м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного підприємства
до Приватного акціонерного товариства
«Європейський страховий альянс»
про відшкодування шкоди.
Суддя Дупляк О.М.
Представники сторін:
від позивача: Корольова І.О., за
довіреністю,від відповідача: Чайка
О.В., за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне підприємство «Масар-Агро»
(далі - ПП «Масар-Агро») звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Європейський страховий
альянс» (далі - ПАТ «Європейський
страховий альянс») про відшкодування
Позовні вимоги мотивовано тим, що
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди (далі - ДТП), яка сталася з вини
ОСОБА_3, що керував транспортним
засобом «БМВ-523», державний номер
НОМЕР_1, було пошкоджено транспортний
засіб «Фольксваген - Т-4», державний
номер НОМЕР_2, власником якого є
позивач. Враховуючи, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3, як власника транспортного
засобу «БМВ-523», державний номер НОМЕР_1,
застрахована відповідачем згідно з
полісом № ВА/2358347, та останнім
виплачено страхове відшкодування в
сумі 15.542,70 грн (різниця між фактичним
розміром збитків та виплаченою
відповідачем сумою страхового
відшкодування), позивач просить суд
стягнути з відповідача 8.126,03 грн
страхового відшкодування, 5.374,61 грн
пені та 950,00 грн витрат, пов'язаних з
проведенням незалежної експертизи та
витрат, пов'язаних з повідомленням
сторін про час і місце проведення
експертизи в сумі 80,25 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.08.2013 порушено провадження у
розгляд на 20.08.2013.
У судовому засіданні 20.08.2013 представник
позивача надав суду письмове пояснення
б/н від 19.05.2013, в якому зазначено, що
останній, працюючи на посаді водія ПП
«Масар-Агро» 30.04.2011 та виконуючи
безпосередньо свої обов 'язки, потрапив
у ДТП, зіткнувшись з автомобілем марки
«БМВ 523 І», державний номер НОМЕР_1, за
кермом якого знаходився ОСОБА_3
Відповідач про ДТП повідомлений
належним чином. 04.05.2013 аварійний
комісар ОСОБА_4 сфотографував
пошкодження автомобіля і повідомив, що
детальна експертиза по визначенню
вартості пошкоджень зі складанням
дефектної відомості буде проведена
пізніше, хоча до теперішнього часу
жодний представник від страхової
компанії не з'являвся, протокол огляду
та дефектна відомість не складалась. У
зв'язку з тим, що не було проведено
огляд автомобіля належним чином,
ОСОБА_5 05.05.2013 звернувся в незалежну
експертну організацію «СПД ОСОБА_6» про
проведення товарознавчої експертизи.
При огляді автомобіля 11.05.2011 був
присутній представник страхової
компанії та ОСОБА_5, винна сторона не з
'явилась. З протоколом огляду всі
ознайомлені належним чином та жодних
зауважень від представника страхової
компанії не було. 17.05.2013 було подано
заяву від ПП «Масар-Агро» про
відшкодування витрат на проведення
експертизи та повідомлення сторін, а
також висновок експертизи, у якому
зазначалась сума відшкодування
вартості пошкоджень.
Представник відповідача у судовому
засіданні 20.08.2013 надав суду відзив №
2181/8 від 19.08.2013, відповідно до якого
зазначив, що доказом вартості
нанесеного матеріального збитку є
відповідний експертний висновок
суб'єкта оціночної діяльності. При
цьому зазначив, що відповідно до
ремонтної калькуляції № С11-151 вартість
ремонту КТЗ «Фольцваген», державний
номер НОМЕР_2, з ПДВ становить 40 126,61 грн,
згідно зі звітом про визначення
вартості матеріального збитку № С11-151
вартість матеріального збитку,
заподіяного власнику «Фольцваген»,
державний номер НОМЕР_2, складає 19.263,24
грн. Також вказав на те, що розмір
збитку повинен бути зменшений на
коефіцієнт фізичного зносу,
розрахованого згідно з Методикою
товарознавчої експертизи та оцінки
дорожніх транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України та Фондом державного
майна України № 1074/8395 від 24.11.2003, а також
за мінусом франшизи, розрахувавши при
цьому страхове відшкодування, що
склало 15.542,70 грн, тобто стільки, скільки
й виплачено позивачу. Разом з цим
зазначив, що відповідачем у термін
трьох робочих днів було проведено
огляд транспортного засобу, 11.05.2011 під
час складення протоколу огляду
транспортного засобу був присутній
представник позивача, відтак
відповідач виконав свої зобов'язання в
повному обсязі. Також зазначив, що
позивач просить стягнути пеню з 09.07.2011,
тобто за три роки. У зв'язку з
викладеним відповідач просить
застосувати строк позовної давності до
нарахування штрафних санкцій,
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог, а також розглядати
справу за відсутності представника
Ухвалами суду розгляд справи
неодноразово відкладався.

