ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
Справа № 915/1289/14

Господарський суд
Миколаївської області у складі судді
Васильєвої Л.І. при секретарі судового
засідання Цуриці І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Миколаєві справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Миколаївобленерго" /54000, м.
Миколаїв, вул. Громадянська, 40/

до відповідача: Миколаївське обласне
територіальне відділення
Антимонопольного комітету України
/54030, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 41/

про: визнання недійсним рішення
адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
від 03.06.2014р. № 22-ріш по справі №
1-26.213/119-2014.

За участю представників сторін:

від позивача: Мотін О.М. дов. від
27.12.2013р., Волик В.М. дов. від 14.01.2014р.

Тюнин М.В., дов. № 01/53-01 від
09.01.2014р.

від відповідача: Концуренко О.В. дов.
від 20.01.2014р.

Позивач звернувся до господарського
суду із позовною заявою, в якій просить
визнати недійсним рішення
адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
від 03.06.2014р. № 22-ріш по справі №
1-26.213/119-2014.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 15.08.2014р. було
прийнято позовну заяву та порушено
провадження у справі.

Представник позивача в судових
засіданнях позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив суд позов
задовольнити.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
спірним рішенням позивача притягнуто
до відповідальності у вигляді штрафу
неодноразово за одне й теж порушення,
що суперечить положенням чинного
законодавства України, зокрема, ст.61
Конституції України, якою передбачено,
що ніхто не може бути двічі притягнутий
до юридичної відповідальності одного
виду за одне й теж саме правопорушення,
ст.49 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", згідно
котрої розгляд справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції підлягає закриттю без
прийняття рішення по суті, якщо вже
розглянуто чи розглядається органами
Антимонопольного комітету України
справи з тих же підстав щодо того
самого відповідача.

Позивач посилається на коментар до
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", розроблений на основі
порівняльного аналізу з правилами
конкуренції Європейського Союзу, яким
передбачено, що якщо органами
Антимонопольного комітету України вже
розглянуті чи розглядаються справа про
порушення з тих самих підстав і щодо
того самого відповідача - одночасний
розгляд справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції є неможливим

У відзиві на позов відповідач позовні
вимоги не визнає. Посилається на те, що
положення ст. 61 Конституції України
відноситься до громадян України, а не
юридичних осіб, оскільки міститься у
розділі Основного Закону "Права,
свободи та обов'язки людини і
громадянина ".

Відповідач наполягає, що позивач має
нести відповідальність за кожне окреме
правопорушення, вчинене відносно
кожного окремого суб'єкта
господарювання, а тому кожний факт,
який містить ознаки порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції є окремою підставою для
початку та розгляду справи.

Відповідач посилається на те, що
законодавством України не передбачено
обов'язковості проведення технічної
перевірки електроустановки споживача
під час відключення (припинення
договірних зобов'язань), а отже
стягнення плати за технічну
перевірку з гр. ОСОБА_5 не ґрунтувалося
на законодавстві та було
безпідставним.

Також зазначає, що виконання робіт з
технічної перевірки засобу обліку,
встановленого в помешканні споживача,
є правом позивача і не має ознак
послуги, у якій споживач мав потребу.

Відповідач вказує, що позивач надав
рахунок на оплату послуги з технічної
перевірки без встановлення факту
пошкодження, втрати або неправильної
роботи приладу обліку з вини
споживача. Тобто, такими діями позивач
нав'язує споживачеві послугу з
проведення технічної перевірки.

