ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2014 р.Справа №
916/1834/14Колегія суддів Одеського
апеляційного господарського суду у
складі:

Головуючого судді Головея В.М.,

Суддів: Колоколова С.І., Шевченко В.В.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням голови суду)

при секретарі судового засідання:
Ляшенко М.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Яцевич О.С. (за
довіреністю),

від відповідача - Іванов В.М. (директор),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства «Імпекс-Лайф»

на рішення господарського суду
Одеської області від 09.07.2014р.

у справі №916/1834/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Українське Дунайське
пароплавство»

до Приватного підприємства
«Імпекс-Лайф»

про стягнення 663 115,00 грн.

Сторони належним чином повідомлені про
час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 13.11.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014р. Приватне акціонерне
товариство «Українське Дунайське
пароплавство» (далі - Пароплавство,
позивач) звернулось до господарського
суду Одеської області із позовом до
Приватного підприємства «Імпекс-Лайф»
(далі - Підприємство, відповідач) про
стягнення суми нанесеного збитку в
розмірі 663 115,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов договору укладеного між
сторонами по справі, позивач передав
відповідачу на зберігання контейнери,
однак 08.07.2011р. під час проведення
виїзної перевірки наявності
контейнерів представниками
Пароплавства, контейнери не були
знайдені, про що складений відповідний
акт перевірки наявності контейнерів.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 09.07.2014р. позов
Пароплавства задоволено, стягнуто з
відповідача на користь позивача 663 115,00
грн. вартості втрачених контейнерів та
13 262,30 грн. судового збору.

Приймаючи вищевказане рішення, суд
першої інстанції зазначив, що позовні
вимоги підтверджуються наявними в
матеріалах справи доказами та не
спростовані відповідачем.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду, Підприємство
звернулось до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
скасувати, в задоволенні позову -
відмовити, оскільки суд першої
інстанції не надав вірну юридичну
оцінку наявним в справі письмовим
доказам, зокрема повідомленню позивача
та акту від 08.07.2011р., заяві відповідача
від 23.06.2014р., чим порушив вимоги ст. 43 ГПК
України та не застосував до спірних
правовідносин ст. 601 ЦК України.

12.11.2014р.до Одеського апеляційного
господарського суду від Підприємства
надійшло клопотання про витребування у
позивача інформації про балансову
вартість контейнерів станом на 2009р.

Представник відповідача в судовому
засіданні 13.11.2014р. надав пояснення,
підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі, а також просив суд
задовольнити вищевказане клопотання.

В судовому засіданні 13.11.2014р.
представник позивача надав пояснення,
в яких просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, рішення
господарського суду без змін, з підстав
викладених у відзиві, а також
заперечував проти задоволення
клопотання відповідача.

Вислухавши думку представників сторін,
судова колегія відмовила відповідачу в
задоволенні вищевказаного клопотання,
у зв'язку з його необґрунтованістю,
адже матеріали справи містять звіт про
незалежну оцінку ринкової вартості
контейнерів від 19.08.2013р., складання
якого передбачено умовами договору
укладеного між сторонами, а саме п. 7.1.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга необґрунтована та не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено господарським судом,
08.07.2009р. між Пароплавством
(Поклажодавець,) та Підприємством
(Зберігач) укладено договір зберігання
контейнерів №208ОУИ (далі договір),
предметом якого є
завантажувально-розвантажувальні
роботи, приймання, зберігання та видача
отриманих від Поклажодавця
контейнерів на виробничо-складській
базі Зберігача за адресою м. Одеса, вул.
Магістральна, 37.

Поклажодавець зобов'язаний передати
контейнери Зберігачу за актом
приймання-передачі у стані, придатному
до зберігання протягом 5-ти календарних
днів з моменту підписання договору (п.
4.1. договору).

Пунктами 7.1., 7.2. договору сторони
передбачили, що Зберігач несе
матеріальну відповідальність за
втрату чи нестачу прийнятих на
збереження контейнерів з моменту їх
прийняття на збереження та до моменту
їх вивозу з території складу Зберігача.
Вартість кожного контейнера в
залежності від стану визначається
згідно оцінки незалежного експерта.
Зберігач відшкодовує нанесені з його
вини збитки у повному обсязі
відповідно до оціночної вартості
переданого на збереження майна.

Згідно ст. 936 Цивільного кодексу
України за договором зберігання одна
сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути
її поклажодавцеві у схоронності.

На виконання умов договору відповідач
отримав на зберігання від позивача 82/20
футових контейнерів та 17/40 футових
контейнерів, які є власністю
Пароплавства.

21.02.2011р. між сторонами, був підписаний
акт звірки контейнерів, які
знаходилися на безоплатному
зберіганні згідно угоди про
зарахування зустрічних однорідних
вимог за договорами №293 ОУИ від 30.07.2010р.
та №208 від 08.07.2009р.

