РІШЕННЯ

"06" листопада 2014 р.Справа №
921/1020/14-г/6Господарський суд
Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юридичний
консалтінг" (вул. М. Берлинського, 20-Б, м.
Київ 60, Київська область 04060)

до відповідача Тернопільської міської
ради (вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль,
46001)

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_2 (вул.
Каменярів, 35 м. Київ)

про розірвання договору оренди землі.

За участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Михальчук О.Ю.;

третьої особи - не з'явився.

Суть справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Юридичний
консалтінг" звернулось в господарський
суд Тернопільської області з позовом
до Тернопільської міської ради про
розірвання договору оренди землі від
08.07.2008 року.

Вимоги позивача мотивовано набуттям
іншою особою права власності на
нерухоме майно - приміщення магазину,
для обслуговування якого за договором
від 08 липня 2008 року надавалась в оренду
земельна ділянка.

Ухвалою суду від 23 вересня 2014 року до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
залучено ОСОБА_2.

Розгляд справи, призначений вперше на 09
жовтня 2014 року було відкладено на 23
жовтня 2014 року, а пізніше на 06 листопада
2014 року.

В усних поясненнях представник
відповідача вказав на припинення
спірного договору, а також повідомив,
що новий власник із заявою про
укладення з ним договору оренди землі,
необхідної для обслуговування
належного йому нерухомого майна до
органу місцевого самоврядування не
звертався.

Уповноважені представники позивача та
третьої особи, участь яких не
визнавалась обов'язковою, в судове
засідання не з'явились.

08 жовтня 2014 року від третьої особи,
через канцелярію суду, надійшла заява,
якою ОСОБА_2 повідомив суд про те, що не
заперечує проти заявлених позовних
вимог та просив суд здійснювати
розгляд справи без його участі.

Від позивача через канцелярію суду,
надійшли заява б/н від 06.10.2014 року та від
31 жовтня 2014 року, якою ТОВ "Юридичний
консалтінг" надав письмові пояснення
по справі, долучив витребувані
документи та заявив клопотання про
здійснення розгляду справи без участі
уповноваженого представника
товариства.

При даних обставинах, суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи за наявними документами.

В розпочатому судовому засіданні,
представнику позивача роз'яснено
належні йому права та обов'язки,
передбачені ст.ст. 20,22,81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного
клопотання аудіозапис судового
засідання не здійснювався.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, суд встановив наступне:

08 липня 2008 року між Тернопільською
міською радою та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Юридичний
консалтінг" укладено договір оренди
землі терміном на 5 років до 29 травня 2013
року.

За змістом договору, орендодавець
(відповідач) надав, а орендар (позивач)
прийняв у строкове оплатне
користування земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
- землі житлової та громадської
забудови загальною площею 0,0679 га, з
яких 0,0209 га землі під приміщенням
магазину та 0,0470 га землі для
обслуговування приміщення магазину по
АДРЕСА_1.

У пункті 8 договору сторони обумовили
переважне право орендаря на
продовження дії договору на новий
строк. У цьому разі позивач повинен був
письмово повідомити раду про свій
намір продовжити правочин не пізніше,
ніж за 60 днів до закінчення дії
договору.

За відсутності пролонгації, дія
договору оренди припинялась через
закінчення строку, на який він
укладався.

Згідно з п.п. "г" п. 29.1 договору, в разі
відчуження будівель або їх частин,
розташованих на орендованій земельній
ділянці, орендар зобов'язаний
повідомити про це орендодавця у 10-ти
денний термін з дня відчуження і
повідомити нового власника про
обов'язковість оформлення права
користування землею.

Право розірвання договору від 08 липня
2008 року, зокрема з підстав, визначених
законом, сторони обумовили у пункті 38.

Державну реєстрацію договору
здійснено 22 жовтня 2008 року за №3313, а
також зареєстровано у Тернопільській
регіональній філії державного
підприємства "Центр державного
земельного кадастру" про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 24 березня 2009 року за №23.

Згідно кадастрового плану, земельній
ділянці присвоєно кадастровий номер
:120110074.

Як стверджує позивач, оскільки
протягом місяця після закінчення
строку дії договору від
Тернопільської міської ради на адресу
товариства не надійшло заперечення
щодо поновлення договору оренди,
зазначений договір було поновлено на
той самий строк і на тих самих умовах.

