КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2014 р. Справа№ 910/14813/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: Кеда А. В. -
представник за довіреністю № 10-94-15/д
від 19.02.2014

від третьої особи: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта»

на рішення Господарського
суду міста Києва від 17.09.2014

у справі № 910/14813/14 (суддя
Пукшин Л. Г.)

за позовом ОСОБА_2

до Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача

Приватного
акціонерного товариства «Фінансова
Компанія «Укрнафтогаз»

про стягнення 24 699,36
грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з
відповідача невиплачених позивачу як
акціонеру відповідача дивідендів за 2007
рік в сумі 21 397,17 грн., 3 % річних в сумі 1
862,43 грн. та збитків від інфляції в сумі 1
439,76 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.09.2014, повний текст якого
підписаний 22.09.2014, у справі № 910/14813/14
позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на тому, що матеріали
справи належним чином доведений факт
невиконання відповідачем свого
обов'язку по виплаті дивідендів за 2007
рік у заявленій до стягнення сумі та на
тому, що, оскільки вказане зобов'язання
є грошовим, до спірних правовідносин
підлягають застосуванню приписи ст. 625
ЦК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
«Укрнафта» звернулося до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 17.09.2014 скасувати у
справі № 910/14813/14 повністю і прийняти
нове рішення, яким відмовити
позивачеві у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі Публічне
акціонерне товариство «Укрнафта»
посилається на те, що спірне рішення
прийнято з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, а саме: ч. 1 ст. 117, ст.ст. 509, 625 ЦК
України, ч. 3 ст. 88, ст.ст. 88, 173, 176 ГК
України та ст. 11 Закону України «Про
господарські товариства», а також з
неповним з'ясуванням обставин, що
мають значення для справи,
недоведеністю обставин, які мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, невідповідністю
висновків, викладених в оскаржуваному
рішенні обставинам справи.

В апеляційній скарзі відповідач
послався на ті ж саме обставини, що й
при розгляді справи судом першої
інстанції, а саме на те, що зобов'язання
по виплаті дивідендів слід вважати
визначеними лише тоді, коли
відповідачу відома сума грошових
коштів, що підлягає сплаті на користь
певного акціонера станом на відповідну
дату обліку, в той час як станом на
26.01.2010 (дата прийняття загальними
зборами відповідача рішення про
розподіл чистого прибутку відповідача
шляхом направлення його частини на
виплату дивідендів за 2007 рік)
останньому не були відомі ні особи
кредиторів (акціонерів відповідача,
які мають право вимагати виплати
дивідендів за 2007 рік), ні сума належних
до виплати ним дивідендів, оскільки
особи кредиторів визначаються на дату
початку строку виплати дивідендів
(станом на 29.01.2010 щодо дивідендів за 2007
рік) (п. б ч. 1 ст. 10 Закону України «Про
господарські товариства»), а сума
зобов'язань визначається за кількістю
акцій, якими водитимуть акціонери на
дату початку строку виплати дивідендів
(п. б ч. 1 ст. 1) Закону України «Про
господарські товариства»).

З огляду на вказані вище обставини
відповідач зазначив про те, що право на
отримання частки прибутку - дивідендів
має бути реалізоване акціонером шляхом
направлення емітенту відповідного
звернення з повідомленням необхідних
для виплати дивідендів реквізитів та
підтвердженням права власності на
цінні папери відповідача, а
зобов'язання емітента виникає під час
реалізації акціонером наданого права,
а не при прийняття загальними зборами
акціонерів відповідача 26.01.2010 рішення
про виплату дивідендів за 2007 рік, в той
час як у спірних правовідносинах
позивач у визначений загальними
зборами строк (з 29.01.2010 по 01.08.2011)
вказаних відомостей відповідачу не
надав, тобто власною бездіяльністю
позбавив себе права на отримання
дивідендів.

Також відповідач зазначив про те, що
зобов'язання по виплаті дивідендів за
своєю правовою природою не є грошовим,
що виключає застосування до нього
положень ст. 625 ЦК України.

Крім того відповідач вказав на те, що
судом першої інстанції проігнорований
той факт, що існує підзаконний
нормативно-правовий акт, який
встановлює заборону індексації
доходів осіб від акцій та інших цінних
паперів (Порядок проведення індексації
грошових коштів населення,
затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003
№ 1078).

Ухвалою від 13.10.2014 колегії суддів
Київського апеляційного
господарського суду в складі:
головуючий суддя - Калатай Н. Ф., судді
Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Укрнафта» прийнято до
розгляду та порушене апеляційне
провадження.

