КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р. Справа№ 910/13928/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Парфьонова Н.С.,
довіреність №б/н від 01.07.2014;

від відповідача - Цалко В.П.,
довіреність №б/н від 01.08.2014,

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Галерея-Алекс" на
рішення господарського суду міста
Києва від 26.08.2014 у справі № 910/13928/13
(суддя Борисенко І.І.) за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Лампа Алладіна" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Галерея-Алекс" про
стягнення 124 602,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лампа Алладіна"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом про стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Галерея-Алекс" 60 000
грн. штрафу а несвоєчасну сплату
орендної плати, а також неустойки в
сумі 72 000 грн. за несвоєчасне
повернення приміщення (з урахуванням
заяви про зміну предмету позову).

Рішенням господарського суду міста
Києва від 26.08.2014 у справі №
910/13928/13 позов задоволено частково;
вирішено стягнути з відповідача на
користь позивача 32 000,00 грн. неустойки;
у задоволені решти вимог відмовлено.

При задоволенні позовних вимог суд
першої інстанції виходив з доведеності
позивачем факту порушення
відповідачем зобов'язань в частині
повернення орендодавцю орендованого
приміщення після розірвання договору.

Відмова у задоволенні вимоги про
стягнення штрафу мотивована тим, що
право вимагати від відповідача сплати
штрафних санкцій за період, що виник до
набуття позивачем права власності на
спірне майно є не обґрунтованим.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 26.08.2014 у справі №
910/13928/13 скасувати та прийняти нове, яким
у задоволенні позову відмовити
повністю.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається, зокрема, на відсутність
прострочення повернення приміщення з
боку відповідача.

Представник апелянта - відповідача у
справі в судовому засіданні 10.11.2014
підтримав вимоги за апеляційною
скаргою.

Представник позивача в судовому
засіданні 10.11.2014 заперечив проти
апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між фізичною особою ОСОБА_4, як
орендодавцем та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Галерея-Алекс", як орендарем 01.12.2011
укладено договір оренди нежитлового
приміщення № 01122011, за умовами якого
орендодавець надає орендарю в оренду
нежилі приміщення за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 220,2 кв.м.

Додатками №№1, 2 до договору оренди
узгоджено розмір орендної плати та
графік платежів на 2013 рік (а.с. 17).

Згодом, а саме 15.03.2013 року між ОСОБА_4, як
продавцем та товариством з обмеженою
відповідальністю "Лампа Алладіна", як
покупцем укладено договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення, за умовами якого продавець
передає у власність покупця нежитлове
приміщення, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 220,2 кв.м.

Отже, з 15.03.2013р. у позивача виникло право
власності на нерухоме майно та
відбулась зміна орендодавця цього
приміщення.

Крім цього, 18.03.2013 року між товариством
з обмеженою відповідальністю
"Галерея-Алекс", як орендарем та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Лампа Алладіна", як
орендодавцем укладено додатковий
договір №1 до договору №01122011 оренди
нежитлового приміщення від 01.12.2011 року,
згідно якого з моменту підписання
даного додаткового договору вважати
орендодавцем товариство з обмеженою
відповідальністю "Лампа Алладіна".

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Лампа Алладіна" на
адресу відповідача направлено лист від
27.03.2013 року №27/03-01 про дострокове
розірвання договору №01122011 оренди
нежилого приміщення від 01.12.2011 року та з
вимогою про звільнення орендованого
приміщення протягом 10 календарних днів
з моменту отримання даного
повідомлення.

Відповідачем орендоване приміщення
було передане позивачу 12.04.2013р., що
підтверджується актом від 12.04.2013р.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Галерея-Алекс"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом (розглянутим в
іншій справі) про стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Лампа Алладіна" 127
150,9,0 грн. боргу за договором оренди
майна №01122011 та збитків в сумі 3 993,70 грн.
завданих неправомірним розірванням в
односторонньому порядку договору
оренди нежитлового приміщення.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 09.09.2013р. у справі №910/8624/13 у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014р.
рішення суду від 09.09.2013р. у справі
№910/8624/13 скасовано та прийнято нове
рішення, яким позов задоволено
частково та стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю "Лампа
Алладіна" на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Галерея-Алекс" заборгованість по
сплаченій орендній платі в сумі 111 538
грн. та 15 483, 87 грн. сплачених за
користування приміщенням з 28.03.2013 по
31.03.2013.