05 червня 2014 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Юридичний
консалтінг" та ОСОБА_2 укладено договір
купівлі-продажу будівлі, розташованої
за адресою АДРЕСА_1.

За змістом п.1.1.1 договору
купівлі-продажу, нерухоме майно, що є
предметом купівлі-продажу розташоване
на земельній ділянці площею 0,0679 га,
кадастровий номер :12:011:0074.

В листі б/н від 18 серпня 2014 року ТОВ
"Юридичний консалтинг" звернулось до
Тернопільської міської ради з заявою
про відмову від користування земельною
ділянкою та пропозицією вважати
договір оренди землі від 08 липня 2008
року розірваним.

Листом №3265/08-ю від 08 вересня 2014 року
Тернопільська міська рада звернула
увагу орендаря на необхідність
дотримання умов договору щодо порядку
переоформлення права користування та
обов'язку сплачувати орендну плату до
посвідчення орендодавцем прав третіх
осіб на користування земельною
ділянкою, а також роз'яснила, що
вирішення питання розірвання договору
оренди може бути розглянуто лише
одночасно із наданням в користування
земельної ділянки новому власнику
нерухомого майна.

Не погоджуючись із такими діями органу
місцевого самоврядування, ТОВ
"Юридичний консалтинг" звернулось до
суду із позовом про розірвання
договору оренди в судовому порядку.

Тернопільська міська рада проти
доводів позивача заперечує,
посилаючись на припинення
оспорюваного договору у зв'язку з
закінченням терміну його дії.

За твердженням відповідача, рішенням
№5/33/92 від 30 березня 2010 року
Тернопільська міська рада постановила
вважати продовженими терміном на
десять років договори оренди земельних
ділянок, які знаходяться в
користуванні суб'єктів господарювання
згідно з додатком.

Зокрема, до п. 151 додатка включено ТОВ
"Юридичний консалтинг", яке орендує
земельну ділянку площею 679 кв.м. для
обслуговування викупленого приміщення
магазину за адресою АДРЕСА_1.

На підставі рішення №5/33/92 від 30 березня
2010 року, 30 липня 2013 року між
Тернопільською міською радою та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Юридичний
консалтінг" укладено договір оренди
землі терміном дії до 29 травня 2023 року,
про що в книзі записів засвідчення
факту реєстрації вчинено запис 03
лютого 2014 року за №5107.

Згідно з наданою на запит суду
інформаційною довідкою з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
щодо об'єкта нерухомого майна, на
підставі договору оренди землі, (серія
та номер:5107 виданого 30 липня 2013 року) за
ТОВ "Юридичний консалтинг"
зареєстровано право оренди на земельну
ділянку, яка знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 кадастровий номер :12:011:0074
терміном до 29 травня 2023 року.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються доводи сторін, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи, суд прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, з огляду на таке.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3
статті 129 Конституції України, ст.ст.4-3,
33 ГПК України, кожна сторона повинна
довести належними і допустимими
доказами ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 34 ГПК України обумовлено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43
ГПК України).

У відповідності до змісту ст.22 ГПК
України, право визначати підстави і
предмет позову належить виключно
позивачу. Змінити їх заявник може лише
до початку розгляду справи по суті,
шляхом подання відповідної письмової
заяви.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу (п.3.12 пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18).

Однак, заявлена позивачем вимога, з
наведених ним підстав, не підлягає
задоволенню.

За загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у частині першій
статті 58 Конституції України, за якою
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.
(Рішення Конституційного Суду України
№ 1-рп/99 від 09.02.1999р.).

Тому, до спірних правовідносин слід
застосовувати норми законодавства, що
діяли на час їх виникнення.

Земельні правовідносини, зокрема
пов'язані із виникненням права
користування землею, регулюються
Конституцією України, Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, іншими Законами України,
постановами Кабінету Міністрів
України у випадках, передбачених
законом.

У відповідності до ч.1 ст. 93 ЗК України,
право оренди земельної ділянки - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
провадження підприємницької та іншої
діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом (ч. 8 ст. 93 ЗК
України). Таким законом є зокрема Закон
України "Про оренду землі".

Так, за змістом ст. 31 Закону України "Про
оренду землі" в разі закінчення строку,
на який його було укладено, договір
оренди землі припиняється.

