м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкрБус»
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
про стягнення заборгованості
Судді Васильченко Т.В. (головуючий)
в присутності представників сторін:
від позивача - Гостищева Н.В.,
довіреність №35-29-15 від 08.04.2014;
від відповідача - не з'явилися;
від третьої особи - не з'явилися.
Суть спору: Державне підприємство
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «УкрБус»
грн. - основний борг, 1353, 42 грн. - пеня, 243,
54 - 3 % річних та 1957, 35 грн. - інфляційні
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов договору № 02.1.2-25-129 від
08.09.2008 позивач надав відповідачу
обумовлені договором комунальні
послуги, проте відповідач в порушення
умов договору зобов'язання по оплаті
наданих послуг не виконав, у зв'язку з
чим виникла заборгованість перед
нарахування пені, 3 % річних та
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.07.2014 порушено провадження у
справу до розгляду.
29.07.2014 відповідач через відділ
діловодства суду подав клопотання про
зупинення провадження у справі.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.08.2014 продовжено строк
вирішення спору на 15 днів та в судовому
засіданні у відповідності до ст. 77 ГПК
України оголошено перерву до 13.08.2014.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 13.08.2014 на підставі ст. 27 ГПК
України залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Київській області та
призначено колегіальний розгляд
справи.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 13.08.2014 призначено
наступному складі суду: Головуючий
суддя: Васильченко Т.В., судді: Грєхова
Ухвалою господарського суду міста
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Головуючий суддя:
Васильченко Т.В., судді: Грєхова О.А.,
Босий В.П. та призначено до розгляду.
27.08.2014 позивач через відділ діловодства
суду подав заяву про збільшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої збільшив позовні вимоги в частині
3% річних до 316, 68 грн., інфляційні
втрати до 2237, 96 грн.
09.10.2014 позивач через відділ діловодства
суду подав заяву про збільшення
розміру позовних вимог в частині
стягнення основного боргу, відповідно
до якої просить стягнути з відповідача
основний борг у розмірі 32 289, 05 грн.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 13.10.2014 продовжено строк
27.10.2014 позивач в судовому засіданні
подав пояснення, в яких вказав, що з
урахуванням поданих ним заяв про
збільшення розміру позовних вимог,
просить суд стягнути з відповідача
річних, 3669,79 грн. - інфляційних втрат та
1353,42 грн. - пені.
Розглянувши в судовому засіданні 27.10.2014
заяви позивача про збільшення розміру
позовних вимог, суд дійшов наступного
Частина 4 ст. 22 ГПК України визначає
права, які належать лише позивачу,
зокрема позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
(надалі - Постанова Пленуму ВГСУ № 18 від
26.12.2011 р.) під збільшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
збільшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (зокрема, в бік збільшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір.

Враховуючи те, що судом не встановлено,
що вищезазначені дії позивача
суперечать законодавству або
порушують права та охоронювані законом
інтереси інших осіб, суд приймає заяву
позивача про збільшення позовних вимог
до розгляду.

Отже, оскільки збільшення розміру
позовних вимог, викладене позивачем у
його письмових заявах, прийняте
господарським судом, то новою ціною
позову, виходячи з якої розглядається
спір є: 32289,05 грн. - основний борг, 394,17
грн. - 3 % річних, 3669,79 грн. - інфляційні
втрати та 1353,42 грн. - пеня.

Також, за результатами розгляду в
судовому засіданні клопотання
відповідача про зупинення провадження
у справі, суд дійшов висновку про
відмову в його задоволенні з огляду на
те, що спірні вимоги є поточними, які до
винесення судом постанови про визнання
боржника банкрутом, підлягають
розгляду в позовному провадженні.

В судовому засіданні 27.10.2014 представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити.

Відповідач та третя особа у судове
засідання 27.10.2014 не з`явились, про
причини неявки суду не повідомили, хоча
про час та місце розгляду справи
повідомлені своєчасно та належним
чином, заяв чи клопотань до суду не
подали.

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" розпочинаючи судовий
розгляд, суддя має встановити, чи
повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору. Зважаючи
на те, що неявка представників
відповідача та третьої особи не
перешкоджає всебічному, повному та
об'єктивному розгляду всіх обставин
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні 27.10.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, який приймав
участь під час розгляду справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, та оцінивши докази,
які мають значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору оренди
№562/02.11.2-24-077 від 03.10.2007, укладеного між
Регіональним відділення Фонду
державного майна України по Київській
області (орендодавець), Державним
підприємством «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» (балансоутримувач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «УкрБус» (орендар), а
також акту №1 передачі-приймання
орендованого майна до вказаного
договору, орендодавець передав, а
орендар прийняв в строкове платне
користування нерухоме майно, що
знаходиться на балансі
балансоутримувача, а саме приміщення
на першому поверсі терміналу «В»,
розміщене за адресою: Аеропорт,
Бориспіль-7, Київська обл. 08307, площею 4,10
кв.м.

