м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22260/14 28.10.14

За позовом Київського міського
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової

втрати працездатності

до Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача

ОСОБА_1

про стягнення 8 453,48 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача Пузько В.А. - по дов.
№ 17 від 13.01.2014

від відповідача Ханович К.В. - по
дов. № 427/03 від 22.08.2014

від третьої особи ОСОБА_1

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Київського
міського відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» на користь
Подільської міжрайонної виконавчої
дирекції Київського міського
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності страхові кошти в
розмірі 8 453,48 грн. для подальшого
вирішення питання щодо виплати ОСОБА_1
допомоги по вагітності та пологах.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
17.01.2014 ОСОБА_1 надала керівництву
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ІнтерГарант»
заяву про надання відпустки у зв'язку з
вагітністю та пологами на підставі
листа непрацездатності АГЕ № 747517.
30.01.2014 була складена
розрахунково-платіжна відомість № 1 та
нараховано допомогу в розмірі 8 453,48 грн.
Заява-розрахунок ПАТ «Страхова
компанія «ІнтерГарант» була подана до
Подільської міжрайонної виконавчої
дирекції для здійснення фінансування
допомоги по вагітності та пологах за
рахунок коштів Фонду. 21.02.2014 на
спеціальний рахунок ПАТ «Страхова
компанія «ІнтерГарант», відкритий у
Публічному акціонерному товаристві
«Брокбізнесбанк» від Подільської
дирекції надійшла сума допомоги у
розмірі 8 626,00 грн. на підставі
платіжного доручення № 5 від 27.02.2014 на
суму 8 453,38 грн. ПАТ «Страхова компанія
«ІнтерГарант» доручив ПАТ
«Брокбізнесбанк» перерахувати
допомогу в АТ «Райффайзен Банк Аваль».
Відповідач на підставі п 2.4. договору
про відкриття банківських рахунків та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування № 4177/11 від 12.08.2011
повинен був виконати платіжні
доручення отримані 27.02.2014. Однак, станом
на день подання позовної заяви
відповідач не виконав умови договору
та кошти не перерахував. З огляду на
викладене позивач вважає, що
відповідачем безпідставно набуто
кошти в розмірі 8 453,48 грн., які є
власність Фонду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.10.2014 порушено провадження у
справі № 910/22260/14 та призначено справу
до розгляду на 28.10.2014.

Позивачем 27.10.2014 до відділу діловодства
суду подано письмові пояснення в яких в
обґрунтування необхідності здійснення
стягнення на користь Подільської
міжрайонної виконавчої дирекції
зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 21
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» №
2240 від 18.01.2001 фінансування
страхувальників-роботодавців для
надання матеріального забезпечення
найманим працівникам здійснюється
районними, міжрайонними, міськими
виконавчими дирекціями відділень
Фонду в порядку, встановленому
правлінням Фонду. Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«ІнтерГарант» стоїть на обліку як
страхувальник в Подільській дирекції і
саме до Подільської дирекції було
подано заяву-розрахунок від 04.02.2014
(вхідний № 1872) для здійснення
фінансування длопомоги по вагітності
та пологах за рахунок коштів Фонду.
21.02.2013 заява-розрахунок була
профінансована Подільською дирекцією.
Разом з им, Подільська дирекція не є
окремою юридичною особою і не може
предмставляти свої інтеерси в суді.

27.10.2014 ОСОБА_1 подано до відділу
діловодства суду клопотання про
залучення її до участі у справі третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача.

Відповідач та позивач в судовому
засіданні 28.10.2014 не заперечували проти
залучення до участі у справі третьої
особи.

Суд розглянувши подане клопотання
відзначає наступне

Відповідно до ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора або ініціативи
господарського суду.

Суд дійшов висновку, що прийняття
рішення з даного господарського спору,
може вплинути на права або обов'язки
ОСОБА_1 щодо позивача, тому вважає
необхідним залучити останню до участі
у справі третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача.

Позивач в судовому засіданні 28.10.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому в судовому
засіданні 28.10.2014 відзиві на позовну
заяву проти задоволення позову
заперечує посилаючись на наступне.
12.08.2011 між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ПАТ
«Страхова компанія «ІнтерГарант»
укладено договір № 4177/11 про відкриття
банківських рахунків та здійснення
розрахунково-касового обслуговування.
за умовами якого відповідач
зобов'язався відкрити клієнту поточні
рахунки та за дорученням клієнта
здійснювати по його рахунках усі
розрахункові, касові, валютні операції
відповідно до діючих правил здійснення
операцій. Відповідач не виконав
доручення ПАТ «Страхова компанія
«ІнтерГарант» в силу положень Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб», оскільки банк
віднесено до категорій
неплатоспроможних та розпочато
ліквідацію. Зазначає, що ПАТ «Страхова
компанія «ІнтерГарант» є кредитором
банку на якого поширюються обмеження
встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб». Відповідач повідомляє,
що ПАТ «Страхова компанія
«ІнтерГарант» звернулось до
відповідача із заявою про включення
його до реєстру кредиторів вх. № 342-юр
від 23.06.2014, в тому числі на суму 8 626,00
грн., що підтверджується витягом з
реєстру кредиторів акцептованих вимог
ПАТ «Брокбізнесбанк». Відповідач
вважає, що жодним чином права позивача
не порушив. Враховуючи викладене,
просить в позові відмовити повністю.