Стаття 33 Закону України "Про оренду
землі", в редакції чинній на час
закінчення строку дії оспорюваного
договору, визначала порядок поновлення
договору оренди землі, а саме:

- по закінченню строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки за
умовами договору, має переважне право
перед іншими особами на укладення
договору оренди землі на новий строк
(поновлення договору оренди землі).

Орендар, який мав намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк,
зобов'язаний був повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення
договору оренди землі орендар додавав
проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі
його умови могли бути змінені за згодою
сторін. У разі недосягнення
домовленості щодо орендної плати та
інших істотних умов договору переважне
право орендаря на укладення договору
оренди землі припинялось.

Орендодавець у місячний термін
розглядав надісланий орендарем
лист-повідомлення з проектом
додаткової угоди, перевіряв його на
відповідність вимогам закону,
узгоджував з орендарем (за
необхідності) істотні умови договору і,
за відсутності заперечень, приймав
рішення про поновлення договору оренди
землі (щодо земель державної та
комунальної власності), шляхом
укладення з орендарем додаткової угоди
про поновлення договору оренди землі.
За наявності заперечень орендодавця
щодо поновлення договору оренди землі
орендарю направлявся
лист-повідомлення про прийняте
орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжував
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди і за відсутності протягом
одного місяця після закінчення строку
договору листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору оренди землі, у
відповідності до ч.6 ст. 33 Закону
України "Про оренду землі", такий
договір вважався поновленим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

У цьому випадку укладання додаткової
угоди про поновлення договору оренди
землі (щодо земель державної або
комунальної власності) здійснювалось
із уповноваженим керівником органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування без прийняття рішення
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування про
поновлення договору оренди землі.

Додаткова угода до договору оренди
землі про його поновлення мала бути
укладена сторонами у місячний строк в
обов'язковому порядку.

Як зазначалось вище, термін дії
договору оренди від 08 липня 2008 року та
порядок поновлення його дії, сторонами
визначено у п. 8 угоди до 29 травня 2013
року.

Приписів п.8 договору оренди від 08 липня
2008 року та ч.2 ст. 33 Закону України "Про
оренду землі" щодо повідомлення
орендодавця про свій намір на
продовження дії договору на новий
строк за 60 днів до закінчення дії
договору, орендарем дотримано не було.

Доказів укладення додаткової угоди про
поновлення дії договору оренди, в
порядку ч.6 ст.33 Закону України "Про
оренду землі" позивачем не зазначено.

При цьому, не заслуговує на увагу
посилання позивача на автоматичне
продовження дії договору оренди землі,
оскільки а ні наведеними нормами, а ні
нормами, які діяли на момент укладення
оспорюваного договору, такого
поновлення договорів оренди землі не
передбачалось (аналогічна правова
позиція викладена в постанові пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 17 травня 2011 року "Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин").

З огляду на усе вищенаведене, договір
оренди землі від 08 липня 2008 року, про
розірвання якого позивач звернувся у
вересні 2014 року, є припиненим з 29 травня
2013 року.

Відповідно до змісту п.4.4 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" в
разі, коли предмет спору припинив
існування до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові.

З врахуванням зазначеного, підстав для
задоволення позову із зазначених в
ньому підстав у суду немає.

Про оренду позивачем тієї ж земельної
ділянки на підставі іншої угоди,
укладеної 30 липня 2013 року свідчать
документи, надані органом місцевого
самоврядування та вбачається з
витребуваної судом інформаційної
довідки з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно щодо об'єкта
нерухомого майна.

Договір оренди земельної ділянки від 30
липня 2013 року та рішення
Тернопільської міської ради від 29
травня 2008 року №5/17/39, на підставі якого
він укладений, станом на 06 листопада 2014
року ніким не оспорені.

Твердження позивача про відсутність у
нього інформації щодо укладення нового
договору суд оцінює критично, як таке,
що неможливе без участі орендаря.

Відповідно до ст.ст.44,49 ГПК України,
сплачений судовий збір позивачу не
відшкодовується.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст.ст. 1, 2, 4-3, 12, 33, 34, 43, 44, 49,82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони,
прокурор, треті особи та особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки мають право
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення, через місцевий
господарський суд.

Дата підписання: 12 листопада 2014 року.

Суддя
І.П. Шумський