Третя особа в судове засідання
представників не направила, про
причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи належне повідомлення всіх
учасників про час і місце судового
розгляду апеляційної скарги, а також
те, що явка представників сторін в
судове засідання не визнана
обов'язковою, колегія суддів дійшла
висновку про розгляд апеляційної
скарги у відсутність представників
третьої особи за наявними матеріалами
апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав у повному обсязі,
представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечив та просив залишити її без
задоволення, а оспорюване рішення суду
першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної
скарги, матеріали справи, заслухавши
пояснення позивача та представника
відповідача, з урахуванням правил ст.
ст. 99, 101 Господарського процесуального
кодексу України, згідно з якими
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила наступне.

Відкрите акціонерне товариство
«Укрнафта» засновано на підставі
наказу Державного комітету України по
нафті і газу № 57 від 23.02.1994 шляхом
перетворення Державного підприємства
«Виробниче об'єднання «Укрнафта» у
Відкрите акціонерне товариство
відповідно до Указу Президента України
«Про корпоратизацію підприємств» від
15.06.1993 № 210/93.

Згідно з рішенням загальних зборів
акціонерів від 22.03.2011 змінено тип та
назву товариства з Відкритого
акціонерного товариства «Укрнафта» на
Публічне акціонерне товариство
«Укрнафта» (далі відповідач).

Статутний капітал відповідача
становить 13 557 127,50 грн., який поділено на
54 228 510 простих іменних акцій
номінальною вартістю 25 копійок.

Вказані відомості підтверджуються
змістом Статуту відповідача,
затвердженого рішенням Загальних
зборів відповідача, протокол № 21 від
22.03.2011 та зареєстрованого 23.03.2011, №
запису 6002352, копію якого залучено
до матеріалів справи (а.с. 31-65).

ОСОБА_2 (далі позивач) є акціонером
відповідача з кількістю акцій 987 штук,
що підтверджується наявною у
матеріалах справи копією виписки про
стан рахунку у цінних паперах № 257319 від
12.05.2011 (а.с. 10).

26.01.2010 відбулися загальні збори
акціонерів відповідача, до порядку
денного яких було внесено питання
розподілу прибутку товариства за 2006-2008
роки та затвердження строку та порядку
виплати дивідендів.

Рішення, прийняті на вказаних
загальних зборах, оформлені протоколом
№18 від 26.01.2010, копія витягу з якого
наявна в матеріалах справи (92-94).

Зі змісту вказаного витягу слідує, що,
серед інших, були прийняті такі
рішення:

- сто відсотків отриманого за
підсумками фінансово-господарської
діяльності у 2006 році чистого прибутку,
що складає 2 412 560 000 гри., розподілити
наступним чином: 2 412 084 124,80 гри.
спрямувати на виплату дивідендів, 475
875,20 грн. спрямувати на розвиток
товариства. Розмір дивідендів, що
припадає на 1 акцію, становить 44,48 грн.
Виплату дивідендів за 2006 рік
акціонерам розпочати 01.08.2010 та
закінчити 01.08.2011 (п. 7.1);

- сто відсотків отриманого за
підсумками фінансово-господарської
діяльності у 2007 році чистого прибутку,
що складає 1 237 946 000 грн., розподілити
наступним чином: 1 237 494 598,20 грн.
спрямувати на виплату дивідендів, 451
401,80 грн. спрямувати на розвиток
товариства. Розмір дивідендів, що
припадає на 1 акцію, становить 22,82 грн.
Виплату дивідендів за 2007 рік
акціонерам розпочати 29.01.2010 та
закінчити 01.08.2011. Зобов'язати правління
відповідача перерахувати частину
дивідендів, належних Національній
акціонерній компанії «Нафтогаз
України» за підсумками
фінансово-господарської діяльності за
2007 рік, в сумі 81 201 073,44 грн., на рахунок
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» у строк до 05.02.2010 з
одночасною сплатою авансового внеску з
податку на прибуток, нарахованого
згідно із Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств» у
розмірі 25% від зазначеної суми (що
складає 20 300 268,36 грн.). Решта дивідендів
за підсумками фінансово-господарської
діяльності товариства за 2007 рік, що
належить Національній акціонерній
компанії «Нафтогаз України»
виплачується у визначеному порядку та
строки на рахунок Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (п. 7.2);

- дивіденди за 2006-2008 роки виплачуються у
національній валюті України. Дивіденди
виплачуються товариством (центральна
бухгалтерія) із залученням реєстратора
ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз»
(далі третя особа). На протязі
зазначених періодів дивіденди
сплачуються на користь
акціонерів-юридичних осіб на
банківський рахунок, а користь
акціонерів- фізичних осіб - поштовим
переказом або на банківський рахунок.
Витрати на переказ/перерахування
дивідендів здійснюється за рахунок
акціонера. Товариство сплачує
дивіденди протягом зазначених
періодів за наявності достовірної
інформації, необхідної для своєчасної
виплати дивідендів (п. 7.4).

