ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Справа № 910/6/14

Вищий господарський суд України в
складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючий, Жукової
Л.В. (доповідач), Нєсвєтової
Н.М.,розглянувши касаційну
скаргудочірнього підприємства з
іноземними інвестиціями "АІРО
Кейтерінг Сервісіз Україна"на
рішеннягосподарського суду міста
Києва від 15.05.2014 р.та
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014 р.у
справі № 910/6/14 господарського суду
міста Києваза позовомдочірнього
підприємства з іноземними
інвестиціями "АІРО Кейтерінг Сервісіз
Україна"до1. Фонду державного майна
України, 2. Державного підприємства
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль"треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів 1. Міністерство
інфраструктури України, 2. Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Київській областіза
участюпрокуратури Київської
областіпровизнання договору
продовженим та зобов'язання вчинити
дії в судовому засіданні взяли участь
представники від:

прокурор: Романов Р.О. (посв. №014714 від
21.01.2013р.);

позивача: Дружинін Є.Є., Якубовський
В.О.;

відповідача 1: Шевчук О.М.;

відповідача 2: Шпортило Я.І.;

третьої особи 1: Сєчко А.В.;

третьої особи 2: Колода Є.Г.;

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство з іноземними
інвестиціями "АІРО Кейтерінг Сервісіз
Україна" звернулося до господарського
суду міста Києва з позовною заявою до
Фонду державного майна України та
Державного підприємства "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" про визнання
договору про оренду приміщення
аеропорту № 2.6.18-20 від 25.02.1997 р., що
укладений між позивачем та
відповідачем-2, продовженим на тих
самих умовах до 25.02.2017 р. та зобов'язання
відповідачів надавати позивачу
послуги з оренди та інші послуги,
передбачені договором № 2.6.18-20 від
25.02.1997 р.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що протягом
місяця після закінчення 25.02.2012 р.
терміну дії договору про оренду
приміщення аеропорту № 2.6.18-20 від 25.02.1997
р. Фонд державного майна України не
повідомляв позивача про намір
припинити вказаний договір або змінити
його умови, внаслідок чого, за
твердженням Дочірнього підприємства з
іноземними інвестиціями "АІРО
Кейтерінг Сервісіз Україна" спірний
договір є продовженим до 2017 року, а
відповідачі зобов'язані виконувати
передбачені договором зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.01.2014 р. залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідачів
Міністерство інфраструктури України.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 р. залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідачів
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по Київській
області.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 15.05.2014 р. (головуючий суддя: Ващенко
Т.М., судді: Літвінова М.Є., Смирнова Ю.М.)
в позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014 р.
(головуючий суддя: Алданова С.О., судді:
Кропивна Л.В., Шевченко Е.О.), апеляційну
скаргу Дочірнього підприємства з
іноземними інвестиціями "АІРО
Кейтерінг Сервісіз Україна" залишено
без задоволення, а рішення
господарського суду міста Києва від
15.05.2014 р. у справі №910/6/14 залишено без
змін.

Дочірнє підприємство з іноземними
інвестиціями "АІРО Кейтерінг Сервісіз
Україна" подало до Вищого
господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просить суд касаційної
інстанції скасувати рішення
господарського суду м.Києва від 15.05.2014р.
та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014р.,
прийняти нове рішення, згідно якого
частково задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що судами попередніх
інстанцій належним чином не досліджені
всі обставини справи, крім того
неправильно застосовані норми чинного
законодавства.

Державне підприємство "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" скористався
правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та
надіслав до Вищого господарського суду
України відзив на касаційну скаргу, в
якому просить оскаржені судові акти
залишити без змін, а касаційну скаргу -
без задоволення.

В судовому засіданні 08.10.2014р.
оголошувалася перерва до 15.10.2014р., у
зв'язку з хворобою судді-доповідача
Жукової Л.В. судове засідання 15.10.2014р. не
відбулося та розгляд справи
призначено в судове засідання на
29.10.2014р.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши, згідно ч.1 ст. 1117
Господарського процесуального кодексу
України, наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено, що
25.02.1997 р. між відповідачем-2
(орендодавець) та позивачем (орендар)
було укладено договір №2.6.18-20 про
оренду приміщення аеропорту,
відповідно до умов якого (п.1.1 з
врахуванням додаткової угоди №4 від
17.10.2001 р. до договору) орендодавець
надає, а орендар приймає в строкове
платне користування: приміщення
(надалі - приміщення), площею 1620 кв.м.,
розміщені за адресою: 08307 м. Бориспіль-7,
аеропорт, приміщення передаються в
оренду з метою розміщення підприємства
авіаційного бортового харчування;
тверде покриття (надалі - тверде
покриття), площею 3340 кв.м., розміщене за
адресою: 08307 м. Бориспіль-7, аеропорт.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного
законодавства України, правовою
підставою користування певним майном є
відповідний договір оренди.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Статтею 3 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна",
передбачено, що відносини щодо оренди
державного майна регулюються
договором оренди, цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України,
договір найму укладається на строк,
встановлений договором.