Зазначеною постановою встановлено
факт дострокового розірвання договору
№01122011 оренди нежитлового приміщення
від 01.12.2011р. на вимогу товариства з
обмеженою відповідальністю "Лампа
Алладіна" від 28.03.2013р. №27/03-02, а також
повернення 12.04.2013р. товариством з
обмеженою відповідальністю
"Галерея-Алекс" орендованого
нежитлового приміщення, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
220,2 кв.м.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову
при вирішенні інших спорів, в яких
беруть участь ті самі сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною
умовою її застосування є один і той
самий склад сторін як у справі, що
розглядається господарським судом, так
і у справі (або справах) зі спору, що
вирішувався раніше, і в якій
встановлено певні факти, що мають
значення для розглядуваної справи.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими
при вирішенні інших справ та не
підлягають доказуванню, оскільки їх
істинність встановлено у рішенні, у
зв'язку з чим немає необхідності
встановлювати їх знову, піддаючи
сумніву істинність та стабільність
судового акту, який набрав законної
сили.

Норми статті 124 Конституції України
визначають обов'язковість виконання
усіма суб'єктами прав судового рішення
у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1
Конвенції про захист прав та свобод
людини, згідно рішення Європейського
суду з прав людини від 25.07.02 року у
справі за заявою № 48553/99
"Совтрансавто-Холдінг" проти України", а
також згідно рішення Європейського
суду з прав людини від 28.10.99 року у
справі за заявою № 28342/95 "Брумареску
проти Румунії" встановлено, що існує
усталена судова практика конвенційних
органів щодо визначення основним
елементом верховенства права принципу
правової певності, який передбачає
серед іншого і те, що у будь-якому спорі
рішення суду, яке вступило в законну
силу, не може бути поставлено під
сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України,
статті 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
згадані судові рішення та зміст самої
Конвенції про захист прав та свобод
людини є пріоритетним джерелом права
для національного суду.

Таким чином, постанова у справі №910/8624/13
не може бути поставлена під сумнів, а
інші рішення, в тому числі і у даній
справі, не можуть їй суперечити.

Отже, обставини дострокового
розірвання договору та повернення
відповідачем орендованого майна
12.04.2013р. є преюдиціальними та не
підлягають повторному доведенню під
час розгляду даної справи №910/13928/13.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лампа Алладіна"
звернулось до суду з даним позовом про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю "Галерея-Алекс" 60 000
грн. - штраф за несвоєчасну сплату
орендної плати, а також неустойку в
сумі 72 000 грн. за несвоєчасне
повернення приміщення (з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог).

Судом першої інстанції зазначені
вимоги задоволено лише в частині
стягнення неустойки в сумі 32 000,00 грн.
(за 4 дні прострочення повернення
приміщення); у задоволені решти вимог
відмовлено.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції, з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174
Господарського кодексу України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Згідно ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу
України договір найму укладається на
строк, встановлений договором.

Положеннями ст. 653 Цивільного кодексу
України встановлено, що у разі зміни
або розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

У даному випадку, постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014р.
встановлено факт дострокового
розірвання договору №01122011 оренди
нежитлового приміщення від 01.12.2011р. на
вимогу товариства з обмеженою
відповідальністю "Лампа Алладіна" від
28.03.2013р. №27/03-02.

Так, вимога-повідомлення про
дострокове розірвання Договору була
доставлена відповідачу 29.03.2013р. за авіа
накладними №6821-74486 та №6822-04026, службою
кур'єрської доставки - "Еспресс Мото
Україна" за адресою: 02002, м. Київ,
Дніпровський район, Вул. Марини
Раскової, буд. 11-А, кім. 813, що
підтверджується копіями авіа
накладних.

У даній вимозі позивач вимагав від
відповідача звільнити приміщення
протягом 10 календарних днів, з моменту
отримання даного повідомлення, тобто
до 08.04.2013р. включно.

Пунктом 7.3 договору оренди передбачено,
що договір вважається розірваним з
моменту одержання орендарем
повідомлення орендодавця про
розірвання.

Отже, моментом розірвання договору
оренди є 29.03.2013р.

Згідно ч. 4 ст. 291 Господарського
кодексу України правові наслідки
припинення договору оренди
визначаються відповідно до умов
регулювання договору найму Цивільним
кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного
кодексу України у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 2 ст. 795 Цивільного кодексу
України передбачено, що повернення
наймачем предмета договору найму
оформляється відповідним документом
(актом), який підписується сторонами
договору.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що
приміщення вважається поверненим
орендодавцю з дати підписання
сторонами акту приймання-передачі.

