Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" листопада 2014 р.
Справа № 906/1169/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача: Гапон
С.І.- договір про надання правової
допомоги від 01.08.2014р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства
"Атос" (с.Липини, Луцькй район)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(м.Новоград-Волинський)

про стягнення 106577,00 грн.

Позивач подав позов про стягнення з
відповідача 74045,40грн., з яких 73949,40грн.
вартості неповернутого обладнання,
96,00грн. пені.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 27.08.2014р.
порушено провадження у справі та
призначено до розгляду.

10.10.2014р. від позивача надійшла заява
про збільшення розміру позовних вимог,
згідно якої останній просить стягнути
з відповідача 106577,00грн. вартості
неповернутого обладнання. Вимогу про
стягнення 96,00грн. просив залишити без
розгляду.

Ухвалою суду від 14.10.2014р. вищезазначену
заяву судом прийнято до розгляду та
розгляд справи відкладено на 22.10.2014р

Ухвалою господарського суду від
22.10.2014р. в порядку ст. 69 ГПК України
продовжено строк розгляду справи.
Наступне судове засідання призначено
на 03.11.2014р.

30.10.2014р. відповідач надіслав письмовий
відзив на позовну заяву, згідно якого
заперечує позовні вимоги та просить
відмовити в їх задоволені.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві з врахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог від
10.10.2014р. (а.с. 37-38).

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив. Про час та місце розгляду
справи був повідомлений своєчасно та
належним чином.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.09.2009р. між Приватним підприємством
"Атос" (орендодавець, позивач) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(орендар, відповідач) було укладено
договір оренди обладнання (а.с. 13).

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 Договору
предметом договору є оренда
торгівельного обладнання (надалі
майно). Перелік, кількість,
комплектація та заставна вартість
майна відображається в накладних,
актах прийому-передачі, додатках до
даного договору, актах інвентаризації.
Орендодавець зобов'язався передати, а
орендар прийняти в тимчасове
володіння і користування майно
перелік, кількість, комплектація та
заставна вартість якого вказана в
акті прийому-передачі (накладній).

Актом інвентаризації морозильного
обладнання, що передане в оренду від
01.09.2009р., сторони погодили, що у
відповідача знаходиться у тимчасовому
користуванні морозильне обладнання в
кількості 19 штук на загальну суму
заставної вартості 106802,40грн. (а.с.14).

Накладною б/н від 07.01.2011р. відповідач
повернув позивачу дві морозильні
камери та одну бонету на загальну суму
30000,00грн. (а.с. 66).

Відповідно до п. 8.1. Договору, договір
вступає в силу з моменту його
підписання і діє до 31 грудня 2010р.

Після закінчення строку дії цього
договору, при відсутності будь-яких
заперечень з боку сторін, дія цього
договору продовжується на наступний
календарний рік на таких же умовах.

Пунктом 8.3 сторони погодили, що кожна
із сторін даного договору має право на
його дострокове розірвання,
попередивши у письмовій формі іншу
сторону за 7 календарних днів до дати
розірвання.

14.04.2014р. позивач, керуючись п. 8.3
договору, направив відповідачу
повідомлення-вимогу про вилучення
орендованого майна (а.с. 15, 16). За змістом
вищевказаного повідомлення, позивач
просив відповідача по закінченні семи
днів після отримання даної вимоги за
власний рахунок повернути ПП "Атос" 16
морозильних скринь, загальною вартістю
73949,40грн.

Застережив відповідача про
застосування до нього фінансових
санкцій відповідно до п. 5.3 договору,
згідно якого якщо орендар не повернув
майно або повернув його невчасно,
зокрема у випадках вилучення майна,
орендар зобов'язується на користь
орендодавця сплатити пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочення строку
повернення майна.

Згідно матеріалів справи, вищевказана
вимога відповідачу не вручена. Лист з
вимогою повернуто на адресу позивача
за закінченням терміну зберігання (а.с.
71, 73, 74).

За умовами п. 4.3.4 Договору, після
закінчення строку дії даного договору,
орендар зобов'язаний повернути майно
орендодавцю в термін, що не перевищує 7
календарних днів.

