ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2014 р.
Справа № 914/1543/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Давид Л.Л.

Суддів
Галушко Н.А.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання
Шкребій А.В.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Комунальної 3-ї міської
клінічної лікарні №646 від 02.07.2014 р. (за
вх. №ЛАГС 01-05/3190/14 від 10.07.14 р.)

на рішення Господарського суду
Львівської області від 26.06.2014 р.

у справі №914/1543/14 (суддя - Н.Є.Березяк)

за позовом Комунальної 3-ї міської
клінічної лікарні, м. Львів

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Краківський ринок",
м. Львів

третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Львівська міська рада, м.
Львів

про стягнення неустойки у розмірі 119
345,70 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з»явились;

від відповідача: Качмар І.О. -
представник (довіреність від 14.05.2014 р.);

третя особа: не з"явились;

ВСТАНОВИВ:

01.05.2001 р. між Комунальною 3-ою міською
клінічною лікарнею та ТзОВ
«Краківський ринок» укладено Договір
оренди нежитлового приміщення №0740-В
(а.с.7-10)

Згідно розділу І Договору Орендодавець
(Комунальна третя міська клінічна
лікарня - Позивач у справі) надає, а
Орендар (ТзОВ «Краківський ринок»-
Відповідач у справі) приймає в орендне
користування окремо стоячу будівлю
бувшого гінекологічного відділення
лікарні за адресою: м. Львів, вул.
Рапопорта, 6 загальною площею 962,1 кв. м. ,
з них підвал - 157,7 кв. м., 1-й поверх - 442,3
кв. м., 2-ий поверх - 389,6 кв. м., (згідно
поверхневого плану, що є невід»ємною
частиною Договору) для використання у
господарській діяльності під
складські приміщення.

Вказане приміщення передано по акту
прийому-передачі від 07.09.2001 р. (а.с.11).

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 01.08.2012 р. у
справі №5015/2286/12 (залишеним в силі
постановою Вищого господарського суду
України від 10.04.2013 р., а.с.29-30), задоволено
позовні вимоги ТзОВ «Краківський
ринок» та визнано право спільної
часткової власності Львівської
міської ради та ТзОВ «Краківський
ринок» на приміщення в окремо стоячій
будівлі бувшого гінекологічного
відділення , що позначена на плані
літерою Б-2 за адресою: м. Львів, вул.
Рапопорта 6, загальною площею - 933,9 м. кв.
Здійснено розподіл часток в спільній
частковій власності Львівської
міської ради та ТзОВ «Краківський
ринок» на приміщення в окремо стоячій
будівлі бувшого гінекологічного
відділення, що позначена на плані
літерою Б-2 за адресою: м. Львів, вул.
Рапопорта, 6, загальною площею - 933,9 м. кв.
в розмірі за ТзОВ «Краківський ринок» -
77/100, за Львівською міською радою - 23/100.
Визнано за ТзОВ «Краківський ринок»
право власності на частку в розмірі 77/100
приміщень в окремо стоячій будівлі
бувшого гінекологічного відділення, що
позначена на плані літерою Б-2 за
адресою: м. Львів , вул. Рапопорта, 6
загальною площею - 933,9 м. кв. (а.с.19-23).

Відносини між сторонами, які виникли на
підставі укладеного ними 01.05.2001 р.
Договору №0740-13 припинились.

29.04.2014 р. Позивач звернувся з позовом до
ТзОВ «Краківський ринок» про
витребування із чужого незаконного
володіння Відповідача частини окремо
стоячої двоповерхової будівлі
колишнього гінекологічного відділення
лікарні (літера «Б-2») загальною площею
933,9 кв. м. по вул. Рапопорта, 6 у м. Львові
в натурі, яка відповідає 23/100 часток у
праві спільної часткової власності на
цю будівлю, шляхом повернення
позивачеві за актом прийому-передачі
цієї частини спірної будівлі у такому
стані, в якому вона знаходилась на
момент припинення договору оренди від
01.05.2011 р. №0740-В та стягнення з
відповідача на користь позивача
неустойки у розмірі 119 345,70 грн. за час
прострочення з 01.05.2011 р. по 01.07.2011 р.
(а.с.5-6).