Зазначає, що, оскільки, позивач є
монопольним утворенням, споживачі -
населення Миколаївської області не
мають можливості ні від кого, крім
позивача, отримати електричну
енергію, позивач має пріоритет в
правовідносинах із споживачем
електричної енергії та можливість
нав'язувати свої умови.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та оцінивши усі
подані у справу докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд -

встановив:

03 червня 2014 року Адміністративною
колегією Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України за
результатами розгляду справи
№1-26.213/119-2014 прийнято рішення № 22-ріш.,
яким

- визнано, що позивач займав монопольне
становище у 2011-2012 роках на ринку
постачання електричної енергії за
регульованим тарифом населенню у межах
території Миколаївської області, на
якій розташовані власні електричні
мережі Позивача, як такий, що на цьому
ринку не мав жодного конкурента;

- визнав, що дії позивача, які полягають
у неправомірному зобов'язувані гр.
ОСОБА_5, яка мешкала за адресою м.
Миколаїв, пров. 7-й Круговий, 3, здійснити
оплату за послугу технічної перевірки
електроустановки без належних на те
правових підстав порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50,
частиною першою ст. 13 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»,
а саме зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку у
вигляді дій, що призвели до ущемлення
інтересів споживачів, які б були
неможливими за умови існування
значної конкуренції на ринку.

За вчинення вказаного порушення
відповідач на позивача було накладено
штраф у розмірі 68000 гривень.

Пунктом 4 рішення позивача було
зобов'язано оприлюднити за власні
кошти пункти 1-3 резолютивної частини
цього рішення у газеті «Рідне
Прибужжя» у місячний строк з дня
набуття ним законної сили, про що
повідомити територіальне відділення
у п'ятиденний строк з дня розміщення
публікації.

08.07.2014 позивач отримав копію рішення №
22-ріш від 03.06.14 року, що засвідчено
штампом вхідної документації за
вихідним номером № 26/4515.

Не погоджуючись з вказаним вище
рішенням, позивач просить визнати його
недійсним.

Позовні вимоги підлягають задоволенню
з огляду на наступне:

Як свідчить оспорюване рішення,
підставою для його прийняття стали дії
відповідача, які полягали у
неправомірному зобов'язанні гр..
ОСОБА_5, що проживає за адресою м.
Миколаїв, вул.. 7-а кругова,3 здійснити
оплату за послугу технічної перевірки
електроустановки без належних на те
правових підстав. Ці дії відповідачем
розцінені як порушення законодавства
про захист економічної конкуренції, а
саме п.2 ст. 50, ч.1 ст. 13 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»:
зловживання монопольним(домінуючим)
становищем на ринку у вигляді дій, що
призвели до ущемлення інтересів
споживачів, які були б неможливими за
умови існування значної конкуренції на
ринку.

Суд погоджується з відповідачем щодо
його висновку про порушення позивачем
законодавства про захист економічної
конкуренції з наступних підстав:

Як вказано в рішенні відповідача від
03.06.2014р. та не оспорюється позивачем
30.07.2012р. споживач електроенергії гр..
ОСОБА_5 звернулась до позивача із
заявою про надання дозволу на
перенесення лічильника із приміщення
будинку на його фасад, заміну вводу на
закриття особового рахунку № 0143177.

28.07.2012р. вона оплатила вартість
технічної перевірки електроустановки
в сумі 69,12 грн. Оплата була здійснена
на підставі раніше наданого їй
електропостачальником повідомлення на
послуги.

Власником лічильника, який був
встановлений гр.. ОСОБА_5 15.07.2009 р., є
позивач. Акт технічної перевірки
електроустановки даного побутового
споживача від 13.08.2012р. свідчить, що
ніяких порушень, в тому числі й зі
сторони споживача, не має.

Пунктом 3.33 ПКЕЕ передбачено, що
технічна перевірка здійснюється
електропередавальною організацією
(постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом) не рідше одного
разу на три роки.

Відповідно до пункту 6.37 ПКЕЕ у разі
виникнення сумніву з боку
постачальника електричної енергії
(електропередавальної організації) у
роботі розрахункових засобів обліку
постачальник електричної енергії
(електропередавальна організація)
виконує позапланову технічну
перевірку розрахункових засобів
обліку.

