ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р.Справа № 922/3050/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в о. ХФ ПАТ
"Укртелеком" м. Харків до
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Харкова МОУ, м. Харків про стягнення
коштів за участю представників сторін:

позивача - Бойко Р.О. за довіреністю
№1786 від 11.12.13 року,

відповідача - Короп"яна С.В. за
довіреністю №20 від 08.01.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Укртелеком" в о. ХФ ПАТ "Укртелеком" м.
Харків (позивач) звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до відповідача -
Квартирно-експлуатаційного відділу
м. Харкова МОУ, м. Харків про
стягнення основного боргу в сумі 3303,84
грн., 44,42 грн. - пені, три проценти річних
- 16,39 грн., збитки від інфляції - 188,45 грн.
та 1827,00 грн. витрат зі сплати судового
збору. В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на не належним
виконанням покладених на відповідача
обов'язків за Договором про надання
телекомунікаційних послуг №057104361/865
від 25.11.2003 р., в частині повної та
своєчасної оплати отриманих
телекомунікаційних послуг за період з
грудня 2013 р. по травень 2014 р.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 21.07.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 11.08.2014
року о 10:30 годині.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 11.08.2014 року
розгляд справи було відкладено на
26.08.2014 року о 11:00 годині.

До господарського суду Харківської
області 26.08.2014 року від представника
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву (вх. №. 29516), відповідно до якої
просить суд, відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80
ГПК України припинити провадження у
частині стягнення з КЕВ м. Харків
коштів у розмірі 3303,84 грн., у зв'язку з
тим, що КЕВ м. Харкова сплатив борг
позивачу, а також просить суд зменшити
розмір штрафу та пені на 90%. Крім того,
до вказаного відзиву представником
відповідача додано копії платіжного
доручення № 517 від 21.08.2014 р., платіжного
доручення № 266 від 21.08.2014 р., копію
положення про
квартирно-експлутаційний відділ м.
Харкова, копію довідки з ЄДРПОУ;
довідку про банківські реквізити КЕВ м.
Харкова.

Надані документи прийняті судом до
розгляду, досліджені та долучені до
матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просить суд в частині
стягнення заборгованості в сумі 3303,84
грн. провадження припинити, стягнути з
відповідача на користь позивача - 44,42
грн. - пеню; 16,39 грн. - три відсотки
річних; 188,45 грн. - індекс інфляції та
покласти на відповідача судові
витрати. Надав пояснення по суті
справи.

Представник відповідача у судове
засідання з`явився, підтримав наданий
відзив на позов та просив суд
відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України
припинити провадження у частині
стягнення з КЕВ м. Харків коштів у
розмірі 3303,84 грн., у зв'язку з тим, що КЕВ
м. Харкова сплатив борг позивачу, а
також просить суд зменшити розмір
штрафу та пені на 90%. Надав пояснення по
суті справи.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача та відповідача,
суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

Між публічним акціонерним товариством
"Укртелеком" в особі Харківської філії
ПАТ "Укртелеком" (позивачем) та
Квартирно - експлуатаційним відділом
м.Харкова, (відповідачем, споживачем)
25.11.2003 р. укладено договір про надання
телекомунікаційних послуг № 057104361/865,
згідно умов якого позивач відповідно
до умов договору зобов'язався надавати
споживачу послуги електрозв'язку, а
споживач зобов'язався своєчасно
оплачувати отримані послуги
відповідно до умов цього договору.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Отже, за юридичною природою вказаний
договір є договором про надання послуг.

Цей договір набирає чинності з дня
підписання і діє п'ять років (п.7.1.
договору). При цьому, сторонами у п.7.2.
договору погоджено, якщо за місяць до
закінчення терміну дії договору жодна
зі сторін не повідомила про його
припинення, то договір вважається
дійсним на той же термін, що в свою
чергу, в зв'язку з відсутністю у
матеріалах справи відповідного
повідомлення, дає суду підстави дійти
висновку про те, що договір про надання
телекомунікаційних послуг №057104361/865
від 25.11.2003 р. є діючим.

За змістом п. 4.5. договору розрахунки за
фактично отримані в кредит послуги
електрозв'язку за кожний попередній
місяць проводяться споживачем
протягом десяти днів з дня одержання
рахунку, але не пізніше 20-го числа
місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до ст. 902 ЦК України,
виконавець повинен надати послугу
особисто.

Як свідчать матеріали справи, позивач
належним чином виконував свої
обов'язки за вищевказаним договором та
надавав відповідачу телекомунікаційні
послуги (рахунки-акти №12.2013.865 за
грудень 2013 року, №1.2014.865 за січень 2014
року, 2.2014.865 за лютий 2014 року, 3.2014.865 за
березень 2014 року, 4.2014.865 за квітень 2014
року, 5.2014.865 за травень 2014 року, арк.с. 19 -
24).

У відповідності до п. 5 ст. 33 Закону
України "Про телекомунікації", пункту 36
Правил надання та отримання
телекомунікаційних послуг,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 11 квітня 2012 р. №
295, споживач зобов'язаний виконувати
умови договору та своєчасно оплачувати
отримані телекомунікаційні послуги
згідно діючих тарифів.