20.06.2014 р. в процесі розгляду справи
місцевим господарським судом, Позивач
звернувся з заявою про внесення змін до
позовної заяви керуючись ч. 4 ст. 22 ГПК
України а саме: просив виключити з
переліку вимог позовної заяви п.1 щодо
витребування із чужого незаконного
володінні відповідача частини окремо
стоячої двоповерхової будівлі
колишнього гінекологічного відділення
лікарні (літера «Б-2») загальною площею
933,9 кв. м. на вул. Рапопорта, 6 у м. Львові
в натурі, яка відповідає 23/100 часток у
праві спільної часткової власності на
цю будівлю, шляхом повернення
позивачеві за актом приймання-передачі
цієї частини спірної будівлі у такому
стані, в якому вона знаходилась на
момент припинення договору оренди від
01.05.2011 р. №0740-В.

З врахуванням наведеного, місцевим
господарським судом вимога про
витребування майна з чужого
незаконного володіння не розглядалась.

Оскаржуваним рішенням місцевого
господарського суду відмовлено в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення неустойки.

Рішення мотивоване тим, що
десятирічний термін оренди приміщення
закінчився 07.09.2011 р. (з врахуванням
підписання акта прийому-передачі
приміщення від 07.09.2001 р.), а відтак
нарахування неустойки за порушення
строків повернення об»єкта оренди за
травень-червень 2011 р. під час дії
договору є безпідставним. Крім того,
місцевим господарським судом вказано,
що додаткова відповідальність
орендаря у вигляді оплати неустойки в
разі невиконання обов»язку щодо
повернення речі, була встановлена
Цивільним кодексом України 01.01.2004 р., що
не має зворотної сили, а тому не
застосовується до спірних
правовідносин.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Комунальна третя міська клінічна
лікарня міста Львова звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати з наступних підстав.

На переконання Апелянта, місцевий
господарський суд прийшов до
помилкового висновку щодо обчислення
строку договору оренди з 07.09.2001 р. -
тобто з моменту підписання акта
прийому-передачі приміщення, оскільки
це суперечить чинним на момент
укладення договору положенням Закону
України від 10.04.1992 р. «Про оренду
державного та комунального майна».
Також, на думку Апелянта, місцевий
господарський суд, відмовляючи
Позивачеві у його вимозі до
Відповідача щодо стягнення з
останнього неустойки за неповернення
об»єкта оренди, помилково вважав, що
норма, викладена у ч. 2 ст. 785 Цивільного
кодексу України, є чинною з 01.01.2004 р. і
немає зворотної дії в часі, а тому до
спірних правовідносин застосуванню не
підлягає. Апелянт вважає, що дане
твердження суду суперечить п. 10
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України та просить скасувати рішення
Господарського суду Львівської
області від 26.06.2014 р. і прийняти нове
рішення, яким задоволити позов
повністю.

Відповідач - ТзОВ Краківський ринок» у
відзиві (вх. № суду 01-04/4569/14 від 11.08.2014 р.)
заперечує доводи апеляційної скарги
вказуючи на те, що суд прийшов до
обґрунтованого висновку про
безпідставність нарахування неустойки
за період з травня по червень 2011 р., так
як пунктом 2.1. Договору оренди
нежитлового приміщення №0740-В від 01.05.2001
р. передбачено передачу приміщень
орендарю в орендне користування на
умовах цього договору терміном на 10
років з 01.05.2001 р. по 01.05.2011 р. Проте,
умовами п.7.2. Договору передбачено
порядок набрання ним чинності, а саме -
з моменту передачі будівлі по акту. Як
вбачається із акту приймання-передачі,
об»єкт оренди був переданий по акту
07.09.2001 р., а відтак, десятирічний термін
оренди закінчився 07.09.2011 р. Судом вірно,
на думку Відповідача, зроблено
висновок, що вимоги позивача про
стягнення неустойки за порушення
строків повернення об»єкта оренди за
травень-червень 2011 р. під час дії
договору є безпідставним. Відповідно
до цього, рішення місцевого
господарського суду просить залишити
без змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014 р.
прийнято апеляційну скаргу
Комунальної 3-ї міської клінічної
лікарні №646 від 02.07.2014 р. на рішення
Господарського суду Львівської
області від 26.06.2014 р. у справі №914/1543/14 та
призначено до розгляду в судове
засідання на 04.08.2014 р. в складі колегії:
головуючого судді Давид Л.Л., суддів -
Гриців В.М. та Данко Л.С. (а.с.91).

