КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р. Справа№ 910/7902/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: представник Янишен В.П. -
за довіреністю.

Від відповідача: представник Унінець
М.П. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хаски-Інвест",

на рішення Господарського суду м.
Києва від 09.07.2014 року

у справі № 910/7902/14 (суддя: Чебикіна
С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СЕМАГРО"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хаски-Інвест"

про стягнення 46 376,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "СЕМАГРО" звернулось
до Господарського суду м. Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хаски-Інвест" про
стягнення 46 376,61 грн., з яких 22 500,00 грн.
основного боргу, 450,00 грн. процентів за
користування товарним кредитом, 963,90
грн. інфляційних втрат, 10 987,71 грн. 75%
річних та 11 475,00 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору
купівлі-продажу на умовах товарного
кредиту №23-05/ТК/13-1 від 23.05.2013 року щодо
оплати за поставлений товар та
процентів за товарний кредит.

18.06.2014 року позивачем до Господарського
суду м. Києва подано заяву про
зменшення позовних вимог, в якій він
просив суд стягнути з відповідача 22 500,00
грн. основного боргу, 450,00 грн. процентів
за користування товарним кредитом, 2
685,15 грн. інфляційних втрат, 22 00,69 грн. 75%
річних та 11 475,00 грн. штрафу, у зв'язку зі
сплатою відповідачем 22 950,00 грн.

Крім того, 01.07.2014 року позивачем до
Господарського суду м. Києва подано
заяву про збільшення позовних вимог, в
якій він просив суд про стягнення 22 500,00
грн. основного боргу, 450,00 грн. процентів
за користування товарним кредитом, 2685,15
грн. інфляційних втрат, 3 191,00 грн. 75%
річних.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 09.07.2014 року у справі № 910/7902/14 позов
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
ним 16.05.2014 року було сплачено основний
борг за договором, що свідчить про те,
що останній свої зобов'язання виконав
належним чином.

Позивачем подано відзив на апеляційну
скаргу, в якому він проти її вимог
заперечує та просить суд залишити без
задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги
та відзиву, дослідивши зібрані у справі
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, судова колегія
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
23.05.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "СЕМАГРО" (продавець)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Хаски-Інвест"
(покупець) було укладено договір
№23-05/ТК/13-1, за умовами якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупця, товар, кількість, ціна і
вартість якого вказана у специфікації,
що є невід'ємною частиною даного
договору на умовах товарного кредиту,
що передбачає відстрочку остаточного
розрахунку до 01.09.2013 року, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити його і проценти за товарний
кредит на умовах, передбачених даним
договором.

Специфікацією від 23.05.2013 року до
договору сторони визначили, що
продавець передає у власність покупця 1
500 кг. насіння соняшнику Форвард на
загальну суму 45 000,00 грн.

Встановлено, що позивачем поставлено
відповідачу товару на загальну суму 45
000,00 грн., що підтверджується
видатковою накладною № 193 від 24.05.2013
року.

Пунктом 2.5. договору встановлено, що
покупець здійснює оплату по даному
договору згідно графіку здійснення
розрахунків, який є невід'ємною
частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.5.1. договору покупець
здійснює предоплату в розмірі 22 500,00
грн. до 27.05.2013 року.

Матеріали справи свідчать про те, що
відповідач 23.05.2013 року здійснив
предоплату в розмірі 22 500,00 грн. (а.с. 14).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що
покупець сплачує продавцю 2% від
вартості товару за весь період
користування товарним кредитом.

Згідно з графіком здійснення
розрахунків оплата процентів за
товарний кредит та остаточний
розрахунок за договором повинен бути
здійснений в строк до 01.09.2013 року.

Однак, відповідач свої зобов'язання за
графіком здійснення платежів не
виконав, основний борг та проценти за
користування товарним кредитом до
01.09.2013 року не сплатив.

Як передбачено ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з
положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Пунктом 4.3. договору сторони узгодили,
що за прострочення платежу (оплати
вартості та/або процентів за товарний
кредит) відповідно з умовами договору
покупець на вимогу продавця
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 75% річних від простроченої суми.

Крім цього, п. 4.4. договору встановлено,
що у випадку несплати товару та/або
процентів за товарний кредит у строки
передбачені даним Договором покупець
за вимогою продавця сплачує продавцю
штраф у розмірі 50 % від суми
заборгованості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За приписами ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звертався до відповідача з
вимогою № 374 від 07.02.2014 року про
виконання зобов'язання за укладеним
договором (а.с. 15-16).

