ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року Справа № 918/485/14

Колегія суддів Вищого господарського
суду України у складі:

Головуючого судді
Кузьменка М.В.,

суддів
Васищака І.М.,

Студенця В.І.,

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"

на рішення господарського суду
Рівненської області від 08.07.2014 р. та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 01.09.2014 р.

у справі № 918/485/14
господарського суду Рівненської
області

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення 53 402 043,25
грн.

за участю представників:

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - Іванкіна
Ю.Б.;

ТОВ "Рівнетеплоенерго" - не з'явилися;

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду Рівненської
області з позовом та просило суд
стягнути з відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рівнетеплоенерго" 53 402 043,25 грн., у т.ч.
49 432 822,49 грн.
заборгованості, 604 260,07 грн. збитків від
інфляції, 735 514,33 грн.
процентів річних та 2 629 446,36 грн. пені.

В обгрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на те, що
відповідач не виконав взятих на себе
зобов'язань в частині здійснення
остаточного розрахунку за поставлений
йому природний газ відповідно до умов
договору № 13/3183-ТЕ-28 від 28.12.2012 р. (т.1
а.с.2-5).

Відповідач у справі - ТОВ
"Рівнетеплоенерго" у відзиві на позов
просить у задоволенні заявлених вимог
відмовити, однак посилається лише на
невірний розрахунок позивачем пені,
процентів річних та збитків від
інфляції. Крім того, відповідач просить
зменшити розмір пені, що підлягає
стягненню (а.с.90-93).

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 08.07.2014 р. позов
задоволено частково. Відповідно до
рішення суду з відповідача на користь
позивача стягнуто 49 432 822,49 грн.
основного боргу; 1 815 590,04 грн. пені; 602 194,93
грн. збитків від інфляції та 724 937,55 грн.
процентів. В іншій частині позовних
вимог відмовлено (а.с.113-116).

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що:

- відповідач не виконав взяті на
себе зобов'язання в установлений
договором строк в частині здійснення
остаточних розрахунків за поставлений
йому природний газ;

- договором встановлена
відповідальність за порушення взятих
на себе зобов'язань з оплати
поставленого газу у вигляді пені,
вимоги про стягнення якої обґрунтовано
заявлені позивачем. При цьому, суд
першої інстанції, користуючись правом,
наданим йому відповідно до п. 3 ч. 1
ст. 83 ГПК України, зменшив розмір пені,
що підлягає стягненню, на 30 %.

- за порушення виконання грошових
зобов'язань ст. 625 ЦК України
встановлено відповідальність у
вигляді зобов'язання сплатити суму
боргу з урахуванням інфляції та трьох
процентів, у зв'язку з чим вимоги
позивача у цій частині мотивовані.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 01.09.2014 р.
рішення господарського суду
Рівненської області від 08.07.2014 р.
змінено. Збільшено розмір пені, що
підлягає стягненню, до 1 835 355,25 грн.,
процентів річних - до 733 543,21 грн.,
збитків від інфляції - до 604 260,07 грн.
(а.с.159-161).

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
вказав на невірно зроблений місцевим
господарським судом розрахунок пені,
збитків від інфляції та процентів
річних.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами в частині відмови у
задоволенні вимоги про стягнення пені,
позивач звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою та просить їх
скасувати в цій частині, а позовні
вимоги задовольнити.

Вимоги касаційної скарги мотивовані
неправильним застосуванням судами
норм матеріального права та порушенням
норм процесуального права (а.с.168-175).

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оспорюваних судових актів, знаходить
касаційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
під час вирішення спору у справі по
суті заявлених вимог та перегляду
прийнятого рішення в апеляційному
порядку відповідно встановлені
наступні обставини.

28.12.2012 р. між сторонами у справі
укладено договір купівлі-продажу
природного газу №13/3183-ТЕ-28, згідно п.1.1
якого продавець зобов'язався передати
у власність покупцю у 2013 році природний
газ, а покупець зобов'язався прийняти
та оплатити цей природний газ (надалі
газ), на умовах даного договору.

Предметом спору у даній справі є
виконання відповідачем обов'язку за
цим договором щодо здійснення
остаточних розрахунків за поставлений
газ.

Укладений сторонами договір, в силу
ст.ст. 173-175 ГК України, є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань.

Відповідно до п. 2.1 договору продавець
передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31
грудня 2013 року газ обсягом до 28546,897 тис.
куб.м., у тому числі по місяцях
кварталів: січень - 5357,566 тис.куб.м.,
лютий - 4891,631 тис.куб.м., березень - 4030,159
тис. куб.м., квітень - 1529,350 тис.куб.м.,
травень - 411,374 тис.куб.м., червень - 393,211
тис.куб.м., липень - 211,315 тис.куб.м.,
серпень - 405,988 тис. куб.м., вересень - 394,087
тис.куб.м., жовтень - 2187,351 тис.куб.м.,
листопад - 3751,113 тис. куб.м., грудень -
4983,752 тис. куб.м.

