м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПриватного підприємства
"Профклімат"до Комунального
підприємства "Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду
Подільського району"простягнення 189 699,
Головуюча суддя Літвінова М.Є.
Судді Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача: Лисенко О.В., Грабська
К.В. - представники за дов.;
від відповідача: Горшунов Г.Г. -
У судовому засіданні 22.10.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Профклімат"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Комунального
підприємства "Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду
Подільського району" про повернення
безпідставного збагачення та
відшкодування збитків 189 699,89 грн. на
підставі Договору оренди №2746/09 від
01.09.2009.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 порушено провадження у
справі №910/14697/14, розгляд справи
призначений на 18.08.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.08.2014, в порядку статті 77 ГПК
України, розгляд справи відкладений на
10.09.2014.

В судовому засіданні 10.092014 на підставі
ст. 77 ГПК України судом оголошено
перерву до 01.10.2014 та ухвалою
господарського суду міста Києва від
10.09.2014 продовжено строк вирішення спору
в порядку статті 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.10.2014, в порядку статті 77 ГПК
України, розгляд справи відкладений на
22.10.2014.

Розпорядженням заступника Голови
господарського суду міста Києва від
01.10.2013 справу №910/14697/14 передано на
розгляд колегії суддів у наступному
складі: головуюча суддя Літвінова М.Є.,
суддя Босий В.П., суддя Полякова К.В..

Ухвалою від 01.10.2014 справу прийнято до
провадження колегії суддів, розгляд
справи призначено на 22.10.2014.

У відзиві на позов відповідач
заперечив проти задоволення позовних
вимог, оскільки п. 3.5 угоди чітко
визначено, що орендна плата
сплачується орендарем на рахунок
підприємства, за яким закріплено майно
на праві господарського відання чи
оперативного управління
балансоутримувача - КП "Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду Подільського району в
м. Києві", починаючи з дати підписання
акта приймання передачі при поверненні
об'єкта оренди орендодавцеві.

Відповідач заперечив проти тверджень
позивача про те, що він страхував об'єкт
оренди за свій рахунок, оскільки з п. 4.11
угоди, орендар зобов'язаний протягом
місяця, починаючи з дати укладення
договору застрахувати об'єкт оренди на
користь орендодавця на весь строк дії
Договору оренди.

В судовому засіданні 22.10.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
відповідача, господарський суд міста
Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

01.09.2009 Розпорядженням виконавчого
органу Подільської районної у м. Києві
ради (Подільської районної у м. Києві
державна адміністрація) №1007 вирішено
надати ПП "Профклімат" в тимчасове
орендне користування (2 роки 364 дні)
нежилі підвальні приміщення загальною
площею 110,36 кв.м. по вул. Почайнинській,
16, літ А.

01.09.2009 між КП "Оренда" (орендодавець) та
ПП "Профклімат" (орендар) укладений
договір №2746/09 оренди нерухомого майна
(нежилих будівель, споруд, приміщень)
комунальної власності територіальної
громади Подільського району м. Києва
(далі - Договір), за умовами якого,
орендодавець на підставі
розпорядження Подільської районної у
м. Києві державної адміністрації від
01.09.2009 №1007 передає, а орендар приймає в
оренду підвального приміщення
(будівлю, споруду) площею 110,36 кв.м. по
вул. Почайнинській, 16, літ А, для
розміщення пункту побутових послуг
населення.

01.09.2009 за актом прийому приміщення
(будинку) передано в оренду відповідачу
приміщення (будинок) по вул.
Почайнинська, 16, літ. А, загальною
площею 110,36 кв.м., підвал. Крім того, в
цьому акті додатково зазначено, що
приміщення потребує капітального
ремонту та введення в експлуатацію.

Враховуючи, що КП "Оренда", згідно
рішення Київської міської ради від
06.10.2011 №200/6416 припиняє свою діяльність у
зв'язку з реорганізацією шляхом
приєднання до комунального
підприємства "Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду
Подільського району м. Києва" та
керуючись положенням про оренду майна
територіальної громади міста Києва
(рішенням Київської міської ради від
22.09.2011 №34/6250), КП "Оренда" за згодою
орендаря передає своєму
правонаступнику - Подільська районна у
місті Києві державна адміністрація
приймає на себе права та обов'язки
орендодавця по договору оренди №2746/09
від 01.09.2009, Подільська районна у місті
Києві державна адміністрація
(орендодавець), Приватне підприємство
"Профклімат" (орендар) та КП "Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду Подільського району м.
Києва (балансоутримувач) підписали
додаткову угоду від 18.04.2012 про зміну і
доповнення до договору №2746/09 від 01.09.2009.

Вказаною додатковою угодою сторони
погодили внести зміни до п.1.4 Договору
та викласти його наступним чином:
Орендна плата сплачується орендарем
щомісячно на рахунок
балансоутримувача, починаючи з дати
підписання даної додаткової угоди.

Угодою від 18.04.2012, сторони погодились
змінити договір виклавши його в новій
редакції.