Однак, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати боргу та процентів не
виконав.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
звернувся до суду з вимогами про
стягнення з відповідача 22 500,00 грн.
основного боргу, 450,00 грн. процентів за
користування товарним кредитом, 963,90
грн. інфляційних втрат, 10 987,71 грн. 75%
річних та 11 475,00 грн. штрафу.

Судовою колегією встановлено, що 16.05.2014
року відповідач здійснив остаточний
розрахунок за договором у розмірі 22
950,00 грн.

Однак, як передбачено ст. 534 ЦК України,
у разі недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором:

1) у першу чергу відшкодовуються
витрати кредитора, пов'язані з
одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і
неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна
сума боргу.

Як пояснив представник позивача у
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції та, як вбачається з заяви
позивача про зменшення позовних вимог,
останній відповідно до ст. 534 ЦК України
здійснив погашення боргу у першу чергу
за проценти на неустойку, а саме
відрахувавши від сплачених
відповідачем коштів у розмірі 22 950,00
грн. -12 119,49 грн. 75% річних, за період з
02.09.2013 року по 15.05.2014 року, та 11 475,00 грн.
штрафу у розмірі 50 % від суми
заборгованості, як другу чергу
погашення вимоги кредитора згідно ст.
534 ЦК України.

Враховуючи встановлену вище обставину,
позивач у заяві про зменшення позовних
вимог просить суд стягнути з
відповідача: 22 500,00 грн. основного боргу,
450,00 грн. процентів за користування
товарним кредитом, 2 685,15 грн.
інфляційних втрат, 1556,20 грн. 75% річних,
за період з 16.05.2014 року по 18.06.2014 року та
644,49 грн. остатку боргу 75% річних за
період з 02.09.2013 року по 15.05.2014 року.

Однак, враховуючи те, що відповідач в
подальшому не здійснив жодного платежу
в погашення боргу, позивач звернувся до
Господарського суду м. Києва з заявою
про збільшення позовних вимог, в якій
просив суд стягнути з відповідача 22 500,00
грн. основного боргу, 450,00 грн. процентів
за користування товарним кредитом, 2685,15
грн. інфляційних втрат та 3 191,00 грн. 75%
річних (з яких: 1556,20 грн. 75% річних, за
період з 16.05.2014 року по 18.06.2014 року, 644,49
грн. остатку боргу 75% річних за період з
02.09.2013 року по 15.05.2014 року + 990,31 грн. 75%
річних за період з 19.06.2014 року по 09.07.2014
року).

Перевіривши правильність нарахування
позивачем 75 % річних відповідно до п. 4.3.
договору за всі періоди нарахування
(враховуючи заяви про зменшення та
збільшення позовних вимог), судова
колегія приходить до висновку про те,
що розрахунок позивача в останній
редакції заяви про збільшення позовних
вимог стосовно нарахування 75% річних є
вірним.

Крім того, перевіривши правильність
нарахування 2685,15 грн. інфляційних
втрат, судова колегія, також приходить
до висновку про його вірність.

Враховуючи встановлені вище обставини,
а також положення ст.534 ЦК України,
судова колегія приходить до висновку
про те, що позовні вимоги про стягнення
з відповідача 22 500,00 грн. основного
боргу, 450,00 грн. процентів за
користування товарним кредитом, 2685,15
грн. інфляційних втрат та 3 191,00 грн. 75%
річних є вірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що ним 16.05.2014
року було сплачено основний борг за
договором, що свідчить про те, що
останній свої зобов'язання виконав
належним чином, оскільки це
спростовується встановленими вище
обставинами.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено,
що обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Апелянтом належними та допустимими
доказами не спростовані встановлені
вище обставини.

Враховуючи встановлене вище, судова
колегія дійшла висновку про те, що
місцевим господарським судом повно і
всебічно з'ясовані всі обставини
справи та надано їм належну правову
оцінку, рішення місцевого
господарського суду, яким позов
задоволено, відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи;
колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Судом першої інстанції вірно дотримані
вимоги ст. 49 ГПК України щодо
покладення судового збору за подання
позовної заяви на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Хаски-Інвест" на рішення
Господарського суду м. Києва від 09.07.2014
року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 09.07.2014 року у справі № 910/7902/14 - без
змін.

3. Матеріали справи № 910/7902/14 повернути
до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
Н.М. Коршун

Судді
С.О. Алданова

С.Я. Дикунська