08.09.2008 між Державним підприємством
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
(Аеропорт) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «УкрБус» (клієнт)
укладено договір №02.1.2-25-129 про надання
комунальних послуг, відповідно до
якого у зв'язку з наданням в оренду
клієнту приміщення на 1 поверсі
терміналу «В» Аеропорту, площею 4, 10
кв.м., яке знаходиться на балансі
останнього, Аеропорт надає, а клієнт
отримує наступні послуги: забезпечення
приміщення теплом (теплова енергія),
забезпечення санітарно-гігієнічних
умов праці, використання води для
прибирання приміщення самостійно
клієнтом, електрозабезпечення,
прибирання (сміттєзбірника) та
вивезення твердих побутових відходів,
передача електроенергії мережами
аеропорту, підтримання Аеропорту в
належному стані площі прилеглої до
приміщення клієнта, а також
привокзальної площі Аеропорту; надання
можливості використання автомобілями
клієнта під'їзних шляхів привокзальної
площі Аеропорту; надання службою
пожежної безпеки Аеропорту допомоги
клієнту при розробці інструкцій щодо
дотримання вимог «Правил пожежної
безпеки в Україні» (п.1.1).

Пунктом 1.3 договору визначено, що
сплата за послуги здійснюється
клієнтом з дати підписання сторонами
акту передачі-приймання майна.

При цьому, розмір оплати за послуги
залежить від фактичного їх об'єму,
тарифів та витрат Аеропорту, пов'язаних
з обсягом послуг в період їх надання,
якості послуг та інших випадках,
передбачених чинним законодавством
України (п.1.4 договору).

Пунктом 2.1.6 договору передбачено, що в
разі зміни вартості надання послуг,
Аеропорт зобов'язаний сповістити про
це клієнта у письмовій формі
(рекомендованим листом або вручити
уповноваженій особі під розписку) не
пізніше, ніж за 15 днів до введення їх в
дію, а клієнт зобов'язаний прийняти їх
для розрахунків.

У зв'язку зі зміною тарифів на послуги,
листами № 01-22-5929 від 14.12.2010 та № 01-22-1132
від 16.09.2013 позивач повідомляв
відповідача про зміну тарифів на
комунальні послуги, які надає Аеропорт.

Згідно п. 2.1.5 договору Аеропорт
зобов'язується щомісяця, до 10 числа,
місяця наступного за місяцем, в якому
надавалися послуги, виставляти клієнту
рахунок з врахуванням змінення цін, до
якого включена оплата за даним
договором за місяць та надавати акт
приймання-здачі виконаних послуг, який
є контролюючим та звітним документом
сторін щодо якості надання-отримання
послуг.

В свою чергу, клієнт зобов'язується
щомісяця, з десятого числа місяця, що
слідує за звітним, самостійно
одержувати в бухгалтерії Аеропорту
рахунок та акт приймання-здачі
виконаних послуг та повернути в
бухгалтерію Аеропорту підписаний акт
приймання-здачі виконаних послуг
протягом п'яти днів з дати його
отримання. Якщо протягом п'яти днів акт
приймання-здачі виконаних послуг не
буде повернутий Аеропорту, він
вважається підписаним сторонами.
Підписання акту клієнтом є
підтвердженням відсутності претензій
до якості наданих послуг (п.п. 2.2.1, 2.2.2
договору).

Строк дії договору сторони встановили
з дати підписання сторонами акту
передачі-приймання майна до 01.01.2009. У
разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
договору після закінчення строку його
чинності протягом одного місяця,
договір вважається продовженим на
кожний наступний рік (п.п. 6.1-6.2
договору).

Під час розгляду справи доказів
припинення дії договору сторонами не
надано, а отже він є діючим та
приймається судом до уваги.

На виконання умов вказаного договору
позивач надав відповідачу за період з
жовтня 2013 по липень 2014 обумовлені
договором послуги на загальну суму
32289,05 грн., що підтверджується
долученими до матеріалів справи актами
приймання-здачі наданих послуг від
31.10.2013 на суму 73,00 грн., від 31.10.2013 на
суму 3133,62 грн., від 30.11.2013 на суму 156,71
грн., від 30.11.2013 на суму 3137,62 грн., від
31.12.2013 на суму 109,01 грн., від 31.12.2013 на суму
3178,66 грн., від 31.01.2014 на суму 156,71 грн., від
31.01.2014 на суму 3182,76 грн., від 28.02.2014 на
суму 156,71 грн., від 28.02.2014 на суму 3166,99
грн., від 31.03.2014 на суму 3134,92 грн., від
31.03.2014 на суму 156,71 грн., від 30.04.2014
на суму 3118,39 грн., від 30.04.2014 на суму 97,33
грн., від 31.05.2014 на суму 3109,97 грн., від
30.06.2014 на суму 3109,97 грн. та від 31.07.2014 на
суму 3109,97 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
рахунки на оплату та акти за жовтень 2013
в бухгалтерії Аеропорту відповідач
отримав 12.11.2013 та 14.11.2013, за березень 2014
отримав 16.04.2014, за квітень 2014 отримав
13.05.2014, за травень 2014 отримав 16.04.2014.