Згідно п. 5.2 договору у випадку втрати,
пошкодження майна орендар відшкодовує
орендодавцю його вартість, яка
відшкодовується за формулою: Х=З.В.+а*в,
де Х - сума, котра підлягає
відшкодуванню, З.В. - заставна вартість
майна, а - курс євро на момент
підписання даного договору, в - курс
євро на момент відшкодування вартості
втраченого або пошкодженого майна.

Оскільки відповідач не повернув 16
морозильних камер, тому позивач вважає,
що останні втрачені, тому звернувся до
суду, в порядку п. 5.2 договору, з вимогою
про стягнення вартості втраченого
обладнання в сумі 106577,00 грн.

Відповідач заперечив проти позову,
зазначив, що відповідач дійсно отримав
від позивача в оренду 19 одиниць
морозильного обладнання на загальну
суму 106820,40грн.

Вважає, що строк дії договору
закінчився 31.12.10р. Зазначив, що на
підставі накладної б/н від 07.01.2011р. "у
зв'язку з закінченням строку дії
договору" відповідач повернув позивачу
дві морозильні камери та одну бонету.

Вказав, що 16 морозильних камер позивач
мав вивезти власним транспортом. При
цьому сторони домовились, що до моменту
вивезення, морозильні камери будуть
передані на тимчасове зберігання
третій стороні - ТОВ "Промінь", яка за
першою ж вимогою поверне майно.

Наголосив, що повідомлення-вимогу про
вилучення орендованого майна
відповідач не отримував.

Водночас, при винесенні рішення
просить застосувати строк позовної
давності.

Оцінивши в сукупності матеріали
справи, пояснення представника
позивача, господарський суд приходить
до висновку про відмову в задоволені
позову з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства; підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема є договори та інші
правочини.

З матеріалів справи вбачається, що
правовідносини між сторонами склались
на підставі договору оренди обладнання
№ 00349 від 01.09.2009р.

Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Згідно ст. 760 ЦК України, предметом
договору найму може бути річ, яка
визначена індивідуальними ознаками і
яка зберігає свій первісний вигляд при
неодноразовому використанні
(неспоживна річ).

Частиною 1 ст. 763 ЦК України визначено,
що договір найму укладається на строк,
встановлений договором.

Якщо наймач продовжує користуватись
майном після закінчення строку
договору найму, то за відсутності
заперечень наймодавця протягом одного
місяця, договір вважається поновленим
на строк, який був раніше встановлений
договором (ст. 764 ЦК України).

За умовами п.п. 8.1, 8.2, договір діє до
31.12.2010р. і продовжується на наступний
календарний рік на таких же умовах при
відсутності заперечень з боку сторін .

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач вважає, що строк дії
договору закінчився 31.12.2010р. і
підтвердженням цього, на його думку, є
повернення частини обладнання за
накладною від 07.01.2011р., в якій зазначено
підставу для повернення "у зв'язку з
закінченням строку дії договору".

Проте суд не погоджується з такими
твердженнями відповідача і вважає їх
необгрунтованими. Так, згідно п. 4.3.4. та
п. 4.1.3 договору після закінчення строку
дії даного договору, орендар
зобов'язаний повернути майно
орендодавцю в термін, що не перевищує 7
календарних днів, а останній мав
прийняти майно на підставі акта
приймання-передачі (накладної).

Отже, доказом закінчення договору
оренди 31.12.2010 р. є факт повернення
позивачу майна, перелік якого
викладено в акті інвентаризації від
01.09.2009 р., до 07.01.2011 р. включно, згідно
акта приймання-передачі або згідно
накладної.

Повернення позивачу лише трьох одиниць
обладнання за накладною від 07.01.2011 р., не
може свідчити про закінчення договору
вцілому. Пояснення відповідача щодо
передачі решти обладнання на
зберігання ТОВ "Промінь" за усною
домовленністю сторін, суд не приймає до
уваги, оскільки:

- умовами договору оренди не
передбачена передача обладнання на
зберігання після його закінчення;

- позивач не являється однією із сторін
за договором зберігання;

- представник позивача заперечує факт
існування усної домовленості про
передачу обладнання на зберігання.

Водночас, матеріали справи не містять
доказів, які б вказували про наявність
заперечень з боку позивача щодо
продовження договору оренди
обладнання на 2011 р., а в подальшому і на
2012 -2014 рр.

Таким чином, виходячи з умов договору, а
також з приписів ст. 764 ЦК України,
договір оренди обладнання продовжував
свою дію відповідно до 31.12.2011 р., до
31.12.2012 р. , до 31.12.2013 р. та до 31.12.2014 р.

