ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року Справа № 911/1160/14

Вищий господарський суд у складі
колегії суддів:головуючого
суддіЄвсікова О.О.,суддівКролевець О.А.,
Попікової О.В.,розглянувши касаційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4на постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
15.09.2014р. (головуючий суддя Зеленін В.О.,
судді Синиця О.Ф., Шевченко Е.О.)на
рішенняГосподарського суду Київської
області від 19.05.2014 р. (суддя Щоткін О.В.)у
справі№ 911/1160/14 Господарського суду
Київської областіза позовомПублічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Київоблгаз"доФізичної
особи-підприємця ОСОБА_4простягнення
153.517,72 грн.,за участю
представників:позивачаПавлюк
І.І.,відповідачаОСОБА_6,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Київської області від 19.05.2014 р. у справі
№911/1160/14, залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 15.09.2014 р.,
позовні вимоги задоволено повністю,
стягнуто з позивача на користь
відповідача 141.620,21 грн. основного боргу,
9.719,71 грн. пені, 2.177,80 грн. - 3% річних та
3.070,35 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятими судовими
рішеннями, відповідач звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого суду та постанову
суду апеляційної інстанції скасувати
повністю, постановити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Вимоги та доводи касаційної скарги
мотивовані тим, що судами попередніх
інстанцій було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також порушено норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до
того, що апеляційний суд не дав
належної оцінки обсягам спожитого газу
та пропускній здатності обладнання,
встановленого на об'єкті, оскільки, на
думку скаржника, встановлений на
об'єкті газопостачання лічильник не
спроможний пропустити та здійснити
облік газу в обсязі, нарахованому та
заявленому до стягнення за визначений
позивачем період.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 111-4 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, заслухавши
представників учасників судового
процесу, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
норм матеріального та процесуального
права, вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між Публічним акціонерним
товариством "Київоблгаз" (постачальник)
та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4
(споживач) 28.12.2012 р. було укладено
договір № 2013/П-ПР-0307-140573 на
постачання природного газу за
регульованим тарифом для потреб
промислових споживачів (далі - договір),
за умовами якого постачальник протягом
2013 року здійснює постачання споживачу
природного газу в обсягах і порядку,
передбачених Договором для
забезпечення потреб споживача, а
споживач оплачує постачальнику
вартість газу у розмірах, строках,
порядку та на умовах, передбачених
договором.

Сторони договору в п. 4.2 узгодили, що
ціна природного газу визначена в п. 4.2
договору і складає 4.708,176 грн. за 1000 м3
природного газу з урахуванням цільової
надбавки в розмірі 2 %, тарифу на
транспортування природного газу
магістральними трубопроводами ДК
"Укртрансгаз", тарифів на
транспортування природного газу
розподільними трубопроводами та
постачання природного газу

Відповідно до п. 4.6 договору оплата
вартості послуг з постачання газу
здійснюється споживачем авансовими
платежами із розрахунку договірного
обсягу постачання газу згідно з
додатком 2 Договору.

Згідно з п. 4.6.1 договору авансові
платежі сплачуються споживачем
постачальнику на розрахунковий
рахунок зі спеціальним режимом
використання у розмірі 100 відсотків від
вартості запланованого або
погодженого постачальником обсягу
газу на розрахунковий період за п'ять
календарних днів до початку місяця
поставки газу.

Відповідно до п. 4.6.3 договору у випадку
недоплати вартості послуг з постачання
газу з розрахунковий період споживач
проводить остаточний розрахунок не
пізніше п'ятого числа місяця,
наступного за розрахунковим.

Як визначено сторонами в п. 6.2.2
договору, у разі порушення споживачем
строків оплати, передбачених розділом 4
договору, із споживача стягується пеня
в розмірі подвійної пікової ставки НБУ,
що діяла в період, за який стягується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення.

Договір підписаний в двосторонньому
порядку повноваженими представниками
сторін, без будь яких зауважень і
застережень та скріплений їх
печатками, а також не визнаний в
судовому порядку недійсним, що є
підставою для виникнення цивільних
прав і обов'язків у сторін.

Позивач, на виконання умов договору,
поставив відповідачу в період з 01.03.2013р.
по 31.05.2013 р. природний газ в обсязі 30,315
тис. м3 на загальну суму 142.728,36 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31.03.2013 р., від 30.04.2013 р. та від 31.05.2013 р.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідач свої
обов'язки за договором в частині
своєчасної оплати повної вартості
поставленого газу належним чином не
виконав, оскільки сплатив лише 630,00 грн.
18.03.2013 р., з яких 623,57 грн. - оплата раніше
спожитого природного газу та 6,43 грн. -
авансовий платіж на березень 2013 року.
Також, на виконання умов Договору,
14.06.2013 р. відповідачем була проведена
оплата в загальній сумі 1.101,72 грн.

