м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/17304/14 28.10.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Девілон"

до Публічного акціонерного товариства
"Старокиївський банк"

про стягнення 177 987,65 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники :

Від позивача: Лукіних А.В. за дов.

Від відповідача: Мартян О.В. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

14.10.2014р., 21.10.2014р. у засіданні суду
оголошувалась перерва на підставі ст. 77
ГПК України.

Пред'явлені вимоги про стягнення 37 422,00
грн. інфляційних втрат за період
прострочення платежів, 23 679,00 грн. пені, 8
287,65 грн. відсотків річних за подвійною
ставкою НБУ за період прострочення, 108
599,00 грн. курсових втрат за договором №
2665-К про розрахункове обслуговування в
системі електронних платежів
"Клієнт-Банк" від 11.06.2003р., а також суму 27
900,00 грн. витрат на оплату послуг
адвоката.

23.09.2014р. та 21.10.2014р. представником
позивача подано нормативне
обґрунтування позовних вимог та
письмові пояснення по справі. Позовні
вимоги мотивовані тим, що банк в
порушення умов договору № 2665-К про
розрахункове обслуговування в системі
електронних платежів "Клієнт-Банк" від
11.06.2003р. несвоєчасно здійснив списання
грошових коштів з рахунку позивача, що
суперечить вимогам ст. 8 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні», ст.ст. 526, 1066, 1071 ЦК
України, Інструкції про порядок
відкриття, використання і закриття
рахунків у національній та іноземній
валютах, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
№ 492 від 12.11.2003р. та є підставою для
стягнення інфляційних втрат, штрафних
санкцій та завданих позиву збитків.

Представник відповідача у відзиві на
позовну заяву вказує про
необґрунтованість доводів позивача,
пояснює, що доручення позивача було
виконано із порушення передбачених
строків у зв'язку із погіршенням
фінансового становища банку,
відсутністю коштів, повідомляє, що на
підставі постанови Правління
Національного банку України від 17.06.2014
року № 365 «Про віднесення Публічного
акціонерного товариства
«Старокиївський банк» до категорії
неплатоспроможних» Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб, прийнято рішення № 50 від
17.06.2014 року «Про виведення з ринку та
запровадження тимчасової
адміністрації у ПАТ «Старокиївський
банк» на три місяці з 18 червня 2014р. по 18
вересня 2014р. включно та призначення
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію в ПАТ
«Старокиївський банк»; на підставі
рішення Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб № 92
від 17.09.2014р. у банку запроваджено з
18.09.2014р. процедуру ліквідації та
призначено уповноважену особу Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію. Посилаючись на визначений
положеннями Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» порядок задоволення вимог
кредиторів, у задоволенні позову
просить відмовити.

У судовому засіданні 14.10.2014р.
представник відповідача подав
документи для долучення до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 28.10.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав, подав документи по справі,
представник відповідача проти позову
заперечував.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

11.06.2003р. між позивачем - ТОВ «ДЕВІЛОН»
(клієнт за договором) та АБ
«Старокиївський Банк» (банк),
правонаступником якого є відповідач,
був укладений договір № 2665-К про
розрахункове обслуговування в системі
електронних платежів «Клієнт-Банк»,
предметом якого є включення клієнта в
систему електронних платежів
«клієнт-банк» і обробку банком
електронних платіжних документів
клієнта в порядку і на умовах,
визначених і регламентованих вказаним
договором.

За період з березня по квітень 2014 року
позивачем було передано через систему
«Клієнта-БАНК» банку на виконання
платіжні доручення про списання з
розрахункового рахунку позивача №
65 коштів, а саме:

- платіжне доручення № 2052 від
12.03.2014 про списання коштів на суму 400000,00
грн.;

- платіжне доручення № 2053 від
20.03.2014 про списання коштів на суму 300000,00
грн.;

- платіжне доручення № 2056 від
26.03.2014 про списання коштів на суму 350000,00
грн.;

- платіжне доручення № 2057 від
27.03.2014 про списання коштів на суму 524000,00
грн.;

- платіжне доручення № 2058 від
03.04.2014 про списання коштів на суму 127000,00
грн.

Позивачем на адресу відповідача було
направлено заяву про закриття рахунку
та перерахування залишку коштів на
рахунки в іншій банківській установі,
яка отримала відповідачем - 07.04.2014.