В подальшому, ухвалою суду від 04.08.2014 р.
розгляд справи відкладено в судове
засідання на 18.08.2014 р., з метою повного
та всестороннього дослідження всіх
матеріалів та обставин справи (а.с.106-107).

Розпорядженням голови суду від 18.08.2014 р.
у зв»язку із перебуванням судді Гриців
В.М. у відпустці, в склад колегії суддів
для розгляду справи №914/1543/14
Господарського суду Львівської
області введено суддю Кордюк Г.Т.
(а.с.110).

Ухвалою суду від 18.08.2014 р. розгляд
справи відкладено в судове засідання
на 15.09.2014 р. в складі колегії:
головуючого судді Давид Л.Л., суддів
Данко Л,С. та Кордюк Г.Т. (а.с.114-115).

Розпорядженням голови суду від 15.09.2014 р.
у зв»язку з перебуванням у відпустці
судді Данко Л.С., в склад колегії суддів
для розгляду справи №914/1543/14
Господарського суду Львівської
області введено суддю Галушко Н.А.
(а.с.116).

Заслухавши пояснення представників
сторін, судова колегія ухвалила
відкласти розгляд справи в судове
засідання на 24.09.2014 р. та зобов»язати
Позивача надіслати на адресу суду до
23.09.2014 р. документально обґрунтований
розрахунок суми позову (а.с.120-121).

Ухвалою суду від 24.09.2014 р. розгляд
справи №914/1543/14 відкладено в судове
засідання на 13.10.2014 р. в зв»язку з
неявкою представника Позивача та
неподання ним витребуваних ухвалою
суду доказів (а.с.122-123).

13.10.2014 р. розгляд справи відкладено в
судове засідання на 03.11.2014 р. та
повторно зобов»язано Позивача
виконати вимоги ухвали суду від 24.09.2014
р. в частині надіслання суду
документально обґрунтованого
розрахунку суми позову (а.с.125-26).

03.11.2014 р. в канцелярію суду від
представника Відповідача поступило
клопотання про залишення апеляційної
скарги без розгляду , з огляду на те, що
Позивач вимог ухвал суду від 15.09.2014 р.,
24.09.2014 р. та від 13.10.2014 р. не виконав та
про причини невиконання не повідомив.

При перегляді рішення місцевого
господарського суду в апеляційному
порядку, судова колегія керувалась
наступним.

У відповідності до ч.1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 09.02.1999 р. №1-рп/99 «У
справі за конституційним зверненням
Національного Банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України» дію нормативно-правового акта
в часі слід розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
якого вони настали або мали місце.

Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного
законодавства регулюють відносини ,
які виникли з дня набрання ним
чинності. Акт цивільного законодавства
не має зворотної дії у часі, крім
випадків, коли він пом»якшує або
скасовує цивільну відповідальність
особи. Якщо цивільні відносини виникли
раніше і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов»язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

У відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

В даному випадку предметом розгляду є
правовідносини сторін, які виникли на
підставі укладеного ними 01.07.2001 р.
Договору оренди нежитлового
приміщення №0740-В.

Позивач вважає, що його права порушено
в зв»язку з несвоєчасним поверненням
Орендарем в 2011 р. належного орендодавцю
майна, в зв»язку з чим і наступає
відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 785
ЦК України.

З аналізу укладеного сторонами
Договору, судова колегія прийшла до
висновку про те, що термін його дії слід
читати буквально, як і зазначено в
розділі 2 Договору «Термін договору»:
2.1. Приміщення, вказані в пункті 1 цього
Договору надаються Орендарю в орендне
користування на умовах цього Договору
терміном на 10 років з « 01 травня 2001 р.»
по « 01 травня 2011 р.».

В судовому засіданні Львівського
апеляційного господарського суду
представники сторін не змогли пояснити
який саме зміст вкладали сторони в п.7.2.
Договору про набрання ним чинності з
моменту передачі будівлі по акту.