Представник позивача у судовому
засіданні 02.09.2013 надав суду клопотання
№ 384 від 31.08.2013 про призначення у справі
судової автотоварознавчої експертизи;
клопотання б/н від 31.08.2013 про
витребування у відповідача доказів для
проведення експертизи; письмові
пояснення б/н від 02.09.2013, в яких
зазначив, що транспортний засіб
«Фольцваген», державний номер НОМЕР_2,
відчужено третій особі на підставі
купівлі-продажу без виконання
відновлювального ремонту, до моменту
ремонту потерпілою стороною проведено
незалежну експертну оцінку щодо
спричинення збитків і встановлення їх
розміру для подальшого страхового
відшкодування; заперечення на відзив
б/н від 31.08.2013, відповідно до якого
просив задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі, мотивуючи свої
заперечення правомірністю розрахунку
матеріального збитку, що підлягає
відшкодуванню за рахунок відповідача.

У судовому засіданні 02.09.2013 було
оголошено перерву до 10.09.2013.

Представник позивача у судовому
засіданні 10.09.2013 надав суду клопотання
в порядку ст. 22 ГПК України, відповідно
до якого визначив ряд питань, які
необхідно поставити експерту,
пропонував доручити проведення
експертизи спеціалісту Київського
науково-дослідному інституту судових
експертиз.

Ухвалами суду від 10.09.2013 задоволено
клопотання позивача, призначено у
справі судову автотоварознавчу
експертизу, проведення якої доручено
Київського науково-дослідному
інституту судових експертиз (03680, м.
Київ, вул. Смоленська, 6); провадження у
справі № 910/14976/13 зупинено до проведення
судової автотоварознавчої експертизи
та отримання висновку експерта.

Відповідно до наказу голови
Господарського суду міста Києва № 367-К
від 01.11.2013 прізвище судді Ониськів О.М.
змінено на Дупляк.

На адресу Господарського суду міста
Києва з експертної установи надійшли
матеріали справи № 910/14976/13 з доданим
висновком № 10880/10881/13-54 від 05.02.2014.

Ухвалою суду від 03.03.2014 поновлено
провадження у справі № 910/14976/13, розгляд
справи призначено на 17.03.2013.

У судовому засіданні 17.03.2014 представник
позивача надав суду клопотання б/н від
17.03.2014 про долучення до матеріалів
справи документу, що підтверджує
оплату автотоварознавчої експертизи;
письмові пояснення по справі б/н від
17.03.2014, в яких зазначено, що різниця
вартості матеріального збитку,
вказаного у висновку
автотоварознавчої експертизи з
урахуванням зносу становить (23.080,91 грн)
та вказаного у висновку, наданого
позивачем (23.680,73 грн), складає 587,82 грн,
що є максимально наближеною сумою до
визначеної незалежним експертом, при
цьому вирахування ПДВ із суми
страхового відшкодування, на думку
позивача, є неправомірним, у зв'язку з
чим просив задовольнити позовні
вимоги.

Представник відповідача у судовому
засіданні 17.03.2014 надав додаткові
письмові пояснення № 698/8 від 14.03.2014,
відповідно до яких зазначив, що сума
страхового відшкодування має бути
зменшена на суму ПДВ та франшизи, а
також наполягав на застосуванні
позовної давності до вимоги про
стягнення пені.

