ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року Справа № 916/1860/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого Н.
Волковицької Л. Рогач за участю
представників:позивачане з'явилися
(про час і місце судового засідання
повідомлено належно)відповідачане
з'явилися (про час і місце судового
засідання повідомлено
належно)розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Ізмаїльської міської ради на
постановувід 04.09.2014 р. Одеського
апеляційного господарського суду у
справі№ 916/1860/14 господарського суду
Одеської області за
позовомІзмаїльської міської ради до
Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4пророзірвання договору оренди
земельної ділянки та повернення
земельної ділянки В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 р. Ізмаїльська міська рада
звернулась до господарського суду
Одеської області з позовом до ФОП
ОСОБА_4 про розірвання договору оренди
земельної ділянки, зареєстрованого у
відділі Держкомзему у м. Ізмаїл
Одеської області, про що у Державному
реєстрі земель вчинено запис від 09.09.2011
р. за № 0009, укладеного між
сторонами щодо оренди земельної
ділянки площею 0,0080 га за адресою:
АДРЕСА_1 та зобов'язання відповідача
повернути вказану земельну ділянку
площею за актом приймання-передачі,
посилаючись на приписи статті 652
Цивільного кодексу України та статті 31
Закону України "Про оренду землі".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
09.09.2011 р., на підставі рішення міської
ради № 2448-V від 21.08.2009 р., між сторонами
було укладено договір оренди земельної
ділянки площею 0,0080 га для розміщення та
експлуатації торгівельного павільйону
- кафетерію по АДРЕСА_1

Позивач зазначає, що відповідно до
Генерального плану м. Ізмаїл земельна
ділянка, надана в оренду відповідачу
для розміщення торгового павільйону,
знаходиться в зоні зелених насаджень
загального користування та не
передбачає встановлення торгового
павільйону - кафетерію, у зв'язку з чим,
з метою приведення території паркової
зони у відповідність до діючої
містобудівної документації
Управлінням містобудування та
архітектури, розроблена схема
благоустрою паркової зони, яка
затверджена рішенням міської ради № 362
від 08.05.2013 р.

Ізмаїльська міська рада зазначала
також, що торгівельний павільйон
відповідачем встановлений не був та, з
урахуванням рішення виконавчого
комітету міської ради № 362 від 08.05.2013 р.
про затвердження схеми благоустрою
паркової зони, дозвіл на встановлення
такого павільйону не можу бути наданий.

14.10.2013 р. міська рада надіслала
відповідачу лист про розірвання
договору оренди землі, відповідь на
який отримано не було.

Позивач, звертаючись до суду з позовом
про розірвання договору оренди землі,
посилаючись на приписи статті 652
Цивільного кодексу України, зазначав,
що прийняття виконавчим комітетом
рішення № 362 від 08.05.2013 р. "Про
затвердження схеми благоустрою
паркової зони по АДРЕСА_1" є в даному
випадку істотною зміною обставин, яку
під час укладення спірного договору
міська рада не могла перебачити.

У відзиві на позовну заяву ФОП ОСОБА_4
просив відмовити у її задоволенні
вказуючи на те, що 22.06.2007 р. рішенням
міської ради № 765-V затверджено акт
вибору земельної ділянки площею 0,0080 га
для розміщення та експлуатації
торгівельного павільйону - кафетерію
по АДРЕСА_1 у м. Ізмаїлі та надано дозвіл
на складання проекту землеустрою щодо
відведення вказаної земельної ділянки,
який було розроблено та затверджено
рішенням міської ради № 2448-V від 21.08.2009
р.

При цьому, як зазначав відповідач,
рішенням архітектурно - містобудівної
ради при Управління містобудівництва
та архітектури Ізмаїльської ради,
згідно протоколу № 8 від 28.12.2009 р.,
погоджено проектну пропозицію
відповідача щодо реконструкції
хлібного магазину під торгівельний
павільйон - кафетерій по АДРЕСА_1

09.09.2011 р. між Ізмаїльською міською радою
та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір
оренди землі, за умовами пункту 1.2 якого
земельна ділянка, яка є предметом
договору, належить до категорії земель
за основним цільовим призначенням -
роздрібної торгівлі та комерційних
послуг, в той час, як позивачем доказів
зміни цільового призначення земельної
ділянки не надано.

При цьому, як зазначав відповідач,
вказана земельна ділянка була надана
відповідачу в оренду у відповідності
до Генерального плану м. Ізмаїл,
затвердженого рішенням міської ради №
59-ХХХІІІ від 10.09.1998 р. який визнаного
актуальним рішенням міської ради № 2876-V
від 26.04.2013 р., в той час, як рішенням № 362
від 08.05.2013 р., на яке посилається
позивач, було затверджено схему
благоустрою паркової зони.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
також наголошував на недоведеність
позивачем наявності одночасно умов,
які є передумовою для розірвання
договору в порядку статті 652 Цивільного
кодексу України внаслідок істотної
зміни обставин.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 09.07.2014 р. (суддя Петров В.С.) у
задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції
дійшов висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
відповідають приписам чинного
законодавства та фактичним обставинам
і матеріалам справи.