Доказів того, що відповідач самостійно
отримував у позивача рахунки та акти за
період з листопада 2013 року по лютий 2014
року та за період з червня 2014 року по
липень 2014 року матеріали справи не
містять, у зв'язку з чим, позивачем за
спірний період були надіслані
відповідачу рахунки та акти, що
підтверджується реєстрами про
відправлення рекомендованої
кореспонденції та повідомленнями про
вручення поштових відправлень з
відмітками про отримання.

Втім, в порушення умов договору,
відповідач вищезазначені акти не
підписав та Аеропорту не повернув, як і
не надав письмової мотивованої відмови
від їх підписання.

В той час як п. 2.2.2 договору визначено,
що якщо протягом п'яти днів акт
приймання-здачі виконаних послуг не
буде повернутий Аеропорту, він
вважається підписаним сторонами.

Відтак, виходячи з умов зазначеного
пункту договору, суд приходить до
висновку, що надані позивачем акти є
узгодженими (підписаними), а послуги
прийнятими відповідачем.

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
позивачем умов надання спірних послуг.

Сплата рахунку відповідно до п.2.2
договору здійснюється клієнтом до 15
числа того ж місяця.

Позаяк, відповідач в порушення взятих
на себе зобов'язань оплату отриманих
послуг належним чином не здійснив, у
зв'язку з чим виник борг за надані
послуги в сумі 32 289, 05 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За умовами ст.ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України договір є однією з
підстав виникнення зобов`язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
даного Кодексу і інших актів
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається,
якщо інше не встановлено договором
або законом. Аналогічна за змістом
норма міститься у п.1 ст. 193
Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
про надання послуг, а за умовами ст. 901
Цивільного кодексу України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Втім, як встановлено під час розгляду
справи, відповідач взяті на себе
зобов'язання по оплаті наданих послуг у
встановлений договором строк не
виконав.

Тоді як, п. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання
нею зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у
відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного,
враховуючи, що факт надання позивачем
відповідачу узгоджених комунальних
послуг та факт порушення відповідачем
своїх договірних зобов`язань в частині
своєчасної оплати наданих послуг
підтверджений матеріалами справи і не
спростований відповідачем, суд прийшов
до висновку про обґрунтованість
позовних вимог в частині стягнення
основного боргу в сумі 32289, 05 грн.

У відповідності до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відтак, оскільки відповідач допустив
прострочення виконання грошового
зобов'язання, позивачем нараховано за
період з 18.11.2013 по 07.10.2014 окремо по
кожному акту, згідно наданого
розрахунку та заявлено до стягнення з
відповідача 3% річних в сумі 394, 17 грн. та
інфляційні втрати у розмірі 3669, 79 грн.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

При цьому, інфляційні втрати та 3%
річних є складовою боргу.

Перевіривши надані позивачем
розрахунки інфляційних втрат та 3%
річних, суд дійшов висновку про їх
обґрунтованість, вірність та
відповідність фактичним обставинам
справи і нормам чинного законодавства,
тому вимоги позивача в цій частині
також підлягають задоволенню.

Втім, вимога позивача про стягнення 1353,
42 грн. пені задоволенню не підлягає, в
зв'язку з тим, що відповідно до ст. 12
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції,
чинній до 19.01.2013, оскільки провадження у
справі №5011-44/18705-2012 про
банкрутство відповідача триває за
попередньою редакцією) протягом
здійснення провадження у справі про
банкрутство встановлюється заборона
на нарахування боржнику, щодо якого
порушено справу про банкрутство та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів (в даному випадку ухвалою
від 24.12.2012), неустойки (штрафу, пені), а
також інших санкцій за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена
у постановах Верховного Суду України
від 01.10.2013 у справі №28/5005/3240/2012 та від
12.03.2013 у справі №29/5005/16170/2011.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідач під час розгляду справи не
надав суду належних та допустимих
доказів, які б спростовували заявлені
позовні вимоги та свідчили про
відсутність у нього обов'язку сплатити
заявлену до стягнення заборгованість.

З урахуванням вищевикладеного,
оцінивши подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
часткове задоволення позовних вимог, з
покладенням витрат по сплаті судового
збору в цій частині на відповідача в
порядку ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкрБус» (04119 м. Київ,
вул. Якіра, буд. 13, літ Б;
ідентифікаційний код 34926028) на користь
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» (08307, Київська
область, м. Бориспіль, Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» ідентифікаційний
код 20572069) 32289 (тридцять дві тисячі
двісті вісімдесят дев'ять) грн. 05 коп. -
основного боргу, 394 (триста дев'яносто
чотири) грн. 17 коп. - 3% річних, 3669 (три
тисячі шістсот шістдесят дев`ять) грн. 79
коп. - інфляційних втрат та 1761 (одну
тисячу сімсот шістдесят одну) грн. 42
коп. - судового збору, видати наказ
позивачу після набрання рішенням суду
законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 30.10.2014.

Головуючий суддя:
Т.В.Васильченко

Судді:
О.А.Грєхова

В.П.Босий