Оскільки термін, на який приміщення
передається в оренду (10 років) з
зазначенням конкретної дати його
повернення чітко передбачені в р. 2.1.
Договору, судова колегія погоджується
з доводами Апелянта про те, що місцевим
господарським судом невірно вказано
датою повернення майна з оренди 07.09.2011
р.

Щодо законодавства , яке повинно бути
застосовано у спірних правовідносинах
судова колегія зазначає наступне.

Період стягнення неустойки за
несвоєчасне повернення об»єкта оренди
Позивачем зазначено травень-червень 2011
р., тобто в період дії Цивільного
кодексу України , який набрав чинності
01.01.2004 р.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України передбачено, що
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов»язків , що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

В даному випадку правовідносини сторін
з приводу оренди нерухомого майна
виникли до набрання чинності
Цивільного кодексу України (з 01.01.2004 р.)
та продовжували існувати після
набрання ним чинності на умовах,
визначених у Договорі оренди
нежитлового приміщення №0740-В від 01.05.2001
р.

В розділі 6 Договору «Відповідальність
сторін», сторони передбачили, що за
невиконання чи неналежне виконання
зобов»язань згідно з цим Договором
оренди будівлі вони несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством України.

Згідно п.3.3.6. Договору Орендар
зобов»язаний здати Орендодавцю
будівлю за актом передачі у такому
стані, в якому вона буде на момент
закінчення договору оренди (01 травня 2011
р., п.2.1.Договору) . Однак, Орендар свій
обов»язок щодо передачі майна не
виконав.

Станом на травень-червень 2011 р. чинним є
Цивільний кодекс України в редакції 2003
р., частиною 2 ст. 785 якого передбачено,
що якщо наймач не виконує обов»язку
щодо повернення речі, наймодавець має
право вимагати від наймача сплати
неустойки у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

Судова колегія погоджується з доводами
апеляційної скарги про те, що до сріних
правовідносин слід застосовувати ст. 785
ЦК України, оскільки і сторони в р. 6
Договору передбачили, що вони несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством України і в п.10
Прикінцевих та перехідних положень
вказано, що правила Цивільного кодексу
України про відповідальність за
порушення договору застосовуються в
тих випадках, коли відповідні
порушення були допущені після набрання
чинності цим Кодексом, крім випадків,
коли в договорах, укладених до 01 січня
2004 р., була встановлена інша
відповідальність за такі порушення.

Таким чином, якщо договором, укладеним
до 01 січня 2004 р. правомірно встановлена
інша відповідальність за порушення
зобов»язання ніж та, яка передбачена
Цивільним Кодексом України
застосуванню підлягають відповідні
умови договору, а не положекння
Цивільного кодексу України. Тут
послідовно проводиться принцип
диспозитивності. За порушення, за які
відповідальнісмть договором не
передбачена та які здійсненні після 01
січня 2004 р., застосовується
відповідальність, передбачена
Цивільним кодексом України 2003 р.
Правило п. 10 Прикінцевих і перехідних
полоджень Цивільного кодексу України
застосовується переважно перед
загальними правилами пункту 4 цих самих
Положень.

З огляду на наведене вище, судова
колегія не погоджується з висновком
місцевого господарського суду про те,
що в даному випадку має місце додаткова
відповідальність орендаря у вигляді
неустойки, яка встановлена ЦК України ,
що не має зворотньої сили.

В Договорі оренди сторони не
передбачили іншої відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
договору, ніж та, що встановлена чинним
законодавством України (розділ 6
Договору), а тому до спірних
правовідносин слід застосовувати
вимоги частини 2 ст. 785 ЦК України

У п. 1 постанови Пленуму ВГС України
«Про судове рішення» №6 від 23.03.2012 р. (із
змінами та доповненнями) зазначено, що
на підставі статті 124 Конституції
України, частини першої статті 4 5,
частини першої статті 84 ГПК судові
рішення ухвалюються іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій її
території. Рішення з господарського
спору повинно прийматись у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

В даному випадку місцевий
господарський суд, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог не вдавався
в оцінку таких доказів, поданих
Позивачем, як розрахунок суми позову.