Згідно пункту 10.8 ПКЕЕ за рахунок
споживача здійснюється ремонт, заміна
і технічна перевірка розрахункових
засобів обліку електричної енергії
лише у разі порушення схеми
розрахункового обліку електроенергії,
пошкодження або викрадення цих засобів
внаслідок дій (бездіяльності) самого
споживача.

Пунктом 3.1 Методики розрахунку
вартості робіт з підключення
електроустановок І споживачів до
електричних мереж ліцензіата та інших
додаткових робіт і послуг, пов'язаних
із ліцензованою діяльністю (із
змінами), затвердженої постановою НКРЕ
від 25.12.2008 року №15221 (далі - Методика)
визначено, що плата за обсяг виконаних
додаткових робіт (послуг) - це вартість
додаткових робіт (послуг), які пов'язані
з діяльністю з передачі та постачання
електричної енергії і є істотною
умовою договору, визначається в
договорі при його укладенні до початку
виконання робіт (надання послуг). Плата
за обсяг виконаних додаткових робіт
(послуг) визначається з урахуванням
фактичних обсягів проведених робіт.

В оспорюваному рішенні є посилання на
наказ від 31.05.2011р. №599 "Про введення в
дію вартості додаткових робіт (послуг),
пов'язаних з ліцензованою діяльністю"
та додаток 1 до цього наказу - "Перелік
додаткових робіт і послуг" ПАТ
"Миколаївобленерго", пов'язаних із
ліцензованою діяльністю (арк. спр. 42-44),
з якого вбачається, що позачергова
технічна перевірка 1-фазних, 3-фазних
електричних установок здійснюється за
заявою побутових споживачів (п. 5.1
зазначеного Переліку).

Таким чином, всупереч вимогам пунктів
1.2, 3.33, 6.37, 10.8 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою НКРЕ від 31.07.1996 №28, пункту 17
ПКЕЕ, пункту 3.6.6 Умов та Правил
здійснення підприємницької діяльності
з постачання електричної енергії за
регульованим тарифом, затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 13.06.1996 №І5/1 (із змінами),
Методики розрахунку вартості робіт з
підключення електроустановок
споживачів до електричних мереж
ліцензіата та інших додаткових робіт і
послуг, пов'язаних із ліцензованою
діяльністю (із змінами), затвердженої
постановою НКРЕ від25.12.2008 р. №1522,
позивач пропонував споживачу оплатити
вартість додаткової послуги, зокрема,
технічної перевірки правильності
роботи засобу обліку за відсутності
встановленого факту пошкодження,
втрати або неправильної роботи приладу
обліку з вини споживача, так і за
відсутності укладеного між ними
договору щодо надання відповідних
послуг, або разового замовлення чи
згоди споживача щодо проведення
позапланової технічної перевірки
лічильника.

Встановлене вище підтверджує
правомірність висновку відповідача
про нав'язування позивачем гр.ОСОБА_5
послуг з технічної перевірки
електроустановки та неправомірне
зобов'язання здійснити оплату за ці
послуги.

Згідно положень ст. 1 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" економічна конкуренція -
це змагання між суб'єктами
господарювання з метою здобуття
завдяки власним досягненням переваг
над іншими суб'єктами господарювання,
внаслідок чого споживачі, суб'єкти
споживання мають можливість вибирати
між кількома продавцями, покупцями, а
окремий суб'єкт господарювання не може
визначати умови обороту товарів на
ринку.

Приписами ч. 2 ст. 12 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
передбачено, що монопольним
(домінуючим) вважається становище
суб'єкта господарювання, частка якого
на ринку товару перевищує 35 відсотків,
якщо він не доведе, що зазнає значної
конкуренції.

Відповідно до частини першої статті 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є дії
чи бездіяльність суб'єкта
господарювання, який займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку, що
призвели або можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, або ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання чи
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

Публічним акціонерним товариством
"Миколаївобленерго" під час розгляду
даної справи судом не було надано
жодних доказів того, що воно зазнає
значної конкуренції на ринку.