За апеляційною скаргою Ізмаїльської
міської ради Одеський апеляційний
господарський суд (судді: Туренко В.Б.,
Поліщук Л.В., Таран С.В.), переглянувши
рішення господарського суду Одеської
області від 09.07.2014 р. в апеляційному
порядку, постановою від 04.09.2014 р.
залишив його без змін з тих же підстав.

Ізмаїльська міська рада подала до
Вищого господарського суду України
касаційну скаргу, в якій просить судові
рішення у даній справі скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, обґрунтовуючи доводи
касаційної скарги порушенням судами
норм матеріального права, вказуючи,
зокрема, на залишення судами поза
увагою посилання позивача на частину 2
статті 652 Цивільного кодексу України та
доводи позивача стосовно того, що в
момент укладення договору оренди землі
у 2011 році міська рада не могла
передбачити зміну обставин, а саме
прийняття виконавчим комітетом
Ізмаїльської міської ради рішення № 362
від 08.05.2013 р., яким була затверджена
схема благоустрою паркової зони по
АДРЕСА_1. При цьому, затверджена
рішенням виконкому від 08.05.2013 р. схема
не передбачає розміщення та
експлуатацію торгівельного павільйону
- кафетерію, тобто виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Здійснюючи судовий розгляд справи
судами першої та апеляційної інстанції
були встановлені наступні обставини:

- 22.06.2007 р. рішенням Ізмаїльської
міської ради № 765-V затверджено акт
вибору земельної ділянки площею 0,0080 га
для розміщення та експлуатації
торгівельного павільйону - кафетерію
по АДРЕСА_1; надано дозвіл суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_4 на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,0080 га в оренду строком
на 10 років для розміщення та
експлуатації торгівельного
павільйону-кафетерію по АДРЕСА_1 (а.с. 49);

- 21.08.2009 р. рішенням Ізмаїльської
міської ради № 2448-V затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,0080 га на 10 років ФОП
ОСОБА_4 для розміщення та експлуатації
торгівельного павільйону - кафетерію
за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер -
:01:033:0439); надано ФОП ОСОБА_4 вказану
земельну ділянку в довгострокову
оренду терміном на 10 років із земель
житлової та громадської забудови, не
наданих у власність чи користування
(а.с. 7);

- 28.12.2009 р. архітектурно-містобудівною
радою складено протокол № 8 засідання
ради та погоджено проектну пропозицію
ОСОБА_4 щодо реконструкції хлібного
магазину під торгівельний
павільйон-кафетерій по АДРЕСА_1
(варіант № 3) (а.с. 43-46);

Судами також встанволено, що 09.09.211 р. на
підставі рішення Ізмаїльської міської
ради від 21.08.2009 р. № 2448-V, між
Ізмаїльською міською радою
(орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (орендар)
укладено договір оренди землі, згідно
умов якого в оренду передана земельна
ділянка несільськогосподарського
призначення площею 0,0080 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, для
розміщення та експлуатації
торгівельного павільйону-кафетерію.
Договір зареєстрований у відділі
Держкомзему у м. Ізмаїл 09.09.11 р. за №
00039 (а.с. 8-10).

Згідно з пунктами 1.2. та 2.6. договору,
зазначена земельна ділянка належить до
категорії земель за основним цільовим
призначенням - роздрібної торгівлі та
комерційних послуг. На земельній
ділянці відсутні об'єкти нерухомого
майна.

Пунктом 12.2. даного договору,
встановлено, що договір не може бути
розірваний орендодавцем в
односторонньому порядку.

Договір може бути розірваний
Орендодавцем достроково в судовому
порядку виключно у наступних випадках:
- порушення Орендарем умов та порядку
зміни цільового використання
земельної ділянки; - порушення
Орендарем порядку зміни цільового
використання земельної ділянки; - не
сплата Орендарем орендної плати більш
як за три місяці поспіль.

Відповідно до умов пункту 12.4. договору
дія останнього припиняється шляхом
його розірвання за: - взаємною згодою
сторін, рішенням суду на вимогу однієї
із сторін внаслідок невиконання другою
стороною обов'язків, передбачених
договором; - внаслідок випадкового
знищення, пошкодження орендованої
земельної ділянки, яке істотно
перешкоджає її використанню за
цільовим призначенням.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що рішенням Ізмаїльської
міської ради від 26.04.2013 р. № 2846-VІ
визнано актуальним та можливим до
подальшого використання діючий
Генеральний план міста Ізмаїл для
забезпечення вирішення питань
соціально-економічного,
містобудівного та інвестиційного
розвитку у найближчій перспективі, до
оновлення містобудівної документації,
згідно Програми оновлення
містобудівної документації м. Ізмаїл
на 2012-2015 р.; визнано актуальним та
можливим до подальшого використання
внесені зміни до Генерального плану м.
Ізмаїл, затвердженні рішеннями
Ізмаїльської міської ради, з метою
урахування перспективних завдань з
оновлення містобудівної документації
на оновленій топографо-геодезичній
основі відповідно до вимог чинного
законодавства (а.с. 47).