У відповідності до вимог ст. 101 ГПК
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв»язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Згідно ст. 99 ГПК України в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

З тексту позовної заяви та поданих
розрахунків (а.с.18, 53) вбачається, що в
позовній заяві Позивач просить
стягнути з Відповідача неустойку в
розмірі 119 345,70 грн. (01.05.2011 по 01.07.2011 р.).

З наданого розрахунку (а.с.59) сума
неустойки за травень-червень 2011 р. за
підрахунками Позивача разом становить
238 681,41 грн.

В р. 4 Договору сторони передбачили, що
орендна плата розраховується згідно
постанови Кабінету Міністрів України
від 19.01.2000 р. №75 . Розмір орендної плати
визначається за формулою : оплата річна
333498*10%= 33349,80 грн. Оплата в місяць
33349,80:12=2779,15 грн. За 1 кв. м. 2779,15:962,1=2,89 грн.
Орендар сплачує за 1 кв. м. 2,89 грн. в
місяць, податок на додану вартість та
відшкодовує податок на землю згідно
чинного законодавства відповідно до
довідки земельно-кадастрового відділу
міської ради. Розмір орендної плати за
кожний наступний місяць визначається
шляхом коригування розміру місячної
плати за попередній місяць та індексу
інфляції за поточний місяць.

Доказів коригування розміру місячної
орендної плати за попередній місяць та
індексу інфляції за поточний місяць
Позивачем не надано.

Крім того, п.4.5. Договору передбачено, що
на час проведення капітального ремонту
встановити Орендарю орендну плату в
розмірі однієї гривні за весь період
проведення ремонту до 31.12.2001 р.

Пунктом 3.3.4 Договору сторони
встановили обов»язок Орендаря
сплачувати плату згідно встановлених
Орендодавцем рахунків. В матеріалах
справи наявні рахунки №23 від 07.03.2011 р.
на суму 59 195,65 грн. та №35 від 07.04.2011 р. на
суму 60 005,72 грн. (а.с.60, 61). Доказів
надсилання та оплати таких рахунків
сторонами не подано.

Ухвалами суду від 15.09.2014 р., 24.09.2014 р. та
від 13.10.2014 р. зобов»язано було Позивача
подати документально обґрунтований
розрахунок суми позову.

Враховуючи те, що базою нарахування
орендної плати є встановлена сторонами
в п. 4.1. Договору орендна плата за 1 кв. м.
за місяць, за рік і яка є динамічною
згідно п. 4.2. Договору та включає в себе
податок на додану вартість і податок на
землю згідно чинного законодавства,
судова колегія не має можливості
здійснити самостійний розрахунок суми
неустойки на підставі постанови КМ
України від 19.01.2000 р. №75, як про це
домовились сторони.

Враховуючи наведене та зважаючи на те,
що на підставі ст. 99 ГПК України,
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції, судова
колегія Львівського апеляційного
господарського суду прийшла до
висновку про наявність підстав для
залишення позову без розгляду на
підставі п.5 ст. 81 ГПК України

Частиною 2 ст. 49 ГПК України визначено,
що якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що Позивачем не виконано
вимог ухвал суду, судова колегія
ухвалила покласти судовий збір за
розгляд справи в суді першої та
апеляційної інстанцій на Позивача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
п.5 ст. 81 та ст. ст. 99, 101 Господарського
процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунальної 3-ї
міської клінічної лікарні за вих. №646
від 02.07.2014 р. (вх. № ЛАГС 01-05/3190/14 від
10.07.2014 р.) задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду
Львівської області від 26.06.2014 р. у
справі №914/1543/14 скасувати.

3. Позовну заяву Комунальної 3-ої
міської клінічної лікарні, м. Львів до
ТзОВ «Краківський ринок», м. Львів за
участю третьої особи Львівської
міської ради про стягнення неустойки в
розмірі 119 345,70 грн. (а редакції заяви
позивача за вих.. №605 від 20.06.2014 р.)
залишити без розгляду.

4. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

5. Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України в порядку
та строки, передбачені статтями 109-110
Господарського процесуального кодексу
України.

6. Справу №914/1543/14 повернути
Господарському суду Львівської
області.

повний текст постанови складено та
підписано 06.11.2014р.

Головуючий суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Галушко Н.А.

Суддя
Кордюк Г.Т.