08.07.2011р. під час проведення виїзної
перевірки наявності контейнерів
представниками Пароплавства за
адресою м. Одеса, вул. Магістральна, 37
виявлена відсутність переданих на
зберігання відповідачу контейнерів у
кількості 82/20 футових контейнерів та
17/40 футових контейнерів, про що
складений акт перевірки наявності
контейнерів (копія в матеріалах
справи).

Позивач в період з 2011р. по 2013р.
неодноразово звертався до відповідача
з вимогою знайти належне Пароплавству
майно, однак дані звернення залишились
без задоволення.

27.06.2013р. позивач звернувся до
відповідача з повідомленням №ЮС-2251 про
розірвання договору зберігання
контейнерів №208ОУИ від 08.07.2009р. та
провів ревізію наявності контейнерів
на базі зберігання, про що був
складений та підписаний акт
інвентаризації контейнерів від 10.07.2013р.

У зв'язку з відсутністю контейнерів
позивач звернувся до незалежного
експерта Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКСПЕРТ - ТЕКНОР»
про проведення незалежної оцінки
вартості контейнерів, що передбачено п.
п. 7.1., 7.2. договору.

Згідно звіту вих.3004-08 від 19.08.2013р. про
незалежну оцінку 40-ка та 20-ти футових
контейнерів, ринкова вартість одиниці
20-ти футового контейнеру становить 5
570,00 грн., а ринкова вартість 40-ка
футового контейнеру становить 10 375,00
грн.

Згідно акту інвентаризації
контейнерів від 10.07.2013р. на складі
відповідача відсутні належні позивачу
контейнери у кількості 82/20 футових
контейнера та 17/40 футових контейнерів
на загальну вартість згідно незалежної
оцінки 663 115,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 949 - 951 Цивільного
кодексу України зберігач зобов'язаний
повернути поклажодавцеві річ, яка була
передана на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості. Річ має бути
повернена поклажодавцю в такому стані,
в якому вона була прийнята на
зберігання, з урахуванням зміни її
природних властивостей. За втрату
(нестачу) або пошкодження речі,
прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах.
Збитки, завдані поклажодавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем у разі
втрати (нестачі) речі - у розмірі її
вартості.

Отже, матеріалами справи є доведеною
вимога позивача щодо стягнення з
відповідача 663 115,00 грн. вартості
втрачених контейнерів та
господарський суд правомірно її
задовольнив.

Доводи апеляційної скарги про те, що
акт перевірки контейнерів від 08.07.2011р.
оформлений не належним чином, оскільки
підписаний лише представниками
позивача, а отже є неналежним доказом у
справі, судова колегія не приймає до
уваги, оскільки крім даного акту між
сторонами був складений акт звірки
наявності контейнерів від 29.05.2014р. (а.с.
60), який був підписаний повноважними
представниками сторін, із зауваженням
з боку директора ПП «Імпекс-Лайф»
Іванова Валентина Миколайовича, що він
згодний з кількістю. Так, з даного акту
вбачається, що із загальної кількості
контейнерів переданих на зберігання
Підприємству за актами
приймання-передачі відповідно до
договору №208 ОУИ від 08.07.2009р.,
підтверджено відсутність фактичної
наявності 82 одиниць 20 футових та 17
одиниць 40 футових контейнерів. В
матеріалах справи відсутні докази, що
даний акт був оскаржений.

Крім цього, Підприємство в апеляційній
скарзі зазначає, що у Пароплавства
перед відповідачем існує
заборгованість по договору №208 ОУИ від
08.07.2009р. у розмірі 996 740,00 грн. за
зберігання контейнерів. Однак,
відповідачем не надано доказів
стосовно заборгованості позивача за
збереження контейнерів з 08.07.2011р.

Станом на день розгляду справи
відповідач документів спростовуючих
позовні вимоги не представив.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Під час
розгляду справи відповідачем не було
належним чином доведено своєчасне
виконання своїх зобов'язань за
договором.

Отже, наведені скаржником у
апеляційній скарзі доводи, не
спростовують висновків місцевого суду
та не доводять їх помилковість, а тому
не можуть бути підставою для
скасування судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК
України законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в повному
обсягу, тобто не тільки на підставах
викладених у апеляційній скарзі,
судова колегія не встановила будь-яких
порушень норм матеріального і
процесуального права з боку місцевого
суду і вважає, що зроблені судом
висновки відповідають фактичним
обставинам справи, наявним в ній
доказам та приписам чинного
законодавства.

З огляду на викладене судова
колегія не вбачає будь-яких
передбачених ст.104 ГПК України правових
підстав для скасування рішення
місцевого суду.

Керуючись cm.cm. 99, 101- 105 ГПК України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської
області від 09.07.2014р. залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 13.11.2014 року.

Головуючий суддя
Головей В.М.

Суддя
Колоколов С.І.

Суддя
Шевченко В.В.