Згідно матеріалів справи, посилаючись
на умови п. 8.3 Договору, про дострокове
розірвання договору оренди позивач
заявив 14.04.2014р. (а.с. 15).

Незважаючи на те, що відповідач не
отримав повідомлення-вимогу (а.с. 71, 73, 74)
і лист повернуто позивачу за
закінченням терміну його зберігання,
суд вважає, що відповідач належним
чином був повідомлений про розірвання
договору оренди обладнання з огляду на
те, що зазначене повідомлення
надсилалось за місцем проживання ФОП
ОСОБА_2, яке зареєстровано в Єдиному
державному реєстрі юридичних та
фізичних осіб-підприємців, а саме:
АДРЕСА_1 (а.с. 47).

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України,
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

У разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до пп. 4 п. 1 Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень, затверджених
Наказом Міністерства інфраструктури
України від 28.11.2013 N 958 (в редакціїї, яка
діяла на момент поштового
відправлення), нормативні строки
пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку) між іншими
населеними пунктами різних областей
України - Д+5, де Д - день подання
поштового відправлення до пересилання
в об'єкті поштового зв'язку; 5 -
кількість днів, протягом яких
пересилається поштове відправлення.

З огляду на викладене, договір оренди
обладнання, укладений сторонами 01.09.2009
р. є розірваним з 20.04.2014 р. (14.04.2014 р. дата
подання поштового відправлення до
пересилання + 5 днів).

Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються.

Стаття 785 ЦК України вказує, що у разі
припинення договору найму, наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Умови п. 4.3.4 договору кореспондуються з
приписами вищевказаних норм
Цивільного кодексу України.

Однак, як вказує позивач, відповідач у
встановлений строк майно не повернув.
Відтак, на його думку, є підстави дійти
висновку, що орендоване майно було
втрачене відповідачем. Посилаючись
умови п. 5.2 договору, позивач вважає, що
орендар повинен відшкодувати йому
вартість цього майна, визначену за
відповідною формулою.

За розрахунком позивача, вартість, яка
підлягає відшкодуванню за втрату
морозильного обладнання в кількості 16
штук, становить 106577,00грн.

Так, дійсно, зі змісту п. 5.2 договору
вбачається, що умовою відшкодування
вартості майна є його втрата. При цьому,
п 5.1 договору сторони обумовили, що у
випадку невиконання або неналежного
виконання обов'язків по існуючому
договору, винна сторона зобов'язана
відшкодувати іншій стороні понесені
збитки. Під збитками потрібно розуміти
витрати, понесені стороною, яка
постраждала, втрати або пошкодження її
майна, які виникли внаслідок
невиконання стороною обов'язків по
цьому договору.

Отже, заявивши вимогу про
відшкодування вартості майна в сумі
106577,00грн., позивач має намір стягнути з
відповідача збитки, пов'язані із
втратою орендованого майна.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі.

Суд зауважує, що висновку про втрату
орендованого майна позивач дійшов в
результаті невиконання відповідачем
вимог про повернення орендованого
майна у зв'язку із закінченням договору
оренди.

Натомість, відповідач наголошує на
тому, що майно ним не втрачено і є в
наявності, однак за договором
зберігання від 01.01.2011р. (а.с. 66 зворотна
сторона) передано на зберігання ТОВ
"Промінь".

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
належними та допустимими у справі
доказами; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Суд вважає, що факт неповернення
відповідачем майна, не може бути єдиною
підставою для висновку про втрату
майна. Інших доказів, які б давали
підстави дійти висновку про втрату
майна, матеріали справи не містять.
Примусове вилучення орендованого
майна позивачем не вчинялось. Отже,
висновки позивача ґрунтуються лише на
його припущеннях.

З огляду на викладене, позовні вимоги
про відшкодування вартості 16
неповернутих морозильних скринь в сумі
106577,00 грн. задоволенню не підлягають.

В порядку ст.49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Щодо заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності, то суд вважає її передчасною,
оскільки як встановлено вище, договір
оренди обладнання припив свою дію з
20.04.2014 р., а за нормами ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність встановлена
тривалістю у три роки.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд,-

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 06.11.14

Суддя
Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек.)

3- відповідачу за адресою представника
(рек)