Зі змісту вказаного витягу слідує, що
за прийняття рішення по виплаті
дивідендів проголосувало 49 722 684
голосів, що складає 99,9777 % голосів від
загальної кількості присутніх на
зборах, а отже, вказаним рішенням
загальних зборів акціонерів
відповідача були встановлені розмір
дивідендів, що припадає на одну акцію,
спосіб та порядок виплати дивідендів, а
також встановлений строк виплати
дивідендів за 2007 рік з 29.01.2010 по 01.08.2011.

Враховуючи, що позивач є власником 987
штук акцій відповідача його дивіденди
за 2007 рік складають 22 523,34 грн. (987*22,82).

Втім щодо суми, яка мала бути виплачена
позивачу відповідачем, слід зазначити
таке.

Відповідно до п. 170.5 ст. 170 та п. 167,2 ст. 167
Податкового кодексу України дохід у
вигляді дивідендів оподатковується за
ставкою оподаткування 5 відсотків.
Даний податок нараховується
податковим агентом, який сплачує його
до бюджету. В даному випадку податковим
агентом є емітент корпоративних прав
або за його дорученням інша особа, яка
здійснює таке нарахування.

З огляду на вказані приписи
Податкового кодексу України,
відповідачем було утримано з
нарахованого позивачу доходу у сумі 22
523,34 грн. податок з доходів фізичних
осіб за ставкою 5% у розмірі 1 126,17 грн. (22
523,34/100*5). Вказаний податок відповідачем
було сплачено до бюджету, що
підтверджується витягом з податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
за 3 квартал 2011 року (уточнюючий) з
відміткою Спеціалізованої державної
податкової інспекції у м. Києві по
роботі з ВПП та витягом з виписки з
банківського рахунку відповідача (а.с.
95-98).

Отже, відповідач мав обов'язок
виплатити позивачеві дивіденди за 2007
рік в сумі 21 397,17 грн. (22 523,34-1 126,17) в строк
з 29.01.2010 по 01.08.2011, проте вказаний
обов'язок відповідач не виконав, з
огляду на що позивач звернувся до
відповідача з листом від 12.03.2014 (а.с. 12), в
якому просив надати письмову відповідь
про суму заборгованості відповідача
перед позивачем за невиплату
дивідендів за 2007 рік.

У відповідь листом № 13.2-33/63 від 11.04.2014
(а.с. 13) відповідач повідомив позивача
про те, що йому як власнику 987 шт. акцій
станом на 29.01.2010 були нараховані
дивіденди за 2007 рік з розрахунку 22,82
грн./акція, розмір яких складав 22 523,34
грн., з вказаної суми відповідно до
податкового законодавства України
відповідачем було утримано за ставкою
5% та сплачено до бюджету податок на
доходи фізичних осіб у розмірі 1 126,17
грн.; питання щодо виплати позивачу
дивідендів за 2007 рік знаходяться на
розгляді у керівництва, про результати
якого буде повідомлено невідкладно.

З матеріалів справи слідує та
сторонами не заперечується, що спірні
дивіденди відповідачем позивачу
виплачені не були, наслідком чого і
стало звернення останнього з даним
позовом до суду.

Суд першої інстанції визнав
обґрунтованими та задовольнив позовні
вимоги позивача в частині стягнення з
відповідача дивідендів за 2007 рік в сумі
21 397,17 грн., з чим колегія суддів
погоджується з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу
(ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Частина 1 ст. 11 ЦК України встановлює, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Згідно з п. 3 ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства.

Частина 1 ст. 167 ГК України встановлює,
що корпоративні права - це права особи,
частка якої визначається у статутному
капіталі (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦК України
учасники господарського товариства
мають право у порядку, встановленому
установчим документом товариства та
законом, брати участь у розподілі
прибутку товариства і одержувати його
частину.

Згідно з ст. 88 ГК України учасники
господарського товариства мають право
брати участь у розподілі прибутку
товариства та одержувати його частку
(дивіденди).

