Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/21784/14 11.11.14

За позовом Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) по охороні, утриманню та
експлуатації земель водного фонду м.
Києва «Плесо»

до Комунальної аварійно-рятувальної
служби «Київська служба порятунку»

про стягнення 27 820,78 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Беспаль Д.Г. - довіреність
б/н від 22.10.2014 року;

від відповідача: не з'явилися;

Обставини справи :

Комунальне підприємство виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) по охороні, утриманню та
експлуатації земель водного фонду м.
Києва «Плесо» звернувся до
господарського суду м. Києва з позовом
до Комунальної аварійно-рятувальної
служби «Київська служба порятунку» про
стягнення 27 820,78 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо оплати за
використання електричних мереж згідно
умов Договору про спільне використання
технологічних мереж №260/е-с від 01.08.2010
року.

З цих підстав, позивач просив
задовольнити позов, стягнувши з
відповідача на свою користь 26 553,05 грн. -
основного боргу, 775,11 грн. - пені, 492,62 грн.
- 3% річних, 1 827,00 грн. - судового збору.

Ухвалою від 13.10.2014 року порушено
провадження по справі та призначено її
розгляд на 04.11.2014 року.

04.11.2014 року представник позивача подав
заяву про збільшення розміру позовних
вимог, згідно якої просив суд стягнути
з відповідача 26 553,05 грн. - основного
боргу, 1 147,26 грн. - 3% річних, 3 156,78 грн. -
інфляційних втрат, 775,11 грн. - пені, 1 827,00
грн. - судового збору.

04.11.2014 року представник відповідача в
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, про
день та час розгляду справи
повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення
представника відповідача у судове
засідання перешкоджає вирішенню спору
по суті, суд вважав за доцільне
відкласти розгляд справи на 11.11.2014 року.

В судове засідання 11.11.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про день та час розгляду справи
повідомлявся належним чином. Ухвали
суду, позовна заява надсилались
відповідачу на особі на всі відомі
адреси, в тому числі на юридичну адресу
підприємства згідно відомостей
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» за
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою
від 13.10.2014 року, що свідчить про
достатність часу для підготовки до
судового розгляду справи, подання суду
відзиву на позов, доказів в
обґрунтування своєї позиції, в разі їх
наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України
справа розглядається за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні 11.11.2014 року
представник позивача збільшені
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в
судовому засіданні 11.11.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в
їх сукупності та заслухавши пояснення
представника позивача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2010 року між Комунальним
підприємством виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) по
охороні, утриманню та експлуатації
земель водного фонду м. Києва «Плесо»
(далі по тексту - позивач, власник мереж)
та Комунальною аварійно-рятувальною
службою «Київська служба порятунку»
(далі по тексту - відповідач,
користувач) укладено Договір про
спільне використання технологічних
мереж №260/е-с (далі по тексту - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Власник
мереж зобов'язується забезпечити
технічну можливість передачі
(транзиту) електричної енергії
власними технологічними електричними
мережами в точки приєднання
електроустановок Користувача або
інших суб'єктів господарювання,
передачу електричної енергії яким
забезпечує Користувач, а Користувач -
своєчасно сплачувати вартість послуг
Власника мереж з утримання
технологічних електричних мереж
спільного використання та інші послуги
відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору, Власник мереж
має право на отримання від Користувача
плати за спільне використання
технологічних електричних мереж,
визначеної відповідно до Методики
обрахування плати за спільне
використання технологічних
електричних мереж.

Відповідно до п. 4.1. Договору,
Користувач зобов'язується здійснювати
оплату за використання електричних
мереж Власника мереж за розрахунковий
період. Розрахунок плати за
використання електричних мереж
Власника мереж здійснюється згідно з
Додатком №1"Розрахунок вартості 1кВт
електроенергії на утримання
технологічних мереж КП «Плесо».

Згідно з п. 7.2. Договору, вартість послуг
Власника мереж з утримання
технологічних електричних мереж
спільного використання зазначена в
додатку "Розрахунок вартості 1кВт
електроенергії на утримання
технологічних мереж КП «Плесо»",
розробленому відповідно до Методики
обрахування плати за спільне
використання технологічних
електричних мереж.

