м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/18854/14 14.10.14Суддя Мудрий С.М.,
розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк"

про стягнення 16 515,97 грн.

Представники:

від позивача: Зацепін С.С. -
представник за довіреністю № 64-8471 від
11.11.2013 року;

від відповідача: не з'явився.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва до товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк" про стягнення 16 515,97
грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що між комунальним
підприємством по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва та товариством з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк" укладено договір на
користування комунальними послугами №
555/419 від 24.12.2002 року.

Відповідно до п. 1.1. договору,
підприємство на підставі укладених
договорів з виробниками і
постачальниками комунальних послуг
зобов'язується надавати комунальні
послуги відповідачу за адресою вул.
Серафімовича, буд. 7-А, а відповідач у
відповідності до даного договору
зобов'язався оплатити комунальні
послуги до 1-го числа наступного місяця.

Згідно з переліком комунальних послуг
відповідачу надавалися комунальні
послуги з центрального опалення та
гарячого водопостачання

Відповідно до п. 1.10 договору, споживачу
припиняється нарахування сум за
комунальні послуги з тієї дати, коли
відповідні підприємства по продажу
комунальних послуг припиняються
виставляти рахунки в табуляграмах
(групорозрахунках), пред'явлених до
оплати посереднику.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що
відповідач звільняється від сплати
платежів з моменту пред'явлення
позивачу документів, що підтверджують
факт передачі приміщення.

Однак свої зобов'язання за договором
відповідач не виконує, внаслідок чого
за період з 01.06.2010 року по 30.10.2011 року
виникла заборгованість за надані
послуги та становить 16 515, 97 грн., тому
позивач звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 09.09.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
29.09.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 29.09.2014 року розгляд справи
відкладено на 14.10.2014 року, у зв'язку із
неявкою представника відповідача у
судове засідання.

У судове засідання 14.10.2014 року
представник відповідача не з'явився,
вимоги ухвали суду від 09.09.2014 року не
виконав, про поважні причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення № 012.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа
розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України
передбачає, що зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

24.12.2002 року між комунальним
підприємством по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва та товариством з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк" укладено договір на
користування комунальними послугами №
555/419.

Відповідно до п. 1.1. договору,
підприємство на підставі укладених
договорів з виробниками і
постачальниками комунальних послуг
зобов'язується надавати комунальні
послуги відповідачу за адресою вул.
Серафімовича, буд. 7-А, а відповідач у
відповідності до даного договору
зобов'язався оплатити комунальні
послуги до 1-го числа наступного місяця.

Згідно з переліком комунальних послуг
відповідачу надавалися комунальні
послуги з центрального опалення та
гарячого водопостачання

Пунктом 3.2. договору встановлено, що
відповідач звільняється від сплати
платежів з моменту пред'явлення
позивачу документів, що підтверджують
факт передачі приміщення.

Відповідно до п. 1.10 договору, споживачу
припиняється нарахування сум за
комунальні послуги з тієї дати, коли
відповідні підприємства по продажу
комунальних послуг припиняються
виставляти рахунки в табуляграмах
(групорозрахунках), пред'явлених до
оплати посереднику.

Однак свої зобов'язання за договором
відповідач не виконує, внаслідок чого
за період з 01.06.2010 року по 30.10.2011 року
виникла заборгованість за надані
послуги та становить 16 515, 97 грн.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір є договором про
надання послуг.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно до статті 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки, та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2010 року № 19
прийнято рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію з
21.01.2010 року товариства з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України
«Про банки та банківську діяльність» (в
редакції чинній на момент відкликання
банківської ліцензії), банк може бути
ліквідований, зокрема, з ініціативи
Національного банку України (у тому
числі за заявою кредиторів).

У відповідності з ч.1 статті 89 Закону
України «Про банки та банківські
діяльність» (в редакції чинній на
момент відкликання банківської
ліцензії), протягом одного місяця з дня
опублікування оголошення про
відкриття ліквідаційної процедури
кредитори мають право заявити
ліквідатору про свої вимоги до банку.

Відповідно до п. 8 статті 91 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність" (в редакції чинній на
момент відкликання банківської
ліцензії) з дня прийняття рішення про
відкликання ліцензії та призначення
ліквідатора вимоги за зобов'язаннями
банку, що виникли під час проведення
ліквідації, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної
процедури.

У матеріалах справи відсутні будь-які
належні докази щодо звернення позивача
до ліквідатора банку з вимогою щодо
заборгованості в розмірі 16 515, 97 грн.

Згідно ч. 10 ст. 96 ЗУ «Про банки та
банківські діяльність» (в редакції
чинній на момент відкликання
банківської ліцензії) вимоги, заявлені
після закінчення строку, встановленого
для їх подання, не розглядаються і
вважаються погашеними.

28.02.2014 року Національним банком України
прийнято рішення про затвердження
ліквідаційного балансу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Український промисловий банк".
Ліквідатором банку вживаються заходи
щодо виключення банку з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців в порядку,
передбаченому Законом України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців".

Враховуючи вищезазначене та беручи до
уваги те, що позивач не заявив
кредиторські вимоги як кредитора до
відповідача в межах встановленого
законом строку та відповідно право
позивача не порушено, тому суд вважає
вимоги позивача необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1
ст. 32, ч. 1 ст. 33, ст.. 34, ст.ст. 44, 49, 75, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 03.11.2014 року

Суддя
С.М.
Мудрий