Підпункт «б» ч. 1 ст. 10 Закону України
«Про господарські товариства»
визначає, що учасники товариства мають
право брати участь у розподілі
прибутку товариства та одержувати його
частку (дивіденди). Право на отримання
частки прибутку (дивідендів)
пропорційно частці кожного з учасників
мають особи, які є учасниками
товариства на початок строку виплати
дивідендів.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦК України
установчим документом акціонерного
товариства є його статут.

Пунктом «д» частини 5 ст. 41 Закону
України «Про господарські товариства»
визначено, що затвердження порядку
розподілу прибутку, строку та порядку
виплати частки прибутку (дивідендів)
віднесено до компетенції вищого органу
акціонерного товариства - загальних
зборів.

За приписами п.п.5.3, 5.3.3 Статуту
відповідача (в редакції, яка була
чинною на момент прийняття рішень
загальних зборів, оформлених
протоколом №18 від 26.01.2010) , акціонери
мають право брати участь у розподілі
прибутку товариства та отримувати його
частку (дивіденди). Право на отримання
частини прибутку (дивідендів) мають
особи, які є акціонерами товариства на
початок строку виплати дивідендів.

Відповідно до п. 9.5.6.5 Статуту
відповідача, до компетенції загальних
зборів акціонерів віднесено
затвердження річних результатів
діяльності товариства, включаючи його
дочірні підприємства, структурні
одиниці, затвердження звітів та
висновків ревізійної комісії, порядку
розподілу прибутку, строк та порядок
виплати частки прибутку (дивідендів),
визначення порядку покриття збитків.

Матеріали справи не містять вказаної
редакції Статуту відповідача, проте зі
змісту судових рішень у справі №
910/11694/13 за позовом Приватного
підприємства «Стайнберг рісьорч» до
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта», треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
Приватне акціонерне товариство
«Фінансова Компанія «Укрнафтогаз» та
Товариство з обмеженою
відповідальністю «НеттрейдерУкраїна»
про стягнення грошових коштів (рішення
Господарського суду міста Києва від
15.08.2013, залишене без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 10.10.2013) слідує,
що редакція Статуту відповідача, яка
діяла станом на дату прийняття рішень
загальних зборів, оформлених
протоколом №18 від 26.01.2010 містила
вказані пункти.

Отже, як встановлено судом, відповідач
мав обов'язок виплатити позивачеві
дивіденди за 2007 рік в сумі 21 397,17 грн. в
строк з 29.01.2010 по 01.08.2011.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства;
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Матеріали справи не містять доказів
виконання відповідачем зобов'язання з
виплати позивачу дивідендів за 2007 рік в
сумі 21 397,17 грн., тому суд першої
інстанції правомірно задовольнив
вимоги позивача про стягнення вказаної
суми. Рішення суду першої інстанції в
цій частині залишається без змін.

Щодо посилань відповідача на те, що
право на отримання частки прибутку -
дивідендів має бути реалізоване
акціонером шляхом направлення
емітенту відповідного звернення з
повідомленням необхідних для виплати
дивідендів реквізитів та
підтвердженням права власності на
цінні папери відповідача, а
зобов'язання емітента виникає під час
реалізації акціонером наданого права,
а не при прийняття загальними зборами
акціонерів відповідача 26.01.2010 рішення
про виплату дивідендів за 2007 рік, і що
позивач у визначений загальними
зборами строк (з 29.01.2010 по 01.08.2011)
вказаних відомостей відповідачу не
надав, слід зазначити таке.

Обов'язок виплати дивідендів за 2007 рік
в строк з 29.01.2010 по 01.08.2011 покладено на
виконавчий орган акціонерного
товариства без будь-яких додаткових
умов (зокрема, таких, як звернення
акціонера з письмовою вимогою).

Отримання дивідендів - це право
учасника.

Чинним законодавством не передбачено
обов'язку акціонера звертатися з
вимогою про виплату дивідендів до
акціонерного товариства і не
встановлено термінів такого звернення.

Отже, обов'язок щодо звернення до
емітента з належно оформленою вимогою
про виплату дивідендів не покладався
на акціонера ані Статутом відповідача,
ані рішенням загальних зборів
відповідача від 26.01.2010, в той час як
відповідач не зазначив норм
матеріального права, які передбачають
такий обов'язок акціонера.

До того ж відповідачем не доведено
відсутність в нього достовірної
інформації, необхідної для своєчасної
виплати дивідендів позивачу.

Крім того, частина 3 ст. 35 ГПК України
встановлює, що обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Обставини щодо відсутності
необхідності звернення до відповідача
акціонерів з вимогами про сплату
дивідендів за 2007 рік були предметом
дослідження під час розгляду судами
справи №910/14601/13 за позовом Компанії
RAIFFEISEN ZENTRALBANK OSTERREIC AG (РАЙФФАЙЗЕН
ЦЕНТРАЛЬБАНК ЕСТЕРРАЙХ АГ) до
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта», третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Приватне
акціонерне товариство «Фінансова
компанія "Укрнафтогаз», третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» про стягнення 4
134 894,37 грн., постановою Вищого
господарського суду України в якій
встановлено відсутність необхідності
звернення до відповідача акціонерів з
вимогами про сплату дивідендів за 2007
рік, а відтак, вказані обставини в силу
приписів ч. 3 ст.35 ГПК України не
потребують доведення під час розгляду
по суті даної справи.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача 3 % річних в сумі 1 862,43 грн.
та збитків від інфляції в сумі 1 439,76 грн.
слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання, настають
наслідки, передбачені договором або
законом.

Факт порушення відповідачем грошового
зобов'язання перед позивачем
матеріалами справи доведений і
відповідачем не спростований.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Посилання відповідача на те, що
зобов'язання по виплаті дивідендів за
своєю правовою природою не є грошовим,
що виключає застосування до нього
положень ст. 625 ЦК України, колегія
суддів вважає помилковими.

При цьому колегія суддів враховує, що
під час розгляду справи № 6-113 цс 14
(постанова від 01.10.2014) Верховний Суд
України зробив правовий висновок,
відповідно до якого будь-яке
зобов'язання, яке зводиться до сплати
грошей, є грошовим зобов'язанням
незалежно від правових підстав його
виникнення і в разі його порушення
підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

Частиною 3 ст. 82 ГПК України
встановлено, що обираючи при прийнятті
рішення правову норму, що підлягатиме
застосуванню до спірних правовідносин,
господарський суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, які викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 111-16 цього
Кодексу.

З огляду на вказані обставини, позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 3 % річних підлягають
задоволенню за розрахунком позивача в
сумі 1 862,43 грн. Рішення суду першої
інстанції в цій частині залишається
без змін.

Щодо посилань відповідача на те, що
положеннями Порядку проведення
індексації грошових коштів населення,
затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003
№ 1078 заборонено проведенні індексації
доходів осіб від акцій та інших цінних
паперів, слід зазначити про те, що
вказаний порядок визначає правила
обчислення індексу споживчих цін для
проведення індексації та сум
індексації грошових доходів населення
і поширюється на підприємства,
установи та організації незалежно від
форми власності і господарювання, а
також на фізичних осіб, що
використовують працю найманих
працівників а отже, фактично, регулює
правовідносини сторін щодо індексації
грошових доходів населення та не
підлягає застосуванню до
правовідносин сторін щодо
несвоєчасного виконання грошових
зобов'язань.

Той факт, що доходи громадян від акцій
не відносяться до об'єктів індексації,
визначених п. 2 Порядку, затвердженого
постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078, не
спростовує факт наявності грошового
зобов'язання відповідача з виплати
дивідендів своїм акціонерам у
встановлених загальними зборами
розмірах та у встановлені строки.
Починаючи з дня, наступного за останнім
днем періоду, визначеного для виплати
дивідендів, зобов'язання з виплати
дивідендів вважається відповідачем
порушеним з певними правовими
наслідками, в тому числі визначеними
ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача збитків від інфляції
підлягають задоволенню в повному
обсязі за розрахунком позивача в сумі 1
439,76 грн. Рішення суду першої інстанції
в цій частині залишається без змін.

З огляду на вищевикладене, апеляційна
скарга Публічного акціонерного
товариства «Укрнафта» задоволенню не
підлягає, рішення Господарського суду
міста Києва від 17.09.2014 у справі № 910/14813/14
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам і матеріалам
справи, підстав для його скасування не
вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної
скарги, відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК
України, покладаються на Публічне
акціонерне товариство «Укрнафта».

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 17.09.2014 у справі № 910/14813/14
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 17.09.2014 у справі № 910/14813/14
залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду
міста Києва матеріали справи № 910/14813/14.

Повний текст постанови складено:
03.11.2014

Головуючий суддя
Н.Ф. Калатай

Судді
Л.М. Ропій

В.І. Рябуха