ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2014 р.
Справа №917/1938/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрекотек",
вул. Карантинний острів, 1, м.
Херсон, 73021

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полтава-сад", вул.
Облачна, 1, с. Розсошенці,
Полтавський район, Полтавська область,
38751

про стягнення грошових коштів у
сумі 46 741,48 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився.

Розглядається позовна заява про
стягнення заборгованості за договором
підряду № 85 від 16.07.2013 р. у розмірі 46 741,48
грн., з яких: 21 644, 16 грн. - інфляційні
нарахування, 21 613, 50 грн. - пеня та 3 483,82
грн. - 3 % річних.

Позивач в обґрунтування позову вказує,
що відповідач не виконав рішення
господарського суду Полтавської
області про стягнення суми основного
боргу за договором підряду № 85 від
16.07.2013 р. у розмірі 225 460,00 грн.

Позивачем через канцелярію суду надано
заяву про розгляд справи у відсутність
його представника (з додатками) (вх. №
13696 від 17.10.2014 р.).

Відповідачем надано відзив на позовну
заяву (вх. № 13628 від 16.10.2014 р.), відповідно
до якого він заперечує проти
задоволення позову, посилаючись на
неукладеність договору відповідно до
ч. 8 ст. 181 ГК України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 08.05.2014 року по
справі №917/305/14 з товариства з
обмеженою відповідальністю "Полтава -
сад" (далі-відповідач) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрекотек"
(далі-позивач) було стягнуто
заборгованість у сумі 225 460,00 грн.
основного богу та 4 608,51 грн.
витрат з оплати судового збору.

Факт існування між сторонами
договірних правовідносин щодо надання
послуг з теплоізоляції ангарів в
кількості 2 штуки та тамбура,
розташованих на території ТОВ "Полтава
- сад" та факт наявності у відповідача
перед позивачем простроченої
заборгованості в сумі 225 460,00 грн.
встановлено рішенням господарського
суду Полтавської області від 08.05.2012
року по справі № 917/305/14, яке набрало
законної сили 24.06.2014 року.

Як зазначає відповідач, 08.09.2014 р. він
погасив заборгованість перед
ТОВ "Укрекотек" по рішенню суду від
08.05.2014 р. по справі № 917/305/14 у розмірі 225
460,00 грн., що підтверджується постановою
ДВС Полтавського РУЮ про закінчення
виконавчого провадження від 11.09.2014 р.

За таких обставин, позивач просить
стягнути з відповідача пеню за період з
04.03.2014 р. по 04.09.2014 р. в сумі 21 613,50 грн.,
інфляційні нарахування за період з
04.03.2014 р. по 08. 09.2014 р. в сумі 3 483,82 грн. та
3% річних за період з 04.03.2014 по 08.09.2014 р. в
сумі 3 483,82 грн.

Згідно ст. 35 ГПК України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські
зобов'язання можуть виникати: з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до п.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та
ст. 193 ГК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших правових актів, а
за відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Як підтверджується матеріалами справи,
станом на 08.09.2014 р. рішення
господарського суду Полтавської
області від 08.05.2014 р. по справі № 917/305/14
виконано в повному обсязі.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, крім
всього іншого і сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею), відповідно
до ст. 549 Цивільного кодексу України, є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення божником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного
кодексу України, право на неустойку
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. Предметом
неустойки, згідно зі ст. 551 Цивільного
кодексу України, може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 624 ЦК України, якщо
за порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ними грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір відсотків.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання, в
тому числі й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

За приписом частини 5 ст. 11 ЦК України
грошове зобов'язання може виникати з
рішення суду. Відтак якщо певне
зобов'язання згідно з рішенням
господарського суду є грошовим
(наприклад, у зв'язку з прийняттям
судового рішення про стягнення суми
попередньої оплати в зв'язку з
недопоставкою продукції),
відповідальність за невиконання
такого зобов'язання, яке виникло з
рішення суду, настає на загальних
підставах згідно з частиною другою
статті 625 названого кодексу (п.5.4.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Відповідно до статті 218 ГК України у
разі якщо інше не передбачено законом
або договором, суб'єкт господарювання
за порушення господарського
зобов'язання несе господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

За таких обставин предмет, спосіб та
порядок виконання договору підряду №85
від 16.07.2012 р. залишився незмінним та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку пені, сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що при
простроченні сплати авансу і
простроченні остаточного розрахунку
за виконані роботи за договором
замовник сплачує підрядникові суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції, за весь час
прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, а також пеню, в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, за весь час прострочення.

Відповідно до позовних вимог,
позивачем пред'явлена до стягнення
пеня за період з 04. 03.2014 р. по 08.09.2014 р. в
сумі 21 613,50 грн., без врахування вимог
ст. 232 ГК України.

Відповідно до п.6 ст. 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Після здійсненого судом перерахунку, з
урахуванням положення п. 6 ст.232 ГК
України, обґрунтованими є вимоги про
стягнення пені за період з 05.03.2014 р. по
08.09.2014 р. у розмірі 21 613,50 грн.

Господарський суд відповідно до п.3 ст.
83 ГПК України, приймаючи рішення, має
право зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки.

Відповідно до п.3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він перевищує
розмір збитків та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Ст. 233 ГК України передбачає, що у разі,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

За даних обставин, враховуючи сплату
суми основного боргу, суд зменшує
розмір пені на 50 %, у зв'язку з чим з
відповідача стягується пеня у сумі 10
806,75 грн.

Перевіривши надані позивачем
розрахунки 3 % річних за період з 05.03.2014
року по 08.09.2014 року в сумі 3 483,82 грн. та
інфляційних нарахувань за період з
05.03.2014 р. по 08.09.2014 р. в сумі 21 644,16 грн., суд
вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК
України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1 Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Полтава - сад"
(вул. Облачна, 1, с. Розсошенці, м
Полтавський район, Полтавська область,
38751, р/р 001 в АБ "Київська Русь" м.
Київ, МФО 319092, ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрекотек" (вул.
Карантинний острів, 1, м. Херсон, 73021, р/р
5 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", м.
Київ, МФО 380805, ) 10 806,75
грн. - пені, 3 483,82 грн. - 3 % річних , 21 644,16
грн. - інфляційних нарахувань та 1827,00
грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
О. А. Киричук