Судами встановлено, що відповідач
26.09.2013 р. звернувся до позивача з листом
про затвердження графіку погашення
заборгованості.

Як визначено сторонами у акті звіряння
взаємних розрахунків від 26.09.2013 р.,
заборгованість відповідача станом на
26.09.2013 становить 141.620,21 грн.

Листом від 04.10.2013 р. № 12-3346-1022 Публічним
акціонерним товариством "Київоблгаз",
у відповідь на лист Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 від 26.09.2013 р.
б/н, було погоджено запропонований
відповідачем графік погашення
заборгованості у сумі 141.620,21 грн.

Судами встановлено, що на виконання
вимог вищевказаного листа, між
Києво-Святошинською ФЕГГ ПАТ
"Київоблгаз" та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 07.10.2014 р. було
укладено додаткову угоду № 3 до
Договору, якою затверджений графік
погашення заборгованості.

Згідно з п. 3 Додаткової угоди в разі
несплати або несвоєчасної оплати
заборгованості в строки, зазначені в
пункті 2 додаткової угоди, споживач
сплачує на користь постачальника, крім
суми заборгованості, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу.

Додаткова угода № 3, відповідно до п. 4,
набирає чинності з моменту її
укладення, розповсюджує свою дію на
відносини, що склалися між сторонами з
26.09.2013 р., і діє до повного здійснення
розрахунків.

Втім, відповідач визнану ним суму
заборгованості не сплатив, що і стало
підставою для звернення позивача з
даним позовом.

Згідно зі ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, з урахуванням
встановлення судами попередніх
інстанцій документально
підтвердженого та не спростованого
факту наявності заборгованості у
відповідача перед позивачем в розмірі
141.620,21 грн., суди дійшли обгрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
стягнення з відповідача суми основної
заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Враховуючи те, що судами встановлено
прострочення відповідачем виконання
грошового зобов'язання, суди
правомірно, на підставі ст.ст. 549, 610, 611
ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГК України та п. 3
Додаткової угоди № 3 (якою змінено
строк розрахунків за договором),
стягнули з відповідача пеню в розмірі
9.719,71 грн., а на підставі ст. 625 ЦК України
- 3% річних у сумі 2.177,80 грн.

Оскаржуючи в касаційному порядку
рішення судів попередніх інстанцій,
відповідач посилався на те, що
показники обсягу спожитого газу є
значно завищеними.

При цьому відповідні заперечення
скаржником до місцевого
господарського суду не заявлялись,
належних доказів, в розумінні ст. 34 ГПК
України, невідповідності обсягів
поставленого газу його нарахованим
показникам відповідачем до місцевого
та апеляційного судів надано не було.

Задовольняючи позов, суди виходили з
того, що факт здійснення господарської
операції належним чином підтверджений,
наявність заборгованості належним
чином доведена та, зокрема, у
додатковій угоді № 3 визнана
відповідачем в сумі 141.620,21 грн. станом
01.10.2013 р., документально підтверджена і
відповідачем не спростована.

За таких обставин суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку про виникнення у відповідача
обов'язку з оплати.

З огляду на невиконання відповідачем
станом на день прийняття судом рішення
чинної додаткової угоди № 3 до
договору, якою погоджено графік
погашення заборгованості, доказів
визнання якої недійсною сторонами
надано не було, судами правомірно
задоволено позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України
касаційна інстанція використовує
процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних
дій касаційної інстанції, пов'язаних із
встановленням обставин справи та їх
доказуванням, колегія суддів відхиляє
всі інші доводи скаржника, які фактично
зводяться до переоцінки доказів та
необхідності додаткового встановлення
обставин справи.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, залишити рішення першої
інстанції або постанову апеляційної
інстанції без змін, а скаргу без
задоволення.

На думку колегії суддів, висновок судів
про наявність фактичних та правових
підстав для задоволення заявлених
позовних вимог є законним,
обґрунтованим, відповідає нормам
чинного законодавства, фактичним
обставинам справи і наявним у ній
матеріалам, а доводи касаційної скарги
його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для
зміни або скасування постановлених у
справі рішення місцевого суду та
постанови апеляційної інстанції не
вбачається.

Керуючись статтями 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного господарського суду від
15.09.2014 р. та рішення Господарського суду
Київської області від 19.05.2014 р. у справі
у справі № 911/1160/14 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков суддіО.А.
Кролевець О.В. Попікова