ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
Справа № 925/1490/14

Господарський суд Черкаської області в
складі головуючого судді Пащенко А.Д.,
із секретарем судового засідання
Ковбою І.М.,

представники позивача, відповідача не
з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні господарського
суду Черкаської області справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "НІКОПОЛЬСЬКА
ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "ЧЕРКАСИ-ДНІПРО"

про стягнення 379 922 грн. 82 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з
відповідача 379 922 грн. 82 коп., зокрема 243
629 грн. 27 коп. боргу за надані послуги із
зберігання зерна відповідно до
договору складського зберігання
кукурудзи № 61 від 17.10.2012, 120 885 грн. 45 коп.
30 % річних та 15 408 грн. 10 коп. грн. пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань по
02.07.2014.

У судовому засіданні 16.09.2014
представник позивача повністю
підтримав позовні вимоги, представник
відповідача просив зупинити
провадження у справі у зв'язку з
розглядом спору апеляційним судом
Полтавської області та пояснив, що
відповідач не отримував ніяких
рахунків чи листів, тому не знав, які
суми сплачувати.

Ухвалою від 16.09.2014 господарський суд
залишив без задоволення клопотання
ТОВ "ЧЕРКАСИ-ДНІПРО" про
зупинення провадження у справі та
відклав розгляд справи на 11 год. 30 хв. 29
жовтня 2014 року.

29.10.2014 до початку судового засідання до
суду надійшли листи за підписом
представника позивача Панкєєва Я.В. за
довіреністю від 02.01.2014, в яких він
просить розглянути справу без його
участі за наявними у справі
матеріалами та просить припинити
провадження у справі в частині
стягнення основного боргу в сумі 243 629,27
грн. у зв'язку з його сплатою 15.10.2014 і
розглянути вимоги щодо стягнення
штрафних санкцій та пені. Суд вважає
можливим розглядати справу за
відсутності представника позивача.

Відповідач не подав суду відзив на
позов, свого представника у судове
засідання не направив, про причини його
неявки не повідомив. Суд вважає
можливим розглядати справу за
відсутності представника відповідача
за наявними в ній матеріалами, виходячи
із того, що у засіданні 16.09.2014
представник відповідача був
повідомлений про час і місце
наступного засідання, встановлений
законом 2-місячний строк розгляду спору
закінчується 29.10.2014, заява про
продовження строку до суду не
надходила.

У судовому засіданні 29.10.2014 оголошена
вступна та резолютивна частини рішення
суду відповідно до статті 85 ГПК
України.

Оцінивши докази у справі в їх
сукупності, суд встановив таке.

Філія "Городищенський ХПП" ТОВ
"Нікопольська зернова компанія"
(Зерновий склад за договором, позивач у
справі) в особі директора Круголь В.В.
та товариство з обмеженою
відповідальністю "ЧЕРКАСИ-ДНІПРО"
(Поклажодавець за договором,
відповідач у справі) в особі
комерційного директора Орлович Т.М., що
діє на підставі доручення № 9 від 04.01.2012,
уклали Договір № 61 від 17.10.2012
складського зберігання кукурудзи (далі
- Договір), згідно якого Поклажодавець
передає, а Зерновий склад приймає
зернову культуру (далі - Продукція),
забезпечує при необхідності доробку
шляхом очищення та сушіння, а також
зберігання (включаючи доробку
вентилюванням та охолодженням в
процесі зберігання) і проводить
відпуск Продукції Поклажодавцю.

Відповідно до пункту 1.3 Договору
Продукція передається на зберігання з
умовою "до запитання", але не довше ніж
до 01 травня 2013 року. Термін зберігання
Продукції обчислюється по кількості
календарних днів фактичного періоду
зберігання.

За умовами пункту 5.3 Договору
Поклажодавець зобов'язався вчасно і у
повному обсязі оплачувати, за
договірними тарифами всі послуги
Зернового складу, в тому числі по
прийманню, зберіганню і відпуску
Продукції, оформленню складських
документів, а також вартість послуг по
очищенню і сушінню до базисних
кондицій, якщо вони проводились.

Пунктом 6.4. Договору передбачено, що
оплата за послуги по прийманню,
оформленню складського документу,
сушінню й очищенню продукції
здійснюється Поклажодавцем до 5 числа
місяця, наступного за місяцем
приймання Продукції на зберігання.
Підставою оплати є рахунок, що
виставляється Зерновим складом.

Відповідно до пункту 6.5 Договору оплата
за послуги по зберіганню здійснюється
щомісяця, до 5 числа місяця, наступного
за місяцем надання послуг. Підставою
оплати є рахунок, що виставляється
Зерновим складом.

На підтвердження факту приймання
позивачем від відповідача на
зберігання зерна кукурудзи позивач
виписав наступні складські квитанції:
АФ № 416144 від 19.10.2012р. на 104 252 кг.,
кукурудза 3 класу; АФ № 416147 від 20.10.2012р.
на 38 182 кг., кукурудза 3 класу; АФ № 416152
від 21.10.2012р. на 107 232 кг., кукурудза 3
класу; АФ № 416154 від 22.10.2012р. на 52 332 кг.,
кукурудза 3 класу.

За доводами позивача відповідач не
забрав кукурудзу із зберігання, за весь
період зберігання Продукції позивач
виставив відповідачу протягом жовтня
2012 - травня 2014 років рахунки на оплату
вартості наданих послуг на загальну
суму 243 629,27 грн., які відповідачем не
оплачені.

06.06.2014 позивач направив відповідачу
лист № 51, в якому повідомив про
повторне направлення відповідачу
актів наданих послуг для підписання по
договору № 61 від 17.10.2013 та вимагав
погасити загальну заборгованість за
зберігання, яка станом на 01.06.2014 склала
243629,27 грн. Акти прийому - передачі
наданих послуг за жовтень, листопад,
грудень 2012 року, січень 2013 року
підписані обома сторонами, акти за
лютий 2013 - травень 2014 року відповідачем
не підписані.

У зв'язку з несплатою відповідачем
вартості послуг по сушці, прийманню та
зберіганню кукурудзи позивач пред'явив
до стягнення борг в сумі 243 629 грн. 27
коп., 15 408 грн. 10 коп. пені та 120 885 грн. 45
коп. процентів за невиконання
грошового зобов'язання.

У листі від 23.10.2014 за підписом
представника позивача Панкєєва Я.В.
суду повідомлено про те, що 15.10.2014
відповідач сплатив позивачу борг в
сумі 243 629,27 грн. та позивач просить
припинити провадження у справі в
частині стягнення основного боргу і
розглянути вимоги щодо стягнення
штрафних санкцій і пені.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, суд приходить до такого.

Відповідно до умов Договору
складського зберігання зерна № 61 від
17.10.2012 (Договір) між сторонами виникли
правовідносини, які підпадають під
правове регулювання параграфу 2 Глави 66
Цивільного кодексу України та Закону
України "Про зерно та ринок зерна в
Україні".

Вказаний Договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, згідно ст.
629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 957 ЦК України за
договором складського зберігання
товарний склад зобов'язується за плату
зберігати товар, переданий йому
поклажодавцем, і повернути цей товар у
схоронності.

Згідно ст. 26 Закону України "Про зерно
та ринок зерна в Україні", далі - Закон,
за договором складського зберігання
зерна зерновий склад зобов'язується за
плату зберігати зерно, що передане йому
суб'єктом ринку зерна.

Статтею 28 Закону встановлено, що плата
за зберігання зерна, строки її внесення
встановлюються договором складського
зберігання зерна.

Як вбачається із листа від 23.10.2014 за
підписом представника позивача
Панкєєва Я.В. за довіреністю, 15.10.2014,
тобто, після подання позивачем позову
до суду, відповідач сплатив позивачу
борг в сумі 243 629,27 грн., у зв'язку з чим
позивач просить припинити провадження
у справі в цій частині позовної вимоги.

Відповідно до пункту 1-1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

З огляду на викладене, станом на момент
прийняття рішення борг відповідача
перед позивачем по Договору № 61 від
17.10.2012 складського зберігання
кукурудзи відсутній, тому клопотання
представника позивача підлягає
задоволенню, а провадження у справі в
частині вимоги про стягнення 243 629 грн.
27 коп. боргу - припиненню на підставі
пункту 1-1 статті 80 ГПК України.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 15 408,10 грн. пені та 120 885,45
грн. відсотків, суд приходить до такого.

В силу частини 1 статті 179
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько - договірними
зобов'язаннями.

За приписом частини 2 статті 193 ГК
України майново-господарські
зобов'язання є одним із видів
господарських зобов'язань.

Згідно статей 193, 202 Господарського
кодексу України та статей 525, 526, 530
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
чинного законодавства; одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається, якщо інше не передбачено
договором або законом.

За приписами статей 202 ГК України, 599 ЦК
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193
Господарського кодексу України кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

За приписом статті 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
А в частині 1 статті 217 ГК України
вказано, що господарськими санкціями
(до яких відносяться штрафні санкції -
неустойка, штраф, пеня) визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки.

Вимагаючи стягнути з відповідача пеню,
позивач нарахував пеню окремо за кожен
місяць надання послуг зберігання зерна
відповідно до умови пунктів 6.4., 6.5.
Договору, однак, позивач не надав суду
доказів виставлення рахунків
відповідачу, як це вказано у названих
пунктах Договору. Проаналізувавши
наявні у матеріалах справи докази, суд
приходить до висновку, що доведеними є
факти повідомлення відповідачу про
суми плати за надані позивачем послуги
за жовтень, листопад, грудень 2012 року,
січень 2013 року, оскільки за вказані
місяці обома сторонами підписані акти
прийому-передачі наданих послуг (а.с.
78-81) і те, що це не рахунки, а підписання
актів не передбачене договором, не має
значення для такого висновку.