Третя особа в судовому засіданні 28.10.2014
позовні вимоги позивача підтримала
повністю.

В судовому засіданні 28.10.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «СК «ІнтерГарант» до Подільської
міжрайонної виконавчої дирекції
Київського міського відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності подано
заяву-розрахунок від 04.02.2014 (вхідний №
1872) для здійснення фінансування
допомоги по вагітності та пологах
ОСОБА_1 згідно листка непрацездатності
АГЕ 747517 в сумі 8 626,00 грн.

Як вбачається з банківської виписки
21.02.2014 Подільською міжрайонної
виконавчої дирекції Київського
міського відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності на рахунок ПАТ «СК
«ІнтерГарант», що відкритий у
Публічному акціонерному товаристві
«Брокбізнесбанк» перераховано кошти
на фінансування страхувальника для
надання застрахованим особам
матеріального забезпечення (по
вагітності та пологах) відповідно до
заяви-розрахунку від 04.02.2014 в сумі 8 626,00
грн.

27.02.2014 ПАТ «СК «ІнтерГарант» надало ПАТ
«Брокбізнесбанк» платіжні доручення №
5 та призначенням платежу «допомога по
вагітності та пологах» на суму 8 453,48
грн. та платіжне доручення № 6 з
призначенням платежу «комісія 0,6% за
зарахування допомоги по вагітності та
пологах» на суму 50,72 грн.

Спір виник внаслідок того, що
відповідачем платіжні доручення не
виконані та кошти не перераховано, а
тому на думку позивача відповідачем
безпідставно набуто кошти в розмірі 8
453,48 грн., які підлягають поверненню.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

12.08.2011 між Публічним акціонерним
товариством «Брокбізнесбанк» (банк) та
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «ІнтерГарант»
(клієнт) укладено договір про відкриття
банківських рахунків та здійснення
розрахунково-касового обслуговування
№ 4177/11, за умовами якого банк відкриває
клієнту поточні рахунки,
зобов'язується за дорученням клієнта
здійснювати по його рахунках усі
розрахункові, касові, валютні операції
відповідно до діючих правил здійснення
операцій.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу
України банк зобов'язаний за
розпорядженням клієнта видати або
перерахувати з його рахунка грошові
кошти в день надходження до банку
відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в розрахунковому документі,
який надійшов протягом операційного
часу банку, в день його надходження. У
разі надходження розрахункового
документа клієнта до обслуговуючого
банку після закінчення операційного
часу банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в цьому
розрахунковому документі, не пізніше
наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з
моменту зарахування суми переказу на
рахунок отримувача або її видачі йому в
готівковій формі (п. 30.1 ст. 30 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні»).

Згідно п. 13.1. ст. 13 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» порядок виконання операцій із
застосуванням платіжних інструментів,
у тому числі обмеження щодо цих
операцій, визначаються законами
України та нормативно-правовими актами
Національного банку України.

ПАТ «СК «ІнтерГарант» листом
(претензія) № 32 від 05.03.2014 звернувся до
відповідача з вимогою виконати
платіжне доручення № 5 від 27.02.2014 на
суму 8 453,48 грн. та платіжне доручення № 6
від 27.02.2014 на суму 50,72 грн.

Відповідач не виконав доручення ПАТ
«СК «ІнтерГарант» в силу положень
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
повідомивши про це ПАТ «СК
«ІнтерГарант» листом № 1929/005-04 від
11.03.2014.

Вдруге, ПАТ «СК «ІнтерГарант» листом
(претензія) № 33 від 05.03.2014 звернувся до
відповідача з вимогою виконати
платіжне доручення № 5 від 27.02.2014 на
суму 8 453,48 грн. та платіжне доручення № 6
від 27.02.2014 на суму 50,72 грн.

Відповідач знов не виконав доручення
ПАТ «СК «ІнтерГарант» з посиланням на
Закон України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
повідомивши про це ПАТ «СК
«ІнтерГарант» листом № 1989/005-04 від
18.03.2014.

Постановою Правління Національного
банку України № 107 від 28.02.2014 віднесено
Публічне акціонерне товариство
«Брокбізнесбанк» до категорії
неплатоспроможних, а рішенням
Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
(далі - Фонд) № 9 від 28.02.2014 було
розпочато процедуру виведення
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» з ринку та здійснення
в ньому тимчасової адміністрації з
03.03.2014 по 02.06.2014.