У судовому засіданні 17.03.2014 представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги, позов просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив, у
задоволенні позовних вимог просив
відмовити.

У судовому засіданні 17.03.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, об'єктивно оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи,
30.04.2011 на Московській площі у м. Києві
трапилась ДТП за участю транспортного
засобу «БМВ-523», державний номер НОМЕР_1,
що належить ОСОБА_3 та перебував під
його керуванням і транспортного засобу
«Фольксваген - Т-4», державний номер
НОМЕР_2, який належить позивачу та
перебував під керуванням ОСОБА_5

Відповідно до постанови
Голосіївського районного суду м. Києва
від 27.05.2011 у справі № 3-4625/11 ОСОБА_3
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі
двадцяти мінімумів доходів громадян,
що складає 340,00 грн.

Судом установлено, що автомобіль
«БМВ-523», державний номер НОМЕР_1,
застрахований згідно з договором
добровільного комплексного
страхування на транспорті №
ВА/2358347, укладеним між відповідачем та
ОСОБА_3

Відповідно до висновку № 1105
автотоварознавчої експертизи від
11.05.2011 вартість відновлювального
ремонту транспортного засобу
«Фольксваген - Т-4», державний номер
НОМЕР_2, з урахуванням коефіцієнту
фізичного зносу станом на день ДТП,
склала 46.880,81 грн.

Згідно з ремонтною калькуляцією № 722
від 11.05.2011 вартість відновлювального
ремонту транспортного засобу
«Фольксваген - Т-4», державний номер
НОМЕР_2, з урахуванням ПДВ (20 %), склала
46.880,81 грн.

Відповідно до звіту про визначення
вартості матеріального збитку № С11-151
від 17.05.2011 вартість відновлювального
ремонту транспортного засобу
«Фольксваген - Т-4», державний номер
НОМЕР_2 склала 40.126,61 грн.

Згідно з висновком експертів за
результатами проведення судової
автотоварознавчої експертизи №
10880/10881/13-54 від 05.02.2014 вартість
відновлювального ремонту
транспортного засобу «Фольксваген -
Т-4», державний номер НОМЕР_2, з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу станом на 11.05.2011 склала 23.080,91 грн.

Судом установлено, що відповідачем
перераховано на рахунок позивача
страхове відшкодування в сумі 15.542,70
грн, що підтверджується платіжним
дорученням № 1428 від 12.12.2012, копія якого
наявна в матеріалах справи.

Згідно з преамбулою Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон) цей Закон
регулює відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (далі - обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності) і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону
забезпечений транспортний засіб -
транспортний засіб, зазначений у
чинному договорі обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, за умови його
експлуатації особами,
відповідальність яких застрахована.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є, зокрема, діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання, що створює
підвищену небезпеку для особи, яка цю
діяльність здійснює, та інших осіб;
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_3, який керував транспортним
засобом «БМВ-523», державний номер
НОМЕР_1, встановлена постановою
Голосіївського районного суду м. Києва
від 27.05.2011 у справі № 3-4625/11.

Статтею 29 Закону передбачено, що у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Згідно з п.п. 22.1, 22.2 ст. 22 Закону при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до цього Закону потерпілим,
які є юридичними особами, страховиком
відшкодовується виключно шкода,
заподіяна майну.

Згідно зі ст.ст. 3 - 5 Закону обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників. Суб'єктами
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
страхувальники, страховики, особи,
цивільно-правова відповідальність
яких застрахована, Моторне
(транспортне) страхове бюро України та
потерпілі. Об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Тобто, цей Закон є спеціальним у сфері
страхування цивільно-правової
відповідальності, яка здійснюється з
метою забезпечення відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або
майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників шляхом здійснення
такого відшкодування страховиком при
настанні страхового випадку.

Пункт 21.4 ст. 21 Закону передбачає, що
лише у разі експлуатації транспортного
засобу на території України без
наявності чинного поліса обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності особа несе
відповідальність, встановлену законом.