Відповідно до Додатку №1 вартість 1кВт
електроенергії на утримання
технологічних електричних мереж 0,36
грн.

Однак, як слідує з матеріалів справи,
внаслідок порушення відповідачем
зобов'язання щодо своєчасності та
повноти внесення плати за спільне
використання технологічних
електричних мереж відповідно до умов
Договору, у відповідача перед
позивачем за період з грудня 2011 року по
серпень 2014 року виникла заборгованість
в розмірі 26 553,05 грн., на підтвердження
іншого суду не надано жодного доказу.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що Договір,
укладений між позивачем та
відповідачем за своєю правовою
природою є договором про надання
послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з п. 1.2. Правил користування
електричною енергією, затверджених
Постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31 липня 1996 року №28 «Про
затвердження Правил користування
електричною енергією», Зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 2 серпня
1996 р. за N 417/1442 (далі по тексту - Правила
№28), спільне використання
технологічних електричних мереж -
виконання комплексу заходів з метою
експлуатації та утримання у належному
технічному стані технологічних
електричних мереж, які
використовуються для забезпечення
електропостачання інших суб'єктів
господарювання, крім їх власника, або
для забезпечення передачі (транзиту)
електричної енергії в мережі
електропередавальної організації;
договір про спільне використання
технологічних електричних мереж -
домовленість двох сторін, що є
документом певної форми, який
встановлює зміст та регулює
правовідносини між
електропередавальною організацією
(ліцензіатом з передачі електричної
енергії місцевими (локальними)
мережами) та основним споживачем під
час передачі (транзиту) електричної
енергії технологічними електричними
мережами;

З наданих позивачем доказів
вбачається, що позивач взяті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
надав відповідачеві послуги за
відповідну плату згідно умов Договору,
а відповідач в порушення умов Договору
не сплатив на користь позивача плату за
спільне використання технологічних
електричних мереж в розмірі 26 553,05 грн.
за період з грудня 2011 року по серпень 2014
року.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, розміру позовних вимог
не оспорив, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу в розмірі 26 553,05 грн. нормативно та
документально доведені, а тому
підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення
платежу, а тому позивач, керуючись п.
8.2.1. Договору просить суд стягнути з
відповідача пеню, які за розрахунками
позивача становить 775,11 грн.

Згідно з п. 8.2.1. Договору, за внесення
платежів, передбачених пунктом 4.1 цього
Договору, з порушенням терміну,
визначеного відповідним додатком до
цього Договору, Користувач сплачує
Власнику мереж пеню у розмірі 0,5 % за
кожний день прострочення платежу,
враховуючи день фактичної оплати. Сума
пені зазначається у розрахунковому
документі окремим рядком.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення пені за несвоєчасне
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань в розмірі 775,11 грн.,
нараховані відповідно до
законодавства, тому підлягають
задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК
України, просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 1 147,26 грн. -
3% річних, 3 156,78 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача 1 147,26 грн. - 3%
річних, 3 156,78 грн. - інфляційних втрат,
нормативно та документально доведені,
а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України,
Господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунальної
аварійно-рятувальної служби «Київська
служба порятунку» (04074, м. Київ, ВУЛИЦЯ
ВИШГОРОДСЬКА, будинок 21, ) на користь Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) по
охороні, утриманню та експлуатації
земель водного фонду м. Києва «Плесо»
(04119, м. Київ, ВУЛИЦЯ СІМ'Ї ХОХЛОВИХ,
будинок 15, корпус А, офіс 3, ) 26 553 (двадцять шість тисяч п'ятсот
п'ятдесят три) грн. 05 коп. - основного
боргу, 1 147 (одну тисячу сто сорок сім)
грн. 26 коп. - 3% річних, 3 156 (три тисячі сто
п'ятдесят шість) грн. 78 коп. -
інфляційних втрат, 775 (сімсот сімдесят
п'ять) грн. 11 коп. - пені, 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. -
судового збору.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного
тексту рішення: 14.11.2014 року.