Акти надання послуг за лютий 2013 -
серпень 2014 року були надіслані
позивачем на іншу адресу, ніж вказана у
Договорі, в самих актах, в позовній
заяві та у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців. Позивач не виконав
вимогу суду і не пояснив підстави
надіслання таких актів на іншу адресу
та не довів отримання листа від 06.06.2014
відповідачем - ТОВ "ЧЕРКАСИ-ДНІПРО".
Представник відповідача у судовому
засіданні 16.09.2014 заперечував факт
отримання відповідачем такого листа та
стверджував, що рахунки відповідачу не
надходили.

З огляду на викладене, суд вважає
обґрунтованими доводи позивача про
прострочення сплати відповідачем
вартості послуг за жовтень, листопад,
грудень 2012 року, січень 2013 року, тому з
відповідача підлягає стягненню пеня в
сумі 5 362 грн. 05 коп. за прострочення
сплати вказаних сум в межах
встановленого пунктом 6 статті 232 ГК
України 6-місячного строку з моменту
прострочення сплати кожної суми.

У позовній заяві позивач просить
стягнути з відповідача "суму відсотків
за користування грошовими коштами за
договором складського зберігання
кукурудзи № 61 від 17.10.2012", при цьому
посилається на пункт 8.10. договору та
статтю 625 ЦК України.

В статті 625 ЦК України вказано, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В пункті 8.10 договору вказано таке: "У
випадку несвоєчасної оплати за надані
послуги Поклажодавець, крім пені,
передбаченої пунктом 8.5. Договору,
сплачує зерновому складу проценти в
розмірі 30% річних за користування його
грошовими коштами від суми
простроченої заборгованості з моменту
настання строку платежу до моменту
фактичної повної оплати послуг
зернового складу ".

Проаналізувавши умову вказаного
пункту Договору та враховуючи те, що
названий пункт знаходиться у розділі 8,
який регулює відповідальність сторін,
суд приходить до висновку, що сторони
встановили в Договорі інший розмір
процентів річних, ніж це встановлено у
статті 625 ЦК України. Встановлення
іншого розміру процентів річних
відповідає праву сторін, передбаченому
в частині 2 статті 625 вказаного Кодексу,
виходячи також із змісту статті 627 ЦК
України про свободу договору, суть якої
полягає в тому, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Розмір
цих процентів законом не обмежується.
Наявність в пункті 8.10 Договору слів "за
користування його грошовими коштами"
та таке викладення вимоги у прохальній
частині позовної заяви не змінює
правової природи вказаних процентів
річних.

З огляду на викладене, суд вважає
обгрунтованою вимогу позивача про
стягнення з відповідача 30 % річних за
прострочення оплати вартості наданих
послуг зберігання зерна кукурудзи.
Однак, в результаті належного
перерахунку сум та періодів
прострочення сплати відповідачем
коштів, виходячи із вказаних в пунктах
6.4, 6.5. Договору умов та встановлених
судом сум і періодів прострочення
сплати відповідачем вартості послуг за
жовтень, листопад, грудень 2012 року,
січень 2013 року, із урахуванням
366-денного 2012 року, суд приходить до
висновку, що з відповідача належить
стягнути на користь позивача проценти
річних в сумі 35 192 грн. 05 коп.

З огляду на викладене, позов підлягає
до часткового задоволення в сумі 5 362
грн. 05 коп. пені та 35 192 грн. 05 коп.
процентів за прострочення виконання
грошового зобов'язання.

Оскільки відповідач сплатив позивачу
борг в сумі 243 629,27 грн. після подання
позовної заяви до суду та виходячи із
задоволених судом сум, тому на підставі
статті 49 ГПК України з відповідача
підлягають відшкодуванню позивачу,
пропорційно розміру задоволених вимог,
понесені останнім витрати на сплату
судового збору в сумі 5 576 грн. 43 коп.

Керуючись пунктом 1-1 частини 1
статті 80, статтями 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в
частині стягнення 243 629 грн. 27 коп.
основного боргу.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ЧЕРКАСИ-ДНІПРО" (19517,
Черкаська область, Городищенський
район, с. Калинівка, вул. Леніна, 2,
ідентифікаційний код 32654330) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "НІКОПОЛЬСЬКА
ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ" (53208,
Дніпропетровська область, м. Нікополь,
вул. Електрометалургів, 224,
ідентифікаційний код 31337984) - 35 192 грн. 05
коп. (тридцять п'ять тисяч сто
дев'яносто дві гривні 05 копійок) 30
процентів річних, 5 362 грн. 05 коп. (п'ять
тисяч триста шістдесят дві гривні 05
копійок) пені, 5 576 грн. 43 коп. (п'ять
тисяч п'ятсот сімдесят шість гривень 43
копійки) судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області
протягом десяти днів з дня складення
повного рішення.

Повне рішення складено 03.11.2014
(понеділок).

Суддя
А.Д. Пащенко