Стаття 629 ЦК України передбачає,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідач допустив порушення взятих
на себе зобов'язань щодо своєчасної
оплати отриманих послуг за період з
грудня 2013 року по травень 2014 року, у
зв'язку з чим станом на момент
звернення позивача з даним позовом до
суду у нього виникла заборгованість
перед позивачем в сумі 3303,84 грн.

Суд, дослідивши надані матеріалів
справи, встановив, що відповідачем під
час розгляду справи було у повному
обсязі сплачено суму основного боргу в
розмірі 3303,84 грн., про що свідчить
надане відповідачем до матеріалів
справи платіжні доручення № 517 від
21.08.2014 р. та № 266 від 21.08.2014 р.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18, Господарський
суд припиняє провадження у справі у
зв'язку з відсутністю предмета спору
(пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК),
зокрема, у випадку припинення
існування предмета спору (наприклад,
сплата суми боргу, знищення спірного
майна, скасування оспорюваного акта
державного чи іншого органу тощо), якщо
між сторонами у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Суд, дослідивши надані документи
вважає за необхідне задовольнити
клопотання відповідача, яке викладене
у відзиві на позовну заяву та
провадження у справі в частині
стягнення основного боргу у розмірі
3303,84 грн. припинити, на підставі п.1-1 ч.1.
ст. 80 ГПК України, оскільки
відповідачем платіжними дорученнями,
доданих до матеріалів справи сплачено
заборгованість після порушення
провадження у справі.

Окрім вимоги про стягнення суми
основного боргу, позивачем заявлено
вимоги про стягнення з відповідача 3%
річних в розмірі 16.39 грн., інфляційні в
розмірі 188.45 грн. та пені в розмірі 44.42
грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання
грошового зобов'язання кредитор має
право стягнути, а боржник повинен
сплатити, крім основного боргу, також
втрати від інфляційних процесів та
річні відсотки за весь час
прострочення виконання зобов'язання.

Приймаючи до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання,
вимоги про стягнення з нього 3% річних в
розмірі 16,39 грн. та інфляційних в
розмірі 188,45 грн., заявлені позивачем
обґрунтовано, доведені матеріалами
справи, вірно нараховані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з
наслідків порушення зобов'язань є
сплата неустойки, розмір якої
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Норма ст. 546 Цивільного кодексу України
встановлює, що виконання зобов'язання
може забезпечуватись неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Невиконання зобов'язання або виконання
його з порушенням умов, визначених
змістом зобов'язання (неналежне
виконання), визнається згідно зі ст. 610
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання, в результаті чого
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом (ст. 611 Цивільного
кодексу України).

Правові основи господарської
діяльності суб'єктів господарювання
регулюються Господарським кодексом
України, ст. 230 якого встановлено, що
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойки, штрафу, пені).

За приписами статей 1,3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", якими
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу
України платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочення платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Отже, положеннями ст. 343 Господарського
кодексу України та ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" не
встановлено обмежень щодо визначення
розміру пені, а передбачено лише
обмеження розміру пені, що підлягає
стягненню.

Разом з цим сторонами у п. 5.8. договору
встановлено, що у разі несплати за
надані послуги електрозв'язку понад
установлений термін (з 21 числа місяця,
що настає після розрахункового
періоду) споживач сплачує пеню у
розмірі одного відсотка від затриманих
платежів за кожну добу затримки, згідно
з чинним законодавством.

Відповідно до частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. При цьому
право на неустойку, згідно частини 1
статті 550 вказаного кодексу, виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

З матеріалів справ вбачається, що
відповідач звернувся до суду з
клопотанням, відповідно до якого
останній просить суд зменшити розмір
штрафу та пені на 90%.

Розглянувши вказане клопотання
відповідача, яке було викладене у
відзиві на позовну заяву, суд, виходить
з наступного.

Відповідно до положень п. 3.17.4.
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені), а тому вона не
може застосовуватися у вирішенні
спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум
збитків та шкоди (стаття 22, глава 82
Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України істаттею 223
Господарського кодексу України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового
рішення зазначається про часткове
задоволення позову і розмір суми
неустойки, що підлягає стягненню.
Судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки.

Керуючись п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу та Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", а
також на підставі ст. 233 Господарського
кодексу України, вирішуючи питання про
зменшення розміру пені, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (п.3 ст. 83 ГПК України), суд в
порядку виключення, приймаючи до уваги,
що відповідач -
квартирно-експлутаційний відділ м.
Харкова - є бюджетною установою, вважає
можливим зменшити розмір пені на 90% і
стягнути з відповідача пеню в сумі 4,44
грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. У разі
зменшення судом розміру неустойки
судовий збір покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки. Таким чином,
судові витрати покладаються на
відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, п.1-1.
ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
частково.

Стягнути з Квартирно -
експлуатаційного відділу м.Харкова
(61024, м.Харків, вул..Пушкінська, 61, ) на користь публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" в
особі Харківської філії публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
(61002, м. Харків, вул. Іванова, 7/9, ) 4,44 грн. - пені, три проценти
річних - 16,39 грн., збитки від інфляції -
188,45 грн. та 1827,00 грн. витрат зі сплати
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення суми основної
заборгованості в розмірі 3303,84 грн -
провадження у справі припинити, на
підставі п.1-1 ч.1. ст. 80 ГПК України

В решті позовних вимог - відмовити

Повне рішення складено 01.09.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/3050/14