Рішенням виконкому Ізмаїльської
міської ради від 08.05.2013 р. № 362
затверджено схему благоустрою
паркової зони по АДРЕСА_1, розроблену
Управлінням містобудування та
архітектури Ізмаїльської міської ради
(а.с. 12).

31.05.2013 р. Ізмаїльською міською радою
прийнято рішення № 2955-VІ про розірвання
договорів оренди, зокрема договору від
09.09.2011 р., укладеного між Ізмаїльською
міською радою та ФОП ОСОБА_4 (а.с. 184).

14.10.2013 р. відповідачу було надіслано
лист № 01/13-2411 про розірвання договору
оренди від 09.09.2011 р. (а.с. 15), відповіді на
яке Ізмаїльська міська рада не
отримала.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у даній справі є вимога
Ізмаїльської міської ради про
розірвання договору оренди земельної
ділянки, укладеного з ФОП ОСОБА_4 щодо
оренди земельної ділянки площею 0,0080 га
за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання
відповідача повернути вказану
земельну ділянку площею за актом
приймання-передачі, посилаючись на
приписи статті 652 Цивільного кодексу
України та статтю 31 Закону України "Про
оренду землі".

Згідно з частинами 3, 4 статті 31 Закону
України "Про оренду землі", договір
оренди землі може бути розірваний за
згодою сторін. На вимогу однієї із
сторін договір оренди може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або цим договором.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону
України "Про оренду землі" на вимогу
однієї із сторін договір оренди землі
може бути достроково розірваний за
рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24 і 25 цього Закону та умовами
договору, в разі випадкового знищення
чи пошкодження об'єкта оренди, яке
істотно перешкоджає передбаченому
договором використанню земельної
ділянки, а також на підставах,
визначених Земельним кодексом України
та іншими законами України.

Частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу
України, на яку як на підставу своїх
позовних вимог посилається позивач,
передбачено, що у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору, договір може бути
змінений або розірваний за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
зобов'язання.

Частиною 2 статті 652 вказаного Кодексу
встановлено, якщо сторони не досягли
згоди щодо приведення договору у
відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті,
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
укладаючи договір сторони
розраховують на його належне виконання
і досягнення поставлених ним цілей.
Проте, в ході виконання договору можуть
виявлятися обставини, які не могли бути
враховані сторонами при укладенні
договору, але істотно впливають на
інтереси однієї чи обох сторін. При
укладенні договору та визначені його
умов сторони повинні розумно оцінювати
ті обставини, при яких він буде
виконуватися.

Інтереси сторін можуть порушуватися
будь - якою зміною обставин, що
виникають у ході виконання договору,
проте, лише істотна зміна обставин
визнається підставою для вимоги про
зміну чи розірвання договору.

Зміна обставин вважається істотною,
тільки якщо вони змінилися настільки,
що, якби сторони могли це передбачити,
вони не уклали б договір або уклали б
його на інших умовах.

При цьому, закон пов'язує можливість
розірвання договору безпосередньо не з
наявністю істотної зміни обставин, а з
наявністю чотирьох умов, визначених
частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу
України, при істотній зміні обставин.

Здійснюючи судовий розгляд справи
судами першої та апеляційної інстанції
було встановлено, що спірна земельна
ділянка була надана ФОП ОСОБА_4 в оренду
згідно Генерального плану м. Ізмаїл,
затвердженого рішенням Ізмаїльської
міської ради від 10.09.1998 р. № 59-ХХХШ, яке
визнано актуальним рішенням
Ізмаїльської міської ради від 26.04.2013 р.
№ 2876-VI.

Відповідно до Українського
класифікатора цільового використання
землі, орендована ділянка відноситься
за своїм цільовим призначенням до
земель роздрібної торгівлі та
комерційних послуг та ФОП ОСОБА_4 була
надана з метою її використання саме за
її цільовим призначенням.

Згідно Українського класифікатора
цільового використання землі парки,
зелені зони, сквери, бульвари
відносяться до земель загального
користування, проте позивачем не
надано рішення Ізмаїльської міської
ради щодо зміни цільового призначення
земельної ділянки по АДРЕСА_1

Судами також встановлено, що виконання
спірного договору не призводить до
порушення співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавлення
позивача того, на що він розраховував
при укладенні договору, вказавши, що
позивач не довів наявність істотних
обставин, які відповідно до вимог
частини 2 статті 652 Цивільного кодексу
України, можуть бути підставою для
розірвання договору оренди землі,
укладеного між сторонами.

За приписами статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 вказаного кодексу
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази. У
касаційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновком судів про
відмову у задоволенні позовних вимог,
вважає судові рішення такими, що
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстав для їх
зміни чи скасування не вбачається, а
викладені у касаційній скарзі доводи
скаржника судова колегія вважає
непереконливими та такими, що не
відповідають приписам чинного
законодавства, спростовуються
матеріалами справи та встановленими
судами першої та апеляційної інстанції
обставинами.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями
1115, 11110, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014 р. у
справі № 916/1860/14 та рішення
господарського суду Одеської області
від 09.07.2014 р. залишити без змін, а
касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач