ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 р.
Справа № 917/1834/14

За позовом Дочірнього підприємства
"Автомаз-Україна" (вул. Колекторна, буд.
42-А, м. Київ, 02660)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1)

про стягнення 71476,77 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

Розглядається позовна заява про
стягнення 71476,77 грн., у тому числі 71040,80
грн. основного боргу за товар, проданий
за видатковою накладною № О18-000148 від
08.05.2014р., 284,16 грн. інфляційних, 151,81 грн. - 3
% річних.

Відповідач відзив на позовну заяву не
надав.

Ухвали від 05.09.2014р., від 23.09.2014р. були
одержані відповідачем, що
підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення від
05.09.2014р. та від 24.09.2014р. (а.с.16, 27).

Ухвала від 14.10.2014р., надіслана
відповідачу на зареєстровану адресу
місцезнаходження: АДРЕСА_1, повернулася
до суду з довідкою поштового
відділення про відсутність адресата
(а.с.35-37).

Згідно спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 05.09.2014р.
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична
особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.18). Така ж адреса зазначена
відповідачем і в клопотанні про
відкладення розгляду справи (а.с.23).На
вказану адресу судом надсилалися
ухвали по справі.

Відповідно до ст. 64 ГПК України у разі
ненадання сторонами інформації щодо їх
поштової адреси, ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місце
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Отже, про час та місце розгляду справи
відповідач повідомлений належним
чином.

За клопотанням відповідача від 22.09.2014р.
суд відкладав розгляд справи, про що
виніс ухвалу від 23.09.2014р. (а.с.23, 26).

Позивач надав клопотання (вхід. №13235
від 09.10.2014р.) про розгляд справи без
участі його представника (а.с.29).
Клопотання задоволено судом.

Про час та місце розгляду справи
позивач повідомлений належно, що
підтверджується поштовим
повідомленням від 16.10.2014р. (а.с.38).

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

В даному випадку неявка представників
сторін в судове засідання не
перешкоджає вирішенню спору, визначені
ст.. 77 ГПК України підстави для
відкладення розгляду справи відсутні,
отже спір підлягає вирішенню по суті.

В судовому засіданні 14.10.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

На підставі усної угоди купівлі -
продажу між Дочірнім підприємством
"Автомаз-Україна" (позивачем) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(відповідачем) позивач поставив
відповідачу товар (автошини) на
загальну суму 90400,00 грн. Зазначене
підтверджується двостороннє
підписаною видатковою накладною №
О18-000187 від 08.05.2014р. (а.с.10).

На оплату вказаного товару позивачем
було виписано відповідачу
рахунок-фактуру № 018-000187 від 08 травня 2014
року на суму 90 400,00 грн. (а.с.9).

Визначений у накладеній та
рахунку-фактурі договір між сторонами
не укладався, продаж товару відбувався
фактично за усною угодою. Зазначене
підтверджено також листом позивача від
27.10.2014р. (а.с.39).

За платіжними дорученнями № 36 від
23.05.2014р., № 63 від 01.08.2014р. відповідач
перерахував позивачу часткову оплату
за товар в сумі 19359,20 грн. Оплата
проводилася за товар згідно
рахунку-фактури № О18-000187 від 08.05.2014р.
(а.с.13).

Позивач направив відповідачу вимогу №
2153 від 22.07.2014 року про сплату боргу. Дана
вимога одержана відповідачем 26.07.2014р.,
що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення (а.с.11, 12).

У відповіді від 18.08.2014р. № 86 на вказану
вимогу відповідач повідомив про те, що
ним було проведено часткову оплату
товару, борг становить 71040,80 грн., проте
термін виконання зобов'язання за усною
домовленістю не закінчився, вимога про
оплату товару є завчасною, грошові
кошти будуть виплачені 31.12.2014р. (а.с.30).

Оригінали рахунку-фактури, видаткової
накладної, платіжних доручень про
сплату боргу, вимоги про сплату боргу,
поштового повідомлення були оглянуті
судом в судовому засіданні 23.09.2014р.

Заборгованість в сумі 71040,80 грн.
відповідачем сплачена не була.

Відповідно до ч. 2 ст. 509, ст. 11 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

За ст. 202 ЦК України правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203
ЦК України).

Згідно ст. 206 ЦК України усно можуть
вчинятися правочини, які повністю
виконуються сторонами у момент їх
вчинення, за винятком правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що
правочини між юридичними особами
належить вчиняти у письмовій формі.
Разом з тим, за ст. 218 ЦК України
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією з сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на свідченнях
свідків.

Тобто, недодержання простої письмової
форми, якщо такий наслідок прямо не
передбачений законом, не тягне за собою
недійсність правочину, а лише
позбавляє сторони права у разі
виникнення спору посилатися для
підтвердження угоди на показання
свідків.

Надані в матеріали справи двостороннє
підписана накладна з зазначенням
кількості, ціни та загальної вартості
товару, рахунок на оплату вартості
товару, проведення відповідачем
часткових оплат за одержаний товар,
свідчать про те, що між сторонами в
даному випадку склалися
правовідносини з купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу
(ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Загальні положення частини другої
статті 530 ЦК України не можуть бути
застосовані до спірних правовідносин
сторін, оскільки термін виконання
зобов'язання, що випливає з
правовідносин поставки
(купівлі-продажу), чітко встановлений
зазначеною спеціальною нормою права -
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 222 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) учасники
господарських відносин, що порушили
майнові права або законні інтереси
інших суб'єктів, зобов'язані поновити
їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Отже, факт отримання товару
відповідачем і видаткова накладна,
надана позивачем на підтвердження
своїх вимог, є самостійними підставами
для виникнення обов'язку у відповідача
здійснити розрахунки за отриманий
товар.

Строк виконання відповідачем даного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України, тобто строк
починається з наступного дня після
одержання товару.

Така ж правова позиція визначена в п. 1.7
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№ 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань".

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Доказів в спростування
вищевикладеного, доказів встановлення
між сторонами конкретного строку
оплати вартості товару чи заперечень
по суті спору відповідач суду не надав.

Заборгованість в сумі 71040,80 грн.
відповідачем не сплачена. Факт
існування боргу підтверджено
відповідачем в листі від 06.08.2013р. (а.с.30).

Отже, позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у
разі порушення зобов'язань настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За період з 27.07.2014р. по 21.08.2014р. позивачем
правомірно нараховано 151,81 грн. - 3%
річних, а також 284,16грн. інфляційних за
липень 2014р. Правильність розрахунку
перевірено судом. Вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Отже, позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача.

В разі добровільного виконання
рішення суду до відкриття виконавчого
провадження відповідач не позбавлений
права звернутися до суду з заявою про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню повністю або частково, на
підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь Дочірнього
підприємства "Автомаз-Україна" (вул.
Колекторна, буд. 42-А, м. Київ, 02660,
ідентифікаційний код 32376626) 71040грн. 80
коп. основного боргу, 284грн. 16 коп.
інфляційних, 151грн. 81 коп. річних, 1827грн.
00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено та підписано:
05.11.2014р.

Суддя
Безрук Т. М.