Отже, належним доказом повернення
орендодавцеві майна є підписаний
представниками сторін акт
приймання-передачі.

Аналогічної позиції про те, що належним
доказом повернення орендарем
орендованого майна є саме акт,
дотримується і Вищий господарський суд
України, зокрема, у постанові від 11.01.2012
у справі № 12/75-2167-33/75-4/180 (яка в частині
стягнення неустойки залишена без змін
постановою Верховного Суду України від
20.11.2012) та постанові від 11.03.2014 у справі
№ 916/2353/13.

Як вже зазначалось вище, постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014р.
встановлено факт повернення спірного
орендованого майна відповідачем
12.04.2013р. відповідно до акту від 12.04.2013р.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного
кодексу України якщо наймач не виконує
обов'язку щодо повернення речі,
наймодавець має право вимагати від
наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

У разі не виконання обов'язку з
повернення об'єкту оренди за актом,
цивільним законодавством передбачена
можливість стягнення неустойки за весь
час прострочення виконання такого
зобов'язання.

Таким чином, право на стягнення
неустойки, встановлене нормою ч. 2 ст. 785
Цивільного кодексу України,
пов'язується з простроченням орендарем
виконання зобов'язання з повернення
орендованого приміщення за актом
приймання-передачі.

Оскільки, договір оренди був
достроково розірваний з 29.03.2013р., а
обов'язок з повернення орендованого
приміщення виконано відповідачем лише
12.04.2014р., тоді як потрібно було його
виконати до 08.04.2014р., вимога позивача
про стягнення з відповідача неустойки
на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного
кодексу України підлягає частковому
задоволенню - за 4 дні прострочення
повернення спірного приміщення.

З огляду на викладене, доводи апелянта
про відсутність прострочення
повернення приміщення відхиляються
колегією суддів за необґрунтованістю.

Також, відхиляються за недоведеністю
доводи апелянта про нібито чинення
позивачем відповідачу перешкод у
поверненні майна.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про стягнення
з відповідача на користь позивача
неустойки в сумі 32 000,00 грн.

Стосовно вимоги позивача про
стягнення з відповідача штрафу за
порушення зобов'язання щодо
перерахування орендної плати за
березень 2013 року в сумі 60 000 грн., слід
зазначити наступне.

Обґрунтовуючи зазначену вимогу
позивач посилається на порушення
відповідачем розміру та строків сплати
орендних платежів за користування
приміщенням в березні 2013 року.

Пунктом 3.7 договору передбачено, що
орендна плата, яка перерахована
несвоєчасно або не в повному розмірі
стягується орендодавцем з орендаря за
весь період заборгованості з
урахуванням штрафу 50% від суми
заборгованості на момент розрахунку.

Як вже зазначалось вище, 15.03.2013 року на
підставі договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення, укладеного між
ОСОБА_4 (продавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Лампа
Алладіна" (покупець), відбулась зміна
власника орендованого відповідачем
приміщення.

Отже, враховуючи укладення зазначеного
договору, позивач набув прав та
обов'язків орендодавця з 15.03.2013р.

За умовами договору (п. 2.5 Додатку №1 до
договору) відповідач повинен
сплачувати орендну плату до 10 числа
місяця.

Відповідачем сплачено орендні платежі
попередньому орендодавцю та власнику
майна (Фізичній особі ОСОБА_4) 11.03.2013р. в
сумі 30 397,12 грн., 11.03.2013р. в сумі 35 000 грн.
та 12.03.2013р. в сумі 35 000 грн.

Таким чином, оскільки позивач набув
право власності на спірне майно лише
15.03.2013р., а отже до нього перейшли права
і обов'язки наймодавця також 15.03.2013р., та
враховуючи, що строк оплати
передбачено договором, а безпосередня
оплата здійснена відповідачем до
15.03.2013, відповідач правомірно сплатив
суму орендної плати попередньому
власникові і не повинен ще раз
здійснювати оплату за той же період.

Таким чином, право вимагати від
відповідача сплати штрафних санкцій за
період, що виник до набуття права
власності на спірне майно є не
обґрунтованим.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відмову у задоволені вимоги про
стягнення з відповідача штрафу в сумі 60
000 грн.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги покладаються на відповідача
(апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Галерея-Алекс" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 26.08.2014 у справі №
910/13928/13 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - відповідача у
справі.

3. Матеріали справи № 910/13928/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

М.А. Руденко