Частиною 1 ст.17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" визначено, що термін договору
оренди визначається за погодженням
сторін.

Відповідно до п. 1.2 договору, договір
вступає в дію після підписання його
сторонами та після одержання
орендодавцем дозволу Фонду державного
майна України щодо надання приміщення
в оренду, залежно від того, що
відбудеться пізніше. Договір
укладається на п'ять років, після чого
сторони зобов'язуються тричі
продовжувати договір на строк по п'ять
років на підставі письмової згоди
сторін із зміненням або без змінення
умов Договору. При цьому, положення п.п.
2.1.3 та 2.2.8 цього договору залишаються
без змін на протязі всього строку дії
цього договору, включаючи його
продовження.

Положеннями п. 8.7 договору встановлено,
що цей документ є повним текстом
договору і не може бути змінений усно. В
разі виникнення необхідності змін,
поправок, доповнень або відмови від
прав чи обов'язків складається
документ у письмовій формі з
обов'язковим підписанням його обома
сторонами.

Додатковою угодою № 5 від 28.03.2002 р.
сторони продовжили термін дії договору
про оренду приміщення аеропорту №
2.6.18-20 від 25.02.1997 р. до 25.02.2007 р.

Судом встановлено, що ні до лютого 2007
року ні протягом місяця після 25.02.2007 р.
орендодавець не заперечував проти
продовження строку дії договору, а тому
за відсутності заперечень сторін строк
дії договору було автоматично
продовжено до 25.02.2012 р.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що орендодавець
звернувся до позивача листом № 08-22-214
від 13.09.2011 р. з повідомленням про те, що
дія договору не може бути продовжена на
наступний термін.

Правові наслідки продовження
користування майном після закінчення
строку договору оренди безпосередньо
передбачені ст. 764 ЦК України, ст. 17
Закону "Про оренду державного та
комунального майна" та опосередковано
нормою ч. 4 ст. 291 ГК, згідно з якою
правові наслідки припинення договору
оренди визначаються відповідно до умов
регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо
наймач продовжує користуватися майном
після закінчення строку договору найму
(оренди), то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
договором.

Аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 17
Закону "Про оренду державного та
комунального майна", відповідно до якої
у разі відсутності заяви однієї зі
сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм
вбачається, що після закінчення строку
договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. При цьому такі
заперечення мають бути висловлені ним
як до закінчення терміну дії договору
оренди, так і протягом одного місяця
після закінчення цього строку.

Отже, якщо на дату закінчення строку
договору оренди і протягом місяця
після закінчення цього строку мали
місце заперечення орендодавця щодо
поновлення договору на новий строк, то
такий договір припиняється.

Водночас виставлення рахунків на
сплату платежів за користування
майном, які були оплачені скаржником,
не можна розцінювати як згоду
орендодавця на пролонгацію договору
оренди від 25.02.1997 р. № 2.6.18-20, оскільки
позивач сплачував кошти за фактичне
користування майном. Здійснення
платежів не є підставою продовження
договору, термін дії якого закінчився.

Волевиявлення орендодавця щодо
припинення договірних відносин і
повернення об'єкту оренди відповідно
до встановленого порядку ст. 764 ЦК
України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" підтверджується його численними
листами.

Інші доводи касаційної скарги, які
фактично зводяться до необхідності
здійснення касаційною інстанцією
переоцінки наявних у справі доказів,
яким вже надано оцінку господарськими
судами першої та апеляційної
інстанції, не спростовують висновків
господарських судів попередніх
інстанцій.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

За таких обставин, встановлені
господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій із дотриманням
правил ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України факти,
на підставі яких касаційна інстанція
відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
перевіряє правильність застосування
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні спору,
спростовують доводи касаційної скарги
щодо порушення господарськими судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, оскаржені судові
акти відповідають вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
справи, у зв'язку з чим підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу дочірнього
підприємства з іноземними
інвестиціями "АІРО Кейтерінг Сервісіз
Україна" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 р. та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014 р. у
справі № 910/6/14 залишити без змін.

Головуючий
Черкащенко
М.М.

Судді
Жукова
Л.В.

Нєсвєтова
Н.М.