Із наданої банківської виписки з
рахунку позивача вбачається, що станом
на 09.04.2014р. залишок коштів на рахунку №
65 складав 114511,00 грн.

Позивач вказує, що відповідачем
всупереч вимогам ст. 8 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні", ст. 526, ч. 1 ст. 1066, ст. 1068, ч. 1 ст.
1071 ЦК України, Інструкції про порядок
відкриття, використання і закриття
рахунків у національній та іноземних
валютах, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 12 листопада 2003 року N 492, було не
своєчасно здійснено списання грошових
коштів з рахунку позивача, не виконано
вимогу клієнта про закриття рахунку та
перерахування залишку коштів на
рахунки в іншій банківській установі,
що є підставою для нарахування
інфляційних втрат, пені, відсотків
річних за подвійною ставкою НБУ за
період прострочення, курсових втрат
через різницю міжбанківського курсу на
день розміщення доручення в системі
клієнт-банк та міжбанківського курсу
на день проведення доручення.

Позивач зазначає, що вказаними діями
відповідача, йому було завдано
суттєвих збитків, тому просить
стягнути з відповідача 37 422,00 грн.
інфляційних втрат за період
прострочення платежів, 23 679,00 грн. пені, 8
287,65 грн. відсотків річних за подвійною
ставкою НБУ за період прострочення, 108
599,00 грн. курсових втрат.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
та надані в судовому засіданні докази в
їх сукупності, господарський суд
встановив наступне.

Укладений між сторонами договір є
договором банківського рахунку, отже,
між сторонами виникли правовідносини
які підпадають під правове регулювання
глави 72 Цивільного кодексу України.

Положеннями статті 1066 ЦК України
встановлено, що за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно ст. 1068 ЦК України, банк
зобов'язаний зарахувати грошові кошти,
що надійшли на рахунок клієнта, в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не встановлений договором
банківського рахунка або законом. Банк
може списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його розпорядження
(ст. 1071 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні" банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження.
Міжбанківський переказ виконується в
строк до трьох операційних днів.

Як вбачається з матеріалів справи та
відповідачем не спростовано, що подані
позивачем платіжні доручення №№ 2052,
2053, 2056, 2057, 2058 проведені відповідачем з
простроченням строку їх виконання, а
саме:

- за платіжним дорученням № 2052 від
12.03.2014р. кошти списані - 21.03.2014р.;

- за платіжним дорученням № 2053 від
20.03.2014р. кошти списані - 07.04.2014р.;

- за платіжним дорученням № 2056 від
26.03.2014р. кошти списані - 07.04.2014р.;

- за платіжним дорученням № 2057 від
27.03.2014р. кошти списані - 15.04.2014р.;

- за платіжним дорученням № 2058 від
04.04.2014р. кошти списані - 15.04.2014р.

Пунктом 9.2 договору визначено, що у
випадку порушення встановлених стоків
проведення платежів по електронних
платіжних документах клієнта, банк
несе відповідальність, передбачену
чинним законодавством.

Правові наслідки неналежного
виконання банком операцій за рахунком
клієнта передбачені ст. 1073 ЦК України,
згідно якої у разі несвоєчасного
зарахування на рахунок грошових
коштів, що надійшли клієнтові, їх
безпідставного списання банком з
рахунка клієнта або порушення банком
розпорядження клієнта про
перерахування грошових коштів з його
рахунка банк повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідальність банків при
здійсненні переказів грошових коштів
визначена статтею 32 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні".

Згідно підпунктів 32.1, 32.2 наведеної
статті, у разі порушення банком, що
обслуговує платника, встановлених цим
Законом строків виконання доручення
клієнта на переказ, цей банк
зобов'язаний сплатити платнику пеню у
розмірі 0,1 відсотка суми простроченого
платежу за кожний день прострочення, що
не може перевищувати 10 відсотків суми
переказу, якщо інший розмір пені не
обумовлений договором між ними.

За неналежне виконання умов договору
позивачем нараховано 37 422,00 грн.
інфляційних втрат за період
прострочення платежів, 8 287,65 грн.
відсотків річних за подвійною ставкою
НБУ за період прострочення на підставі
ч. 2 ст. 625 ЦК України та Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», які
задоволенню не підлягають, оскільки
вказані норми передбачають
відповідальність за порушення
виконання боржником грошового
зобов'язання, а між сторонами укладено
договір про розрахункове
обслуговування в системі електронних
платежів "Клієнт-Банк" від 11.06.2003р.,
згідно якого банк має зобов'язання
перед клієнтом щодо надання
банківських послуг: приймати та
здійснювати оперативну обробку
електронних платіжних документів та
формувати інші дані по рахунку клієнта,
тому у відповідача було відсутнє перед
позивачем грошове зобов'язання.