Крім того, постановою Правління
Національного банку України № 339 від
10.06.2014 було відкликано банківську
ліцензію та розпочато процедуру
ліквідації Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк», в зв'язку
з чим виконавчою дирекцією Фонду було
прийнято рішення № 45 від 11.06.2014 про
початок здійснення процедури
ліквідації Відповідача, та призначено
уповноважену особу Фонду на
ліквідацію.

Отже, станом на момент звернення
позивача з даним позовом до суду у
відповідача відкликано банківську
ліцензію та розпочато процедуру
ліквідації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1066 Цивільного
кодексу України за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 Цивільного
кодексу України обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання
чинності Законом України від 04.11.2010 №
2677-У1) випадки обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» ліквідація
банку - це процедура припинення банку
як юридичної особи відповідно до
законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з ч. 2
ст. 1 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
врегульовані наслідки запровадження
тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» під час
тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» передбачені обмеження,
встановлені п. 1 ч. 5 цієї статті.

Однак, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» у цьому Законі
термін «вкладник» вживається у значені
«фізична особа (крім фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності),
яка уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката».

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
«вкладник» у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого п. 1
ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом із цим, Закон України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» не дає визначення поняття
«кредитор банку». Визначення терміну
«кредитор банку» міститься у ст. 2
Закону України «Про банки і банківську
діяльність», та під яким розуміється -
юридична або фізична особа, яка має
документально підтверджені вимоги до
боржника щодо його майнових
зобов'язань.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1066
Цивільного кодексу України, за
договором банківського рахунка банк,
зокрема, зобов'язується виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

За змістом п. 1.24 ст. 1 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» переказ коштів - рух
певної суми коштів з метою її
зарахування на рахунок отримувача або
видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи наведені положення,
зобов'язання щодо переказу коштів з
рахунку ПрАТ «СК «ІнтерГарант»,
відкритому у відповідача, на інший
рахунок є майновим зобов'язанням.

Відтак, виходячи з аналізу
вищенаведених положень, ПАТ «СК
«ІнтерГарант» є кредитором банку на
якого поширюються обмеження
встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб».

Крім того, п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» передбачено, що
уповноважена особа Фонду має право
продовжувати, обмежувати або припиняти
здійснення банком будь-яких операцій.

Виходячи зі змісту ст. ст. 39, 40, 49, 52
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку) у якому визначаються заходи щодо
виведення неплатоспроможного банку з
ринку в один із способів передбачених у
ч. 2 ст. 39 даного Закону. Фонд складає
реєстр активів і зобов'язань, які
підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд мас
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої ст. 52 цього Закону, при
цьому зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом,
мають найвищий пріоритет і не можуть
бути відчужені частково. Під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій ст. 52 даного
Закону. Вимоги кожної наступної черги
задовольняються в міру надходження
коштів від реалізації майна банку
після повного задоволення вимог
попередньої черги. Таким чином, після
запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації байку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої ст.
52 цього Закону, та виходячи з того, що
найвищий пріоритет мають зобов'язання
банку за вкладами фізичних осіб,
гарантованими Фондом.

Згідно ст. 49 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» Уповноважена особа Фонду
припиняє приймання вимог кредиторів
після закінчення 30 днів з дня
опублікування відомостей про
ліквідацію банку. Будь-які вимоги, що
надійшли після закінчення цього
строку, вважаються пог ашеними, крім
вимог вкладників у межах гарантованої
Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування
відомостей про ліквідацію банку
уповноважена особа складає реєстр
акцептованих вимог кредиторів
відповідно до вимог, встановлених
нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідач вказує на те, що ПАТ «СК
«ІнтсрГарант» у встановлений
законодавстом строк звернувся до
відповідача із заявою про включення
його до реестру кредиторів вх. № 342-юр
від 23.06.2014, в тому числі на суму 8 626,00
грн., та ПАТ «СК «ІнтсрГарант» включено
до реєстру кредиторів акцептованих
вимог AT «Брокбізнесбанк».

Таким чином, по суті спір виник
внаслідок неналежного виконання
відповідачем договірних відносин, в
яких він перебуває з ПАТ «СК
«ІнтерГарант».

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Позивач просить стягнути грошові кошти
як безпідставно набуті.

Проте, позивачем належними та
допустимими доказами не доведено, що
перераховані ним кошти на рахунок ПАТ
«СК «ІнтерГарант», який відкрито у
відповідача, в розмірі 8 453,48 грн. є
безпідставно набутими відповідачем.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Позивачем не доведено порушення його
права щодо невиконання відповідачем
платіжних доручень ПАТ «СК
«ІнтерГарант» про перерахування
коштів в розмірі 8 453,48 грн.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги Київського міського відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
необґрунтовані та задоволенню не
підлягають повністю.

Керуючись ст. ст. 27, 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Залучити до участі у справі третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача ОСОБА_1.

2. В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 04.11.2014.

СуддяВ.В.Сівакова