ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

04.11.2014 р.
Справа № 917/1207/14

За скаргою Публічного акціонерного
товариства "Кременчуцький
сталеливарний завод" на дії органів
Державної виконавчої служби України
(№40-21/379 від 09.10.2014 р.)

по справі №917/1207/14

За позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці, 39630, Полтавська
область, м. Кременчук, вул. 50-річчя СРСР,
9

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод",
39600, Полтавська область, м. Кременчук,
вул. І.Приходька, 141

про стягнення 2067,24 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від стягувача: Щепілов О.В.

від відповідача: Максименко А.Ю.

від ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській
області: Кушова І.Б.

Ухвалу оголошено в судовому засіданні
04.11.2014 року після виходу з нарадчої
кімнати.

Суть спору: Розглядається скарга на дії
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області, в якій скаржник
прохає визнати неправомірним рішення
державного виконавця, викладене в
постанові про відкриття виконавчого
провадження №44881698 від 29.09.2014 року з
примусового виконання наказу № 917/1207/14
від 08.09.2014 року та скасувати цю
постанову.

Боржник на задоволенні скарги
наполягає.

Відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області (далі - Відділ ПВР
УДВС Головного управління юстиції у
Полтавській області) у відзиві проти
скарги заперечує, посилаючись на те, що
спірне виконавче провадження було
відкрито в межах зведеного виконавчого
провадження, державним виконавцем
вчиняються всі необхідні дії щодо
виконання рішення суду відповідно до
Закону України "Про виконавче
провадження" (а.с. 72).

Стягувач у відзиві проти задоволення
скарги заперечує посилаючись на те, що
дії державного виконавця щодо
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження від 29.09.2014 року
та про відкладення провадження
виконавчих дій від 07.10.2014 року є
правомірними та відповідають вимогам
ст.ст. 25 та 35 Закону України "Про
виконавче провадження", підстави для
скасування вказаних постанов відсутні.

Розглянувши матеріали справи, суд-

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Полтавської
області по справі № 917/1207/14 прийнято
рішення від 19.08.2014 року про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод" на
користь Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці 2067,24 грн.
переплати пенсії (а.с. 39-40)

Дане рішення сторонами не
оскаржувалося та набрало законної
сили.

На виконання вказаного рішення судом
виданий відповідний наказ від 08.09.2014
року № 917/1207/14 (а.с. 43), який було
пред'явлено до виконання.

У зв'язку з наявністю у відділі
примусового виконання рішень
зведеного виконавчого провадження ЗВП
44045717 щодо проведення стягнень з
Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний
завод",18.09.2014 р. стягувачем до відділу
ПВР направлено наказ господарського
суду Полтавської області від 08.09.2014 р.
та заяву про відкриття виконавчого
провадження (а.с.-74-75), які були прийняті
виконавцем та 29.09.2014 р. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження(а.с.-74)

Як вбачається з матеріалів справи,
30.09.2014 року ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській
області направив сторонам постанову
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження. (а.с. 76)

06.10.2014 року до ВПВР УДВС ГУЮ Полтавської
області надійшла заява скаржника
стосовно несвоєчасного отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження (а.с. 78), внаслідок чого
постановою державного виконавця від
07.10.2014 року було відкладено
провадження виконавчих дій до 10.10.2014
року (а.с. 79).

06.10.2014 року від боржника на депозитний
рахунок ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській
області надійшли кошти у сумі 2067,00 для
перерахування стягувачу (а.с. 80,81).

20.10.2014 року державний виконавець виніс
постанову ВП № 44881698 про закінчення
виконавчого провадження по наказу №
917/1207/14 від 08.09.2014 року.

Боржник, не погоджуючись з даними діями
державного виконавця, звернувся до
суду із скаргою, в якій посилається на
те, що Публічне акціонерне товариство
"Кременчуцький сталеливарний завод"
територіально знаходиться в межах
підвідомчості Крюківського відділу
державної виконавчої служби
Кременчуцького міського управління
юстиції, тому виконавчі дії
повинні проводитися державною
виконавчою службою Крюківського
району м. Кременчука. Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області не мав
процесуальних підстав для прийняття до
виконання наказу № 917/1207/14 від
08.09.2014 року (а.с. 42).

В доповненні до скарги (а.с.57-66) боржник
також зазначає, що він був позбавлений
можливості виконати рішення в
добровільному порядку, оскільки в
постанові від 07.10.2014 р. зазначений
строк для добровільного виконання до
10.10.2014 року. Як зазначає боржник,
внаслідок несвоєчасного відправлення
вона була ним отримана 20.10.2014 року,
однак в обґрунтування цього належних
документальних доказів не надав.