Відповідно до п.3.1 Договору, за
користування об'єктом оренди орендар
сплачує орендну плату, розрахунок якої
здійснюється на підставі п. 21 Методики
розрахунку орендної плати за
користування майном територіальної
громади м. Києва затвердженої рішенням
Київради від 22.09.2011 №4/6250 та на дату
підписання договору в цілому становить
1 781,84 грн.(сума без ПДВ) та 356,37 грн. (сума
ПДВ), разом 2 138,21 грн.

Розмір орендної плати за кожний
наступний місяць визначається з
урахуванням індексу інфляції за
попередній місяць, опубліковану у
поточному місяці (п.3.2).

Відповідно до п.3.4 Договору, додатково
до орендної плати нараховується
податок на додану вартість у розмірах
та порядку, визначених законодавством
України, який сплачується орендарем
разом з орендою платою.

Згідно п. 3.5 Договору, орендна плата
сплачується орендарем на рахунок
підприємства, за яким закріплено майно
на праві господарського відання чи
оперативного управління
балансоутримувача - Комунальне
підприємство "Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду
Подільського району", починаючи з дати
підписання акта приймання-передачі.
Останнім днем сплати орендної плати є
дата підписання сторонами акта
приймання-передачі при поверненні
об'єкта оренди орендодавцеві.

Сторони договору також погодили, що
орендна плата сплачується орендарем
незалежно від наслідків господарської
діяльності орендаря щомісячно не
пізніше 20 числа наступного місяця (п. 3.6
Договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору, він
укладений з моменту підписання його
сторонами і діє з 01.09.2009 по 01.09.2012. У разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення цього Договору або зміну
його умов після закінчення строку його
чинності протягом одного місяця
договір вважається продовженим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені цим Договором.

Як свідчать матеріали справи, рішенням
Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096
вирішено затвердити перелік об'єктів
права комунальної власності
територіальної громади міста Києва,
відповідно до якого, відноситься й
будинок по вул. Почайнинській, 16.

Крім того, в матеріалах справи наявний
технічний паспорт на нежитловий
будинок по вул. Почайнинська, 16, в м.
Києві, відповідно до якого, вказане
приміщення є допоміжним.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, позивач зазначив наступне:

1.Починаючи з 08.10.2009 по 27.03.2014 позивача
сплачував грошові кошти за приміщення
яким не користувався з вини
відповідача у розмірі 138 450,43 грн.;

2.Позивач застрахував об'єкт оренди за
свій рахунок, за що сплатив 2 979,46 грн.;

3.Позивач за власний рахунок здійснив
оцінку нежитлового приміщення - 30.09.2009
сума 1 600,00 грн. і 27.07.2012 сума - 2 000,00 грн.,
всього на суму 3 600,00 грн.;

4.Стан приміщення на момент прийняття
об'єкту оренди і на сьогоднішній день
знаходиться в непридатному для
користування стані, про що зазначено у
акті приймання-передачі від 09.09.2009;

5.Позивач поніс збитки у розмірі 44 670,00
грн. шляхом проведення ремонтних робіт;

6. Договір не продовжено.

Таким чином, з урахуванням наведеного,
позивач зазначив, що протягом 2009-2014
років відповідач отримував грошові
кошти, поліпшував за рахунок позивача
стан приміщень, не маючи жодної
правової підстави, тобто фактично
привласнював грошові кошти
відповідача та до цього часу продовжує
виставляти рахунки на оплату оренди та
нараховує пеню за несвоєчасну оплату.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Позивач зазначив, що з 08.10.2009 по 27.03.2014
позивач сплатив грошові кошти за
приміщення, котрими не користувався з
вини відповідача у розмірі 138 450,43 грн.,
на підтвердження чого надав акт звірки
взаєморозрахунків.

Однак, згідно ст. 33 ГПК України, позивач
не довів суду належними та допустимими
доказами обставину щодо не
користування орендованим приміщенням,
а тому враховуючи умови Договору,
зокрема п. 3.1, орендар за користування
об'єктом приміщення зобов'язаний
сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 2.2 Договору оренди,
орендар зобов'язаний протягом одного
місяця з дня укладення договору оренди
застрахувати об'єкт оренди на весь
термін оренди та надати орендодавцю
копію договору страхування (страхового
полісу) та платіжних доручень про
сплату страхових платежів. Страхування
об'єкту оренди проводиться на користь
орендаря.

Тому, враховуючи наведені положення
Договору, позивач уклав договори
страхування (від 16.06.2010 №962-ип/10к, від
08.10.2010 №12/29064, від 17.11.2011 №09/36966).

Посилання позивача щодо понесення ним
збитків у зв'язку з оплатою оцінки
нежитлового приміщення (30.09.2009 суму 1600,00
грн., 27.07.2012 - 2 000,00 грн., всього - 3 600,00 грн.)
судом визнано необґрунтованими та
безпідставними. Крім того, позивачем не
доведено суду в порядку ст. 33 ГПК
України, що витрати з оплати оцінки
нежитлового приміщення повинен нести
відповідач.