З огляду на викладене, позивач набув
право вимоги до особи, відповідальної
за заподіяний збиток. Такою особою, у
даному випадку, є ОСОБА_3, як власник та
водій автомобіля, що винний у ДТП, однак
у разі якщо його цивільно-правова
відповідальність перед третіми
особами застрахована у певного
страховика, то останній стає
відповідальною особою, адже, внаслідок
укладення договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, страховик в
межах страхової суми несе
відповідальність за шкоду, завдану
застрахованою ним особою, тобто, бере
на себе всю відповідальність за свого
страхувальника, що виникає внаслідок
заподіяння шкоди джерелом підвищеної
небезпеки, оскільки застрахував такий
страховий ризик, як відповідальність
за шкоду, заподіяну джерелом
підвищеної небезпеки.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 по заподіянню шкоди життю,
здоров'ю та майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди при
керуванні автомобілем «БМВ-523»,
державний номер НОМЕР_1, застрахована
відповідачем згідно з полісом ВА/2358347,
строком дії з 03.07.2010 до 02.07.2011, ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну - 25.500,00 грн, франшиза - 510,00 грн.
Згідно вказаного полісу відповідач
взяв на себе обов'язок відшкодувати
шкоду, зокрема майну третіх осіб
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Враховуючи, що станом на момент
вчинення ДТП ОСОБА_3 керував
автомобілем «БМВ-523», державний номер
НОМЕР_1, та враховуючи, що з вини ОСОБА_3
сталася ДТП, як встановлено постановою
Голосіївського районного суду м. Києва
від 27.05.2011 у справі № 3-4625/11, саме
відповідач, згідно п. 22.1 ст. 22 Закону є
особою, відповідальною за збитки, а
тому позивач правомірно звернувся до
відповідача з вимогою про виплату
страхового відшкодування.

При цьому судом установлено, що
відповідно до платіжного доручення №
1428 від 12.12.2012 відповідачем виплачено
позивачу суму страхового
відшкодування в розмірі 15.542,70 грн.

Відповідно до приписів п. 12.1 ст. 12
Закону розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону визначено, що
для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону страховик (у
випадках, передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ), керуючись нормами
цього Закону, приймає вмотивоване
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
або про відмову у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати). Рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) приймається у
зв'язку з визнанням майнових вимог
заявника або на підставі рішення суду,
у разі якщо спір про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) розглядався в
судовому порядку. Якщо розмір
заподіяної шкоди перевищує ліміт
відповідальності страховика, розмір
страхової виплати (регламентної
виплати) за таку шкоду обмежується
зазначеним лімітом.

Враховуючи викладене суд дійшов
висновку, що розмір суми страхового
відшкодування, яке підлягає виплаті
відповідачем позивачу у справі
становить 7.028,21 грн, з розрахунку: 23.080,91
грн (вартість відновлювального
ремонту, згідно з висновком судової
автотоварознавчої експертизи №
10880/10881/13-54 від 05.02.2014) - 15.542,70 грн
(виплачена відповідачем позивачу сума
страхового відшкодування) - 510,00 грн
(франшиза згідно з полісом ВА/2358347).

Таким чином суд дійшов висновку, що
позовна вимога про стягнення з
відповідача страхового відшкодування
в сумі 8.126,03 грн підлягає задоволенню
частково в розмірі 7.028,21 грн.

Крім того позивач просить стягнути з
відповідача 5.374,61 грн пені.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону за кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування (регламентної виплати) з
вини страховика (МТСБУ) особі, яка має
право на отримання такого
відшкодування, сплачується пеня з
розрахунку подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Таким чином виходячи зі змісту норм ст.
992 ЦК України та п. 36.5 ст. 36 Закону право
на стягнення пені у розмірі,
встановленому законом або договором,
належить лише страхувальнику або
вигодонабувачу.

Одним з видів забезпечення виконання
зобов'язань є неустойка (ч. 1 ст. 546, ч. 1,
ч.3 ст. 549 ЦК України).