Суд вважає дану скаргу необґрунтованою
та такою, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав:

За ч. 1 ст. 19 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Згідно статті 20 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавчі дії
проводяться державним виконавцем за
місцем проживання, перебування, роботи
боржника або за місцезнаходженням його
майна. У разі якщо боржник є юридичною
особою, то виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження,
якщо не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим
цим Законом, і пред'явлений до
виконання до відповідного органу
державної виконавчої служби.
Державний виконавець протягом
трьох робочих днів з дня надходження до
нього виконавчого документа
виносить постанову про відкриття
виконавчого провадження.

Приписами ч.1 ст. 33 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
у разі якщо в органі державної
виконавчої служби відкрито кілька
виконавчих проваджень про стягнення
коштів з одного боржника, вони
об'єднуються у зведене виконавче
провадження.

Згідно частини 2 статті 33 Закону
України від "Про виконавче
провадження", у разі якщо виконавчі
провадження про стягнення коштів з
одного боржника відкриті у кількох
органах державної виконавчої служби,
об'єднання виконавчих проваджень у
зведене здійснюється в порядку,
встановленому Міністерством юстиції
України.

Пунктом 3.8.6. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від
02.04.2012р. №512/5 (далі - Інструкція)
встановлено, що у разі якщо виконавче
провадження щодо одного й того ж самого
боржника виявлено в іншому органі
державної виконавчої служби в межах
регіону, начальник відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, звертається до
керівника органу державної виконавчої
служби вищого рівня щодо прийняття
рішення стосовно об'єднання виконавчих
проваджень у зведене чи приєднання
виконавчого документа до зведеного та
визначення органу державної
виконавчої служби, який буде
здійснювати виконання зведеного
виконавчого провадження.

Згідно ст. 35 Закону України "Про
виконавче провадження" за наявності
обставин, що перешкоджають провадженню
виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів. Про відкладання
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторонам.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що виконавче провадження за наказом
господарського суду Полтавської
області від 08.09.2014 року № 917/1207/14 було
правомірно об'єднане у зведене
виконавче провадження ЗВП 44045717 за
постановою начальник УДВС ГУЮ у
Полтавській області від 13.05.2014 року та
підвідомче Відділу ПВР управління УДВС
Головного управління юстиції у
Полтавській області відповідно до ст.
21, ст. 33 Закону України "Про виконавче
провадження".

Щодо вимог скаржника про визнання
недійсною постанови старшого
державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в
Полтавській області, викладене в
постанові про відкладення провадження
виконавчих дій від 07.10.2014 р. та її
скасування суд, зазначає, що скаржником
не надано належних доказів того, коли
отримана ним оспорювана постанова.
Копія постанови, яка додана до
доповнень до скарги №40-21/403 від 20.10.2014 р.,
з відбитком штемпеля "ПАТ
"Кременчуцький сталеварний завод" з
зазначенням вх. 20.10.2014 р. (а.с.-59) не може
бути прийнята як належний доказ
враховуючи приписи ст.36 ГПК України,
якою передбачено, що усі докази
подаються до суду у оригіналах або
належним чином завіреній копії, та на
необхідність (у разі повторного
подання позову). Суд дослідивши дану
копію, встановив, що вона не відповідає
вимогам п.5.27 Національного стандарту
України "Державна уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлення
документів. ДСТУ 4163-2003", затв.наказом
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 07.04.2003р. №55, оскільки дана
копія постанови не завірена належним
чином та не може бути доказом в даній
справі.

Крім того, відповідно до п. 9.13 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" , за результатами розгляду
скарги виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

У відповідності до ч.2 статті 83 Закону
України "Про виконавче провадження"
начальник відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
при здійсненні контролю за рішеннями,
діями державного виконавця під час
виконання рішень має право у разі, якщо
вони суперечать вимогам закону, своєю
постановою скасувати постанову або
інший процесуальний документ (або їх
частину), винесені у виконавчому
провадженні державним виконавцем,
визнати недійсним складений державним
виконавцем акт, зобов'язати державного
виконавця провести виконавчі дії в
порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, суд не наділений
повноваженнями щодо скасування
спірної постанови.

З огляду на викладене, суд дійшов до
висновку, що доводи скаржника є
неправомірними і, відповідно, підстави
для задоволення скарги відсутні.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Позивач надав належні докази
обґрунтованості та правомірності
позовних вимог; відповідач правами,
наданими йому ГПК України, не
скористався, жодних заперечень проти
позову не надав. За викладеного,
застосовуючи основні конституційні
засади судочинства, принцип
верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про відсутність підстав для
задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 121-2, 86 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу Публічного акціонерного
товариства "Кременчуцький
сталеливарний завод" відхилити.

Суддя
Гетя Н.Г.