номер провадження справи 9/88/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2014
Справа № 908/3043/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірма "Нива-плюс"
(71154, Запорізька область, Бердянський
район, с Луначарське, вул. Леніна, 67)

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (71100, АДРЕСА_1)

про стягнення 236243 грн.

Суддя Боєва О.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: ОСОБА_3 (дов. № 3129 від
12.09.14)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з
відповідача на користь позивача суми
236243 грн., з яких: сума 150000 грн. - основний
борг, сума 13524,66 грн. - 3 % річних, сума 6750
грн. - інфляційні втрати, сума 65968,37 грн.
- пеня.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 26.08.2014р.
позовна заява прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/3043/14,
судове засідання призначено на 14.10.2014р.
Ухвалою суду від 14.10.2014р. на підставі ст.
77 ГПК України розгляд справи
відкладено на 22.10.2014р.

22.10.2014р. справу розглянуто, оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Справа розглянута без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

22.10.2014р. до господарського суду від
позивача надійшло клопотання про
продовження строку вирішення спору у
справі на п'ятнадцять днів та
відкладення розгляду справи, оскільки
представник позивача не має змоги
прийняти участь у судовому засіданні
22.10.2014р. у зв'язку з участю в розгляді
апеляційної скарги в
Дніпропетровському апеляційному
адміністративному суді, що також
призначено на 22.10.2014р.

Представник відповідача у
судовому засіданні 22.10.2014р. заперечив
проти клопотання позивача про
продовження строку вирішення спору.

Суд, розглянувши клопотання позивача
про продовження строку вирішення
спору, відмовив у його задоволенні у
зв'язку з необґрунтованістю. Так,
статтею 69 ГПК України передбачено
право суду у виняткових випадках за
клопотанням сторони, з урахуванням
особливостей розгляду спору,
продовжити строк розгляду спору, але не
більше як на п'ятнадцять днів. Тобто
даною нормою передбачено право суду
продовжити строк вирішення спору за
наявністю виняткових випадків. Проте,
суд не вбачає з клопотання позивача
такої винятковості. Крім того, до
клопотання не додано жодного доказу на
підтвердження викладених у ньому
обставин. Суд також звертає увагу, що
позивач, за неможливістю бути
присутнім у судовому засіданні, не був
позбавлений можливості в порядку ст. 22
ГПК України подати через канцелярію
суду докази на підтвердження
викладених у позові обставин, в т.ч.,
витребуваних судом документів.

Представник позивача у судовому
засіданні 14.10.2014р. підтримав позовні
вимоги з підстав викладених у позові,
зазначивши, зокрема, про наступне.
07.10.2010р. між сторонами було укладено
договір позики, відповідно до якого,
позивач надав відповідачу позику у
сумі 150000 грн. Згідно п. 4.1. договору
відповідач зобов'язався повернути
позивачу позику в термін до 01.03.2011р.
Проте, станом на момент подання
позовної заяви, суму позики відповідач
не повернув. На підставі ст.ст. 611, 612, 625,
629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 193, 229 ГК
України просить стягнути з відповідача
суму 150000 грн. основного боргу, суму
13524,66 грн. - 3 % річних, суму 6750 грн. -
інфляційних втрат та суму 65968,37 грн. -
пені.

Відповідач проти позову заперечив з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву, що надійшов до суду
22.10.2014р., зазначивши наступне. Пунктами
2.1, 3.1, 3.2, 3.3 договору займу від 07.10.2010р.
було визначено суму позики в розмірі
150000 грн., термін передачі грошей
позикодавцем (двадцять днів з моменту
підписання договору), безготівкову
форму передачі грошей та повідомлення
позичальника про передачу грошей на
протязі двадцяти чотирьох годин про
перевід коштів. За вказаний в договорі
строк (двадцять днів з моменту
підписання договору), грошові кошти з
розрахунку ТОВ Агрофірма "Нива-плюс" на
рахунок відповідача ОСОБА_2
перераховані не були, що
підтверджується довідкою відповідача
від 02.09.2014р. та виписками ПАТ КБ
«Приватбанк». Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК
України договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.
Отже договір підписаний ТОВ Агрофірма
"Нива-плюс" та ФОП ОСОБА_2 є неукладеним.
Просить в позові відмовити.

14.10.2014р. від відповідача до суду
надійшла заява про застосування
строків позовної давності. В якій
зазначено, що повернення грошових
коштів, в разі їх перерахування
позивачем, відповідачем мало було б
здійснено до 01.03.2011р. Таким чином,
прострочення виконання зобов'язання за
договором, а також і строк позовної
давності починає відлік з 01.03.2011р.
Позовна заява подана до суду 22.08.2014р.
Отже, позивачем пропущено трирічний
строк позовної давності, передбачений
ст. 257 ЦК України. Просить застосувати
строки позовної давності та відмовити
позивачу у позові.

У судовому засіданні 22.10.2014р.
представник відповідача в усній формі
також зазначив, що можливо договір й
було підписано з боку відповідача, але
фактичні дії щодо його виконання, а
саме: надання позивачем позики,
здійснені не були. Надати договір, або
його копію не має змоги, у зв'язку з його
відсутністю.

Згідно зі ст. 75 ГПК України справу
розглянуто за наявними матеріалами,
які суд визнав достатніми для
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, суд не вбачає підстав для
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Позивач на обґрунтування своїх вимог
посилається на договір займу
(зворотної фінансової допомоги) від
07.10.2010р.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

З приписів ст. 36 ГПК України слідує, що
письмові докази подаються в оригіналі
або в належним чином засвідченій копії.

Разом з тим, до позовної заяви була
додана не завірена копія договору
займу (зворотної фінансової допомоги)
від 07.10.2010р.

На неодноразову вимогу суду оригінал
договору займу від 07.10.2010р. позивачем
представлений не був, не була надана і
його завірена копія. Відповідач також
не надав суду оригінал договору або
його завірену копію, у зв'язку з його
відсутністю у відповідача (як усно
зазначив представник відповідача в
судовому засіданні).

Отже, додана до позову не завірена
копія договору позики від 07.10.2010р. не є
належним та допустимим доказом в
розумінні ст. 34 ГПК України.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити про наступне.

З приписів ст.ст. 1046, 1047 ЦК України
слідує, що за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
інші речі, визначені родовими ознаками,
а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку
ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Проте, позивачем на обґрунтування
своїх вимог, доказів надання
відповідачу позики не надано. Навпаки,
матеріали справи свідчать, що грошові
кошти в розмірі 150000 грн. на банківський
рахунок відповідача не надходили, що
підтверджується довідкою ПАТ КБ
«Приватбанк» від 02.09.2014р. про відкриття
ФОП ОСОБА_2 рахунку з 23.01.2009р., та
виписками з банку за період з 01.01.2010р. по
31.12.2010р.

Таким чином, підстави для задоволення
позовних вимог відсутні. У задоволенні
позову слід відмовити повністю.

Щодо заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до п. 2.2.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування строків
позовної давності у вирішення
господарських спорів» № 10 від 29.05.2013р.
за змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Оскільки суд дійшов до висновку про
необґрунтованість позовних вимог,
підстав для застосування строків
позовної давності немає. У задоволенні
заяви відповідача відмовлено.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові
витрати у справі покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя
О.С. Боєва

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання.
Повне рішення підписано 03.11.2014 р.