Однак ані Цивільним кодексом України,
ані Законами України "Про страхування"
та "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" не встановлено, що виконання
страховиком забезпеченого
транспортного засобу, водій якого
винний у вчиненні ДТП, позадоговірного
зобов'язання забезпечується
неустойкою (пенею).

За таких обставин для позадоговірних
зобов'язань у сфері страхування
цивільне законодавство не передбачає
можливості забезпечення виконання
таких зобов'язань шляхом встановлення
неустойки, тоді як договірні
правовідносини між сторонами з цього
приводу відсутні, у зв'язку з чим позов
у частині стягнення з відповідача пені
в сумі 5.374,61 грн необґрунтований, відтак
не підлягає задоволенню. Аналогічної
правової позиції дотримується Вищий
господарський суд України, зокрема, у
постанові від 27.03.2012 зі справи №
4/17-3520-2011.

Вищенаведеним спростовуються
посилання позивача на необхідність
застосування до правовідносин
відшкодування шкоди в порядку регресу
положень п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", які регулюють грошові
правовідносини за участю
страхувальника та страховика,
пов'язані з нарахуванням пені, оскільки
такі твердження позивача ґрунтуються
виключно на безпідставному
ототожненні договірних правовідносин
страхування та правовідносин
відшкодування шкоди в порядку регресу
за участю двох страховиків, які є
відмінними за своєю правовою природою
(предметом правового регулювання та
суб'єктним складом).

У зв'язку з викладеним суд також
відмовляє у задоволенні клопотання
відповідача про застосування строку
позовної давності щодо пені.

Позивачем також заявлена вимога про
стягнення з відповідача витрат,
пов'язаних з проведенням експертизи у
розмірі 950,00 грн та витрат, пов'язаних з
повідомленням сторін про проведення
експертизи в сумі 80,25 грн.

Обгрунтовуючи необхідність стягнення
з відповідача витрат, повязаних з
проведенням позивачем експертизи у
розмірі 950,00 грн, позивач вказав на
недотримання відовідачем обовязку,
встановленого у пп.пп. 34.2, 34.3 ст. 34
Закону.

Відповідно до п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону
протягом 10 робочих днів з дня отримання
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ) зобов'язаний направити свого
представника (працівника, аварійного
комісара або експерта) на місце
настання страхового випадку та/або до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків;
якщо представник страховика (у
випадках, передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений
строк, потерпілий має право самостійно
обрати аварійного комісара або
експерта для визначення розміру шкоди.
У такому разі страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати
потерпілому витрати на проведення
експертизи (дослідження).

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідач у визначений Законом строк
направив свого представника на місце
настання страхового випадку для
визначення причин настання страхового
випадку та розміру збитків, чим
спростовуються наведені вище
заперечення позивача про зворотнє.

Зважаючи на викладене суд дійшов
висновку про відсутність підвстав для
задоволення вимог позивача про
відшкодування останньому за рахунок
відповідача витрат, пов'язаних з
проведенням експертизи в сумі 950,00 грн
та витрат, пов'язаних з повідомленням
сторін про час і місце проведення
експертизи в сумі 80,25 грн, як похідної
вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Враховуючи те, що позивачем було
оплачено призначену у справі судову
автотоварознавчу експертизу в сумі
2.203,20 грн, що підтверджується платіжним
дорученням № 990 від 04.11.2013, покладаються
на відповідача, у відповідності зі ст. 49
ГПК України, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору також
покладаються на відповідача,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись статтями 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Європейський страховий
альянс» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька,
33-37, ) на користь
Приватного підприємства «Масар-Агро»
(48260, Тернопільська область,
Гусятинський район, м. Копичинці, вул. І.
Богуна, 1, ) 7.028 (сім тисяч
двадцять вісім) грн 21 коп. шкоди, 895
(вісімсот дев'яносто п'ять) грн 66 коп.
судового збору та 1.146 (одну тисячу сто
сорок шість) грн 95 коп. витрат за
проведення судової експертизи.

3. У решті позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили
видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.03.2014.

Суддя
О.М. Дупляк