справи судом
встановлено, що вказана позовна вимога
позивача є похідною від його позовних
вимог до відповідачів про визнання
недійсними договору № 25 про
встановлення особистого строкового
сервітуту від 01.03.2013 р., договору № 26 про
встановлення особистого строкового
сервітуту від 01.03.2013 р., договору № 27 про
встановлення особистого строкового
сервітуту від 01.03.2013 р., укладених між
Білоцерківською міською радою та ФОП
ОСОБА_3

Оскільки, враховуючи те, що як було
встановлено судом у процесі розгляду
справи, вимоги позивача до
відповідача-2 про зобов'язання
повернути Територіальній громаді м.
Біла Церква земельні ділянки по вул.
Семашко, в районі Пологового будинку,
загальною площею 0, 0090 га, по 0, 0030 га
кожна, у стані, що існував до надання
зазначеної земельних земельних
ділянок у користування, є похідними від
його позовних вимог до відповідачів
про визнання недійсними договору № 25
про встановлення особистого
строкового сервітуту від 01.03.2013 р.,
договору № 26 про встановлення
особистого строкового сервітуту від
01.03.2013 р., договору № 27 про встановлення
особистого строкового сервітуту від
01.03.2013 р., укладених між Білоцерківською
міською радою та ФОП ОСОБА_3, що в свою
чергу є законними і обґрунтованими, то
суд дійшов висновку про їх задоволення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
обставини справи, позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати рішення № 754-31-6 від
21.11.2012 р. „Про укладення договорів на
встановлення особистих строкових
сервітутів" Білоцерківської міської
ради (ідентифікаційний код 26376300) в
частині підпунктів 1.20., 1.21., 1.22.

3. Визнати недійсними договір № 25
про встановлення особистого
строкового сервітуту від 01.03.2013 р.,
договір № 26 про встановлення
особистого строкового сервітуту від
01.03.2013 р., договір № 27 про встановлення
особистого строкового сервітуту від
01.03.2013 р., укладені між Білоцерківською
міською радою (ідентифікаційний код
26376300) та Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

4. Зобов'язати Фізичну особу -
підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) повернути Територіальній
громаді м. Біла Церква земельні ділянки
по вул. Семашко, в районі Пологового
будинку, загальною площею 0, 0090 га, по 0,
0030 га кожна, у стані, що існував до
надання зазначених земельних ділянок у
користування.

5. Стягнути з Білоцерківської
міської ради (ідентифікаційний код
26376300) в доход Державного бюджету
України судові витрати 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн 00 (нуль) коп.
судового збору.

6. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) в доход Державного
бюджету України судові витрати 2 436 (дві
тисячі чотириста тридцять шість) грн 00
(нуль) коп. судового збору.

Суддя
В. М. Бацуца

Повний текст рішення підписаний

15 жовтня 2014 р.