Отже, відповідач вірно прийшов до
висновку про те, що дії позивача у даній
справі, які полягають у нав'язуванні
ним споживачу ОСОБА_5 послуг з
технічної перевірки електроустановки
є однією із кваліфікуючих ознак
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції у вигляді
зловживання монопольним становищем на
ринку.

Відповідач дав належну оцінку
встановленим у справі обставинам та
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність в діях товариства ознак
складу правопорушення, передбаченого
пунктом 2 статті 50, частиною першою
статті 13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку у вигляді дій, що
призвели до ущемлення інтересів
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
зазначити, що справа № 1-26.213/119-2013
порушена з ініціативи відповідача у
зв'язку з здійсненням контролю за
дотриманням позивачем законодавства
про захист економічної конкуренції
щодо надання додаткових послуг,
пов'язаних з ліцензованою діяльністю
на досліджуваному ринку, а не за заявою
окремого споживача - ГР. ОСОБА_5

Як свідчать надані позивачем докази та
не заперечується відповідачем
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції зі сторони
позивача щодо надання додаткових
послуг, пов'язаних з ліцензованою
діяльністю, має системний триваючий
характер і виявляється в порушенні
прав кількох споживачів.

Так, відповідачем прийняті рішення з
вказаних вище підстав до одного й того
ж відповідача(позивача у справі): № 80-рш
у справі №
1-26.213/01-2013; № 125-ріш у справі № 1-26.213/114-2012;
№ 126-рш у справі № 1-26.213/115-2013; № 128-ріш у
справі № 1-26.213/113-2013; № 129-ріш
у справі № 1-26.213/117-2013; № 130-ріш у справі
№ 1-26.213/118-2013; № 131-ріш у справі №
1-26.213/120-2013, якими за одне й те ж
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції до скаржника
неодноразово застосовувалися
санкції(а.с.22-63).

Частиною першою статті 36 Закону «Про
захист економічної конкуренції»
передбачено, що органи
Антимонопольного комітету України
розпочинають розгляд справи про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, зокрема, за
власною ініціативою органів
Антимонопольного комітету України.

Органи Антимонопольного комітету
України можуть прийняти розпорядження
про об'єднання кількох справ в одну або
про виділення справи для окремого
розгляду (частина перша статті 38
Закону).

Згідно із статтею 49 вказаного вище
закону встановлює, що розгляд справи
про порушення законодавства про захист
економічної конкуренції підлягає
закриттю без прийняття рішення по суті,
якщо, зокрема, вже розглянуто чи
розглядається органами
Антимонопольного комітету України
справа з тих же підстав щодо того
самого відповідача.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що
відповідачем вже розглянуто справи з
тих же підстав щодо того самого
відповідача, то прийняття даного
оспорюваного рішення є безпідставним,
справа підлягала закриттю.

Стаття 59 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» встановлює,
що підставою для скасування чи
визнання недійсним рішення органів
Антимонопольного комітету України є,
зокрема, порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Приймаючи до уваги, що відповідачем
порушено норми статті 49 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» щодо закриття розгляду
справи про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції, то
оспорюване рішення від 03.06.2014р. № 22-ріш
по справі № 1-26.213/119-2014 підлягає
визнанню недійсним.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованим та
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Згідно статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати необхідно покласти на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, ст.ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним рішення
адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
від 03.06.2014р. № 22-ріш по справі №
1-26.213/119-2014.

Стягнути з Миколаївського обласного
територіальне відділення
Антимонопольного комітету України
/54030, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 41,
/ на користь Публічного
акціонерного товариства
"Миколаївобленерго" /54000, м. Миколаїв,
вул. Громадянська, 40, / 1218,00
судового збору.

Видати наказ.

Рішення у відповідності зі ст.85
Господарського процесуального кодексу
України набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі,
мають право оскаржити в апеляційному
порядку рішення повністю або частково
у порядку і строки встановлені ст.93
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Л.I. Васильєва

Повний текст рішення складено та
підписано 07.11.2014р.