Згідно п. 3.3 договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

При цьому, п. 3.4 Договору визначено, що
не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використання газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акт є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

У п. 5.1 договору сторони погодили, що
ціна (граничний рівень ціни) на газ для
теплопостачальних підприємств та
послуги з його транспортування
установлюються Національною комісією
регулювання електроенергетики України
(НКРЕ).

Згідно із п. 5.2. договору ціна за 1000 куб.
м. природного газу становить 1 091,00грн. з
урахуванням збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб.м.
природного газу - 1 091,00 грн., крім
того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1
309,20грн.

В платіжних дорученнях покупець
повинен обов'язково зазначити номер
договору, дату його підписання та
призначення платежу без зазначення
періоду, за який здійснюється оплата.
За наявності заборгованості у покупця
за цим договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому договору в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості
(п. 6.3 договору).

За умовами укладеного сторонами
договору, відповідач взяв на себе
зобов'язання оплатити поставлений йому
позивачем газ.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін);
зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Судами встановлено, що на виконання
договору протягом січня-квітня,
серпня-грудня 2013 року, січня 2014 року ПАТ
"НАК "Нафтогаз України" поставило ТОВ
"Рівнетеплоенерго" природний газ на
загальну суму 62 675 918,07 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі газу, які підписані
представниками сторін без зауважень.

Порядок та строк оплати послуг
погоджений сторонами в п. 6.1 договору,
за яким оплата за газ здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця
наступного за місяцем поставки газу.

У той же час, як вбачається із виписки
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" по операціях
ТОВ "Рівнетеплоенерго" згідно договору
№13/3183-ТЕ-28, розрахунок за поставлений
природний газ останній здійснював
частинами та з порушенням строків
оплати, внаслідок чого допустив
заборгованість у розмірі
49 432 822,49 грн.

За таких обставин, суди дійшли
правильного висновку про
обгрунтованість заявлених вимог в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 49 432 822,49 грн. основної
заборгованості за поставлений
природний газ.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи встановлення факту
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем, суд першої інстанції, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, дійшов правильного висновку
щодо задоволення вимог про стягнення
процентів та збитків від інфляції.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок процентів річних,
апеляційний суд встановив, що при
проведенні такого розрахунку у період
прострочення виконання зобов'язання
помилково включено день фактичної
оплати боргу.

На підставі наведеного, судом
апеляційної інстанції задоволено
позовну вимоги в частині стягнення 733
543,21 грн. процентів річних. У решті
заявлених до стягнення процентів
річних - 1 971,12 грн. відмовлено.

Також, судом встановлено, що наданий
позивачем розрахунок збитків від
інфляції є обгрунтованим, а отже,
позовні вимоги в частині стягнення
604 260,07 грн. збитків від інфляції
правомірно задоволені.

В силу ст.216, ч.1 ст.218 ГК України,
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217
ГК України, є штрафні санкції, до яких
віднесена пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ч.4 ст.231 ЦК України, у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Договором передбачена
відповідальність у випадку порушення
строків оплати газу у вигляді пені,
розмір якої рівний подвійній обліковій
ставці НБУ (п. 7.2. договору).

Враховуючи зазначене, висновок судів
про обгрунтованість вимог в частині
пені правильний.

Разом з цим, при здійсненні розрахунку
пені, місцевий господарський суд
помилково виключив періоди, коли мало
місце часткове погашення боргу, про що
вірно зазначено судом апеляційної
інстанції.

Відтак, провівши перерахунок пені з
наступного дня, коли зобов'язання мало
бути виконано, в межах шестимісячного
строку та щодо кожного підписаного
акта приймання-передачі природного
газу окремо, апеляційний господарський
суд дійшов висновку, що стягненню з
відповідача підлягає пеня у розмірі 2 621
936,07 грн.

Однак, ст. 233 ГК України надає право суду
зменшувати розмір штрафних санкцій у
разі, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому, повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Крім того, в силу ч. 2 вказаної
норми, якщо порушення зобов'язання не
завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3
ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Положення наведених норм
кореспондуються з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК
України, відповідно до якої
господарському суду надано право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Враховуючи положення вказаних норм та
встановлені судами обставини, суди
правомірно застосували п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК
України та зменшили розмір пені, що
підлягає стягненню, на 30 %.

За таких обставин, підстав для зміни чи
скасування постанови Рівненського
апеляційного господарського суду від
01.09.2014 р. немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія
суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 01.09.2014 р. у
справі № 918/485/14 господарського суду
Рівненської області залишити без змін,
а касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
- без задоволення.

Головуючий суддя
Кузьменко М.В.

Судді
Васищак І.М.

Студенець В.І.