До суми позову включені вимоги про
стягнення 108 599,00 грн. курсових втрат,
розрахованих на підставі графіків
Міжбанк-курсів долара США до гривні,
які також не підлягають задоволенню,
так як чинним законодавством України
та укладеним між сторонами договором
не передбачено відшкодування таких
втрат.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку що вимоги про стягнення 37 422,00
грн. інфляційних втрат за період
прострочення платежів, 8 287,65 грн.
відсотків річних, 108 599,00 грн. курсових
втрат є необґрунтованими, підстави для
їх задоволення відсутні.

Щодо вимог про стягнення з відповідача
пені у сумі 23 679 грн., нарахованої на
підставі ст. 32.2 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні", суд відзначає наступне.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб № 50
від 17.06.2014р. на підставі постанови
Національного банку України № 365 від
17.06.2014р. «Про віднесення Публічного
акціонерного товариства
«Старокиївський банк» до категорії
неплатоспроможних» розпочато з 18
червня 2014 процедуру виведення
Публічного акціонерного товариства
«Старокиївський банк» з ринку шляхом
запровадження в ньому тимчасової
адміністрації, тимчасову
адміністрацію запроваджено строком на
три місяці з 18 червня 2014р. по 18 вересня
2014 року включно, призначено
уповноважену особу Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб на тимчасову
адміністрацію банку.

Постановою Правління Національного
банку України "Про Старокиївський банк"
від 11.09.2014р.№ 563 банківську ліцензію
відповідача відкликано та розпочато
ліквідацію банку.

17.09.2014р. Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
підставі постанови Нацбанку № 563
прийнято рішення № 92 про початок
процедури ліквідації Публічного
акціонерного товариства
«Старокиївський банк» з
відшкодуванням з боку Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
коштів за вкладами фізичних осіб
відповідно до плану врегулювання з
18.09.2014р., призначено уповноважену особу
Фонду на ліквідацію банку.

Порядок ліквідації банків регулюється
розділом VIII Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, враховуючи прийняте
рішення Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб про
ліквідацію № 92 від 17.09.2014р. про початок
процедури ліквідації Публічного
акціонерного товариства
«Старокиївський банк», задоволення
вимог кредиторів банку здійснюється
виключно у межах процедури ліквідації
банку та у порядку передбаченому
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, позивач не позбавлений
можливості захистити своє порушене
шляхом звернення до відповідача з
вимогами у процедурі ліквідації банку
щодо стягнення вказаної пені.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позову в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.

Позивачем заявлено вимогу про
покладення на відповідача витрат по
оплаті послуг адвоката у розмірі 27 900,00
грн. відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК
України.

Так, відповідно до п. 6.3. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 7 від 16.01.2013 р. "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі.

В якості доказів понесення вказаних
витрат представником позивача надано
договір про юридичне обслуговування №
01/2014 від 03.02.2014р., укладений між
позивачем та ФОП ОСОБА_3, копію
свідоцтва про право зайняття ОСОБА_3
адвокатською діяльністю № 2713/10, акт про
надання консультаційних послуг № 05/14
від 07.05.2014р. по договору № 01/2014, копію
банківської виписки з рахунку ФОП
ОСОБА_3 за 07.05.2014р. про перерахування 27
900,00 грн. з призначенням платежу «оплата
за надання консультаційних послуг
згідно акта № 05/14 від 07.05.2014р. за
договором №01/2014 від 03.02.2014р.», які не
підтверджують надання ФОП ОСОБА_3
послуг саме адвоката в розумінні ст.ст.
44, 48 ГПК України, а свідчать про
отримання позивачем та понесення
витрат саме за юридичне консультаційне
обслуговування.

За таких обставин, клопотання про
стягнення з відповідача 27 900 грн. витрат
на оплату послуг адвоката з
урахуванням вищевказаних вимог
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 75 82-85 ГПК
України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя
О.М.Ярмак

Повне рішення складено 06.11.2014р.