КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р. Справа№ 925/1059/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2-представник;

Від відповідача: не з"явився.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Акант+К"

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 05.09.2014

у справі № 925/1059/14 (головуючий суддя
Грачов В.М., судді: Гура І.І., Шумко В.В.)

за позовом Субєкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Акант+К"

про стягнення 210 742, 91 грн.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року позивач - суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся
до Господарського суду Черкаської
області з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
Акант+К" (далі - відповідач) про
стягнення, на підставі договору про
надання поворотної фінансової
допомоги від 21.10.2013, 137 000,00 грн.
заборгованості з повернення
фінансової допомоги, 8 768,00 грн.
інфляційних втрат за період
прострочення січень-квітень 2014 року, 1
655 грн. 26 коп. 3% річних і 8 069 грн. 86 коп.
пені за період прострочення з 01.01.2014 по
26.05.2014 року, що разом складало 155493 грн. 12
коп., та відшкодування понесених
судових витрат.

В процесі розгляду справи судом першої
інстанції позивач подав заяву про
збільшення розміру позовних вимог,
згідно якої просив суд стягнути з
відповідача на свою користь 184 000 грн.
заборгованості з повернення
фінансової допомоги, 13 685 грн. 30 коп.
інфляційних втрат за період
прострочення січень-квітень 2014 року, 2
219 грн. 26 коп. 3% річних і 10 838 грн. 35 коп.
пені за період прострочення з 01.01.2014 по
26.05.2014 року, що разом склало 210 742 грн. 91
коп., та відшкодувати понесені судові
витрати.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 20.06.2014 позов
задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
Акант+К" - 184000 грн. заборгованості, 2208
грн. 3% річних, 13685 грн. 30 коп. інфляційних
втрат, 3997 грн. 87 коп. судових витрат.

В решті позовних вимог в частині
стягнення 10838 грн. 35 коп. пені, 11 грн. 26
коп. 3% річних, 216 грн. 99 коп. судового
збору - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фірма Акант+К"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції по цій
справі та прийняти нове, яким відмовити
у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
зазначив, що рішення суду прийнято з
неповним з'ясуванням обставин справи,
на підтвердження чого в своїй
апеляційній скарзі виклав ряд
обставин, які, на його думку, виступають
підтвердженням його правової позиції
та спростовують правильність
винесеного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.10.2014
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
Акант+К" прийнято до провадження,
розгляд справи призначено на 04.11.2014.

07.10.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
позивача надійшов відзив на апеляційну
скаргу.

В судовому засіданні 04.11.2014 представник
позивача надав свої пояснення по
справі. Представник відповідача в
судове засідання 04.11.2014 не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що у матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення відповідача про дату, час
і місце проведення судового засідання
по розгляду апеляційної скарги, а саме
повідомлення про вручення поштового
відправлення, колегія суддів вважає
можливим здійснити перевірку рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку за наявними матеріалами справи
та без участі представника
відповідача.

Беручи до уваги межі перегляду справи у
апеляційній інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 21.10.2013 позивач -
суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_3, як
позикодавець, з однієї сторони, і
відповідач - товариство з обмеженою
відповідальністю "Фірма Акант+К" в
особі заступника генерального
директора ОСОБА_2, що діяла на підставі
довіреності від 20.09.2013 року, як
позичальник, з другої сторони, уклали
договір про надання поворотної
фінансової допомоги.

Відповідно до п.2.1. Договору поворотна
фінансова допомога надається
частинами в національній валюті
України в межах суми 200 000,00 (двісті
тисяч) гривень 00 коп. без ПДВ.

Відповідно до п. 2.3. Договору поворотна
фінансова допомога надається протягом
двох місяців з дати підписання даного
договору шляхом внесення грошових
коштів до каси Позичальника, або шляхом
перерахування грошових коштів на
будь-який розрахунковий рахунок
Позичальника з особового або іншого
рахунку Позикодавця.

Пунктом 2.4. Договору визначено, що
поворотно-фінансова допомога
надається до моменту вимоги її
повернення Позикодавцем.

Відповідно до п. 3.1. Договору поворотна
фінансова допомога підлягає
поверненню до 31.12.2013.

01.11.2013 на виконання зазначеного
Договору позивачем було перераховано
відповідачеві кошти в сумі 100 000,00 грн.,
що підтверджується квитанцією № 9409722
від 01.11.2013.

07.11.2013 на виконання зазначеного
Договору позивачем було перераховано
відповідачеві кошти в сумі 40 000,00 грн.,
що підтверджується квитанцією № ПН3768
від 07.11.2013.

08.11.2013 на виконання зазначеного
Договору позивачем було перераховано
відповідачеві кошти в сумі 7 00,00 грн., що
підтверджується квитанцією№ ПН331 від
08.11.2013.

25.11.2013 на виконання зазначеного
Договору позивачем було перераховано
відповідачеві кошти в сумі 37 000 грн., що
підтверджується квитанцією № ПН 3763
від 25.11.2013.

