ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р.Справа № 922/4472/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання
Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "НАК "Нафтогаз України", м.
Київ до КП БРР "Балаклійські теплові
мережі", м. Балаклія про стягнення
коштів за участю представників сторін:

позивача - Данилевський О.М., дов. № 14-89
від 18.04.14 р.;

відповідача - Фурсал В.В., дов. № 1/2014/юр
від 10.01.14 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "НАК "Нафтогаз України",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом, в якому
просить стягнути з відповідача -
Комунального підприємства
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі" основний
борг в сумі 2309178,10 грн., 227226,15 грн. пені, 3%
річних в сумі 88791,13 грн., інфляційні
втрати в сумі 303243,75 грн. та 58568,78 грн.
судового збору, мотивуючи свої вимоги
неналежним виконанням відповідачем
його грошових зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу №
07-0113-ТЕ-32 від 28.12.12 р.

В судовому засіданні оголошувалась
перерва з 27.10.14 р. по 10.11.14 р., для надання
сторонами додаткових документів.

27.10.14 р. представник відповідача надав
письмовий відзив, в якому проти
задоволення позовних вимог в частині
стягнення 227226,15 грн. пені і інфляційних
втрат в сумі 303243,75 грн. заперечував та
зазначив про сплату основного боргу в
повному обсязі. Відповідач також
посилається на затримку бюджетного
фінансування, що і стало причиною
прострочення виконання договірних
зобов'язань перед позивачем. Крім того,
відповідач просить зменшити розмір
пені, яка підлягає стягненню з
відповідача на 90%, у зв'язку з
неспіврозмірністю розміру штрафних
санкцій наслідкам порушення
зобов'язання.

Відповідачем до відзиву надано копію
платіжного доручення № 3 від 10.10.14 р.,
яка підтверджує оплату відповідачем
2309178,10 грн. заборгованості 13.10.14 р.,
тобто, після звернення позивача з
позовом до суду, який був поданий 08.10.14
р. (а.с. 60).

Враховуючи викладене, суд, вважає за
необхідне, провадження у справі, в
частині вимоги щодо стягнення з
відповідача основного боргу в сумі
2309178,10 грн. припинити, відповідно до п. 1.1
ст. 80 ГПК України, у зв'язку з
відсутністю предмету спору, судові
витрати в цій частині позовних вимог
покладаються на відповідача.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

28 грудня 2012 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (продавець, позивач) та
Комунальним підприємством
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі"
(покупець, відповідач) було укладено
договір № 07-0113-ТЕ-32 купівлі-продажу
природного газу (далі - договір)(а.с. 11-16),
відповідно до умов якого (в редакції
додаткової угоди № 2 від 31.12.13 р.),
позивач зобов'язався передати у
власність відповідача у 2013 році та у І
півріччі 2014 року природний газ,
виключно для вироблення теплової
енергії, яка споживається населенням,
релігійними організаціями та
національними творчими спілками і їх
регіональними осередками, а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити газ
на умовах договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, позивач
передає відповідачу з 01 січня 2013 року
по 31 грудня 2013 року газ в обсязі до 2872,6
тис. куб.м.

На виконання умов договору, позивач
поставив протягом січня-квітня 2013 року
та жовтня - грудня 2013 року, а відповідач
прийняв природний газ на загальну суму
3108408,71 грн., що підтверджується актами
приймання - передачі природного газу
від 29.03.13 на суму 651562,65 грн., 29.03.13 на суму
546424,73 грн., 31.03.13 на суму 598604,21 грн., 30.04.13
на суму 83113,26 грн., 31.10.13 на суму 284621,40
грн., 24.01.14 на суму 360104,63 грн., 24.01.14 на
суму 583977,83 грн. (а.с. 19-25).

Всі зазначені акти приймання-передачі
природного газу були підписані
уповноваженими представниками сторін
та скріплені печатками підприємств.

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за
газ здійснюється відповідачем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Проте, відповідач свої зобов'язання з
оплати поставленого позивачем товару
виконав неналежним чином, сплативши
основний борг в сумі 2309178,10 грн. тільки
13.10.14 р., чим порушив строк оплати
встановлений п. 6.1 договору.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає
договір як домовленість двох або
більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК
України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Враховуючи оплату відповідачем
основного боргу в сумі 2309178,10 грн.
тільки 13.10.14 р., суд вважає встановленим
належними доказами факт прострочення
відповідача виконання грошових
зобов'язань за спірним договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 549 ЦК
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено,
що виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у
разі невиконання відповідачем умов
пункту 6.1 цього договору відповідач
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
простроченого платежу.

Враховуючи викладене, перевіривши
нарахування пені позивачем, суд визнає
вимогу про стягнення з відповідача
227226,15 грн. пені законною, обґрунтованою
та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про
зменшення розміру неустойки, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

В статті 83 ГПК України також зазначено,
що господарський суд, приймаючи
рішення, має право, зокрема, зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання (п.
3).

В підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'яснено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач, в обґрунтування свого
клопотання про зменшення неустойки,
посилається на укладений договір № 384/30
від 24.09.14 р. про організацію
взаєморозрахунків, згідно якого за
рахунок державного бюджету були
виділені кошти на погашення
кредиторської заборгованості за
спожитий природний газ у розмірі 2309178,10
грн.

Проте, відповідачем доказів одержання
коштів в сумі 2309178,10 грн. суду не надано,
що не дає можливості встановити дату
надходження зазначених коштів, а отже,
і наявність або відсутність вини
відповідача у простроченні оплати
боргу. Клопотання про відкладення
розгляду справи для надання зазначених
доказів відповідачем також не
заявлялось.

Враховуючи відсутність доказів
одержання відповідачем коштів в сумі
2309178,10 грн., суд вважає, що відповідач не
підтвердив існування виняткових
обставин в розумінні пункту 3 статті 83
ГПК, які можуть стати підставою для
зменшення розміру неустойки.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
підстави для задоволення клопотання
відповідача про зменшення розміру
неустойки відсутні.

Суд також зазначає, що посилання
відповідача на затримку бюджетного
фінансування не можуть бути підставою
для відмови у позові, з огляду на
позицію викладену в постанові
Верховного Суду України від 15.05.2012р. у
справі № 11/446. Так, Верховний Суд
України зазначив, що відсутність
бюджетних коштів не виправдовує
бездіяльність замовника і не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
договірного зобов'язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи викладене, перевіривши
нарахування позивача, суд визнає
вимоги про стягнення з відповідача 3%
річних в сумі 88791,13 грн. та інфляційних
втрат в сумі 303243,75 грн. законними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України,
враховуючи оплату основного боргу
відповідачем після звернення з позовом
до суду, судовий збір відшкодовується
за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі" (64200,
Харківська область, Балаклійський
район, м. Балаклія, вул. Алієва, буд. 72,
ідентифікаційний код 34328904) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний
код 20077720) 227226,15 грн. пені, 3% річних в сумі
88791,13 грн., інфляційні втрати в сумі
303243,75 грн. та 58568,78 грн. судового збору.

Провадження у справі в частині
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 2309178,10 грн. - припинити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.11.2014 р.

Суддя Т.В. Інте