Крім того, відповідно до листа від
10.07.2012 №1164, КП "Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду
Подільського району", відповідно до ст.
11 Закону України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні" балансоутримувач
нежитлового приміщення підвалу
загальною площею 110,36 кв.м.,
розташованого за адресою: м. Київ, вул.
Почайнинська, 16, літ. А, доручило ПП
"Профклімат" укласти договір на
проведення незалежної оцінки вартості
зазначеного приміщення з метою
подальшого розрахунку орендної плати.

Відповідно до п. 3.3 Договору в старій
редакції, на яку посилається позивач,
орендар має право виступати замовником
на виготовлення проектно-кошторисної
документації та проведення
необхідного ремонту за письмовим
дозволом орендодавця.

Позивач зазначає, що поніс витрати на
встановлення метало-пластикових вікон,
полагодження вікон, тощо, у розмірі 44
670,00 грн., на підтвердження чого надав
копію договору №25/2010 від 25.02.2010, акт
надання послуг та квитанції.

Однак, із вищезазначеним суд не
погоджується, оскільки будь-якого
письмового дозволу орендодавця на
проведення ремонту, як сторони
погодили в п. 3.3 Договору оренди,
відповідач позивачем не надавав, що
підтверджується матеріалами справи та
поясненнями відповідача.

Як свідчать матеріали справи, позивач
звернувся до Подільської районної
державної адміністрації про
продовження договору оренди від 01.09.2009,
у відповідь на що, адміністрація
повідомила позивача, що продовження
строку дії договору може бути
розглянуто після надання згоди всіх
повнолітніх мешканців даного будинку
(лист від 08.01.2014 №106-11).

В матеріалах справи наявна постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 05.05.2014 №826/1405/14, якою
визнано протиправні дії та
бездіяльність Департаменту
комунальної власності м. Києва,
Подільської районної державної у м.
Києві адміністрації щодо не прийняття
рішення про зміну істотних умов
договору оренди №2746/09 від 01.09.2009.

Отже, матеріали справи свідчать, що
позивач продовжує фактичне
користування орендованим приміщенням,
враховуючи відсутність акту
повернення орендованого приміщення.

Посилання позивача на неправомірність
оренди приміщення за Договором,
оскільки воно є допоміжним, що було
наслідком безпідставно отриманих
відповідачем коштів з орендної плати,
судом визнано безпідставним,
враховуючи, що розпорядження на
підставі якого передано в оренду
спірне приміщення не скасовано.
Доказів протилежного суду не надано.

Главою вісімнадцятою цивільного
кодексу України регулюються положення
набуття, збереження майна без
достатньої правової підстави.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України
визначено загальні положення про
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави:

Особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Частиною 1 ст. 1213 Цивільного кодексу
передбачено, набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна і які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Положення глави 83 Цивільного кодексу
України застосовуються незалежно від
того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події. Таким
чином, обов'язковою умовою, з якою
законодавець пов'язує виникнення
даного виду зобов'язань, є відсутність
правової підстави для набуття майна
однією особою за рахунок іншої особи.

Статтею 177 Цивільного кодексу України
унормовано, що об'єктами цивільних прав
є речі, у тому числі гроші. Майном, як
особливим об'єктом згідно зі статтею 190
цього Кодексу вважаються окрема річ,
сукупність речей, а також майнові права
та обов'язки. Зі змісту наведених норм
вбачається, що положення про
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави поширюються і на
безпідставно набуті грошові суми.

Відтак, в силу юридичного факту
володіння грошовими коштами без
достатньої правової підстави у
володільця згідно ст.ст. 11, 1212
Цивільного кодексу України виникає
зобов'язання повернути такі кошти на
користь особи, яка має відповідні права
на такі кошти.

Реалізуючи передбачене ст. 64
Конституції України право на судовий
захист, звертаючись до суду, особа
вказує в позові власне суб'єктивне
уявлення про порушене право чи
охоронюваний інтерес та спосіб його
захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати
об'єктивну оцінку наявності порушеного
права чи інтересу на момент звернення
до господарського суду, а також
визначити, чи відповідає обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права тим, що передбачені
законодавством, та чи забезпечить
такий спосіб захисту відновлення
порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.

Позивачем було надано суду належне
обгрунтування та докази на
підтвердження обставин, які
підтверджують порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
останнього з боку відповідача.

Відповідно до статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом
(частина перша статті 614 ЦК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу
України передбачено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 вказаного
кодексу до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки. Тобто,
протиправна дія є причиною, а шкода
-наслідком протиправної дії.
Відсутність будь-якої з зазначених
ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Однак, позивачем не доведено суду про
те, що обставини наведені у позовній
заяві є наслідком протиправних дій
відповідача.

Згідно Постанови Пленуму Вищого
Господарського суду України від 26.12.11 №
18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 27.10.2014.

Головуючий суддя

М.Є. Літвінова

Судді

В.П. Босий

К.В.
Полякова