Разом позивачем перераховано
відповідачеві кошти на загальну суму 184
000,00 грн.

Із довідки директора Черкаського
центрального відділення Українського
інноваційного банку від 04.08.2014 року №
03/298 вбачається, що банк підтвердив
зарахування готівкових коштів як
зворотньої фінансової допомоги, згдно
договору від 21.10.2013 року, від позивача
на рахунок відповідача на загальну
суму 184000 грн.

Отже, спірні правовідносини сторін
виникли із договору про надання
поворотної фінансової допомоги від
21.10.2013 року, за правовою природою
віднесені до договірних зобов'язань
позики, зобов'язання за договором
позивачем виконані, відповідачем - ні.

Договірні зобов'язання позики
визначені параграфом 1 глави 71
Цивільного кодексу України. За їх
змістом:

- за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками
(ст. 1046 Цивільного кодексу України);

- договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми ( ч. 1 ст. 1047
Цивільного кодексу України);

- позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок (ч.ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного
кодексу України);

- якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050
Цивільного кодексу України);

- позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором (ч. 1 ст. 1051
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Матеріали справи не містять жодних
доказів сплати відповідачем суми
основного боргу.

Твердження скаржника в апеляційні
скарзі в частині неотримання спірної
суми коштів поворотної фінансової
допомоги спростовуються поданими
позивачем квитанціями та довідкою
банку про їх зарахування на особовий
рахунок відповідача саме як поворотної
фінансової допомоги від позивача.

В свої апеляційнй скарзі скаржник
наголошує на тому, що 26.12.2013
генеральним директором та засновником
ТОВ „Фірма АКАНТ+К" був ОСОБА_4, який є
батьком ОСОБА_3, а тому зазначене дає
підстави вважати, що дані кошти міг
перераховувати на ТОВ „Фірма АКАНТ+К"
ОСОБА_4 від імені товариства.

Колегія суддів не примає зазначені
доводи скаржника до уваги з тих
підстав, що 10.10.2013 рішенням
позачергових зборів засновників ТОВ
„Фірма АКАНТ+К", викладеним в протоколі
№ 2, тимчасово відсторонено ОСОБА_4 від
виконання обов'язків генерального
директора товариства з 21.10.2013 і
покладено виконання цих обов'язків на
ОСОБА_5 з 22.10.2013.До того, засновником
даного товариства був не ОСОБА_4, а інша
особа - ОСОБА_6, що підтверджується
копією Статуту товариства, який
міститься в матеріалах справи. Отже, на
момент отримання відповідачем коштів
засновником та керівником товариства
були зовсім інші особи, а твердження
відповідача щодо внесення коштів
ОСОБА_4 як керівником та засновником
підприємства є такими, що суперечать
фактичним обставинам справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 184 00,00 грн.
заборгованості за Договором є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Невиконанням відповідачем
зобов'язання щодо повернення
фінансової допомоги були порушені
інтереси позивача, оскільки строк
виконання зобов'язання щодо повернення
коштів у відповідача настав на
підставі п.3.1. Договору і оспорювана
сума є простроченою.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу
України унормовано, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Розрахунок позивача в частині
стягнення інфляційних втрат за період
прострочення у розмірі 13 685 грн. 30 коп.
колегією суддів перевірений, визнаний
вірним та в такому розмірі підлягає
задоволенню.

Вимога позивача про стягнення 3% річних
відповідає нормі ст. 625 ч. 2 ЦК України,
проте її розрахунок у розмірі 2219 грн. 26
коп. за період прострочення позивачем
здійснено невірно, за розрахунком суду
складає 2208 грн. і в такому розмірі теж
підлягає до задоволення.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.193
Господарського кодексу України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
унормовано, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума, або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Як вбачається з матеріалів справи, в
обґрунтування позову в частині
стягнення 10838 грн. 35 коп. пені позивач
посилається на норми ст.ст. 1, 2 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Проте, договором про надання
поворотної фінансової допомоги від
21.10.2013, укладеним між сторонами,
зазначена умова відповідальності не
передбачена.

Враховуючи те, що спірні
правовідносини сторін виникли із
договору про надання поворотної
фінансової допомоги від 21.10.2013, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову у задоволенні зазначеної
вимоги у зв'язку з її безпідставністю.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи
спір по суті заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які грунтуються на
належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду,
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, приходить до висновку, що
рішення у даній справі прийнято з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та відповідністю висновків,
викладених в ухвалі, дійсним
обставинам справи, тому рішення є
законним та обґрунтованим. Підстав для
скасування або зміни вказаного рішення
та задоволення апеляційної скарги
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду не
знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
Акант+К" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду
Черкаської області від 05.09.2014 по справі
№ 925/1059/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/1059/14 повернути
Господарському суду Черкаської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Б.В. Отрюх

Судді
Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко