КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2014 р.
Справа№ 910/10956/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Корсакової Г.В.

секретарі

судового засідання: Грабенко
В.А.

за участі представників

від сторін:

позивача Карась В.В.
дов. від 24.12.2013р. № 3400/18

відповідача Савісько
В.В.дов.від 26.02.2014р. №08-09-29/61-14

розглянувши матеріали

апеляційної скарги

Відкритого
акціонерного товариства "Національна

акціонерна
страхова компанія "Оранта"

на рішення Господарського
суду міста Києва від 14.07.2014 р.

у справі № 910/10956/14
(судя: Отрош І.М.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства "Страхова

компанія "АХА
Страхування"

до відповідача Відкритого
акціонерного товариства "Національна

акціонерна
страхова компанія "Оранта"

про відшкодування
шкоди в порядку регресу у розмірі -

12 078, 95 грн.

ВСТАНОВИВ:

03.06.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява ПАТ
"Страхова компанія "АХА Страхування" з
вимогами до відповідача ВАТ
Національної акціонерної страхової
компанії "Оранта" про відшкодування
шкоди у розмірі 12 078, 95 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та Договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності не виконав
зобов'язання щодо відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП майну
власника автотранспортного засобу Hyundai
Accent, (державний номер НОМЕР_1), водієм
транспортного засобу ГАЗ-2410, (державний
номер НОМЕР_2), цивільна
відповідальність власника якого
застрахована відповідачем відповідно
до Полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/2190079, та право вимоги за
якою перейшло до позивача.

04.07.2014р. відповідачем до
господарського суду надано Відзив на
позовну заяву, відповідно до якого
відповідач заперечував проти
заявлених позовних вимог, посилаючись
на те, що в порушення норм ст. 35 ЗУ "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" позивачем не було направлено
відповідачу протягом 1 року з моменту
ДТП заяву про страхове відшкодування
та документів, на підставі яких
приймається рішення щодо виплати
страхового відшкодування. Також,
відповідач зазначив, що позивачем не
було враховано коефіцієнт фізичного
зносу при визначенні вартості
матеріального збитку та франшизу за
Полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/2190079.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.07.2014р. №910/10956 позов
задоволено частково, стягнено з
відповідача ВАТ Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта" на користь позивача ПАТ
"Страхова компанія "АХА Страхування"
грошові кошти у розмірі 10444, 43 грн., в
іншій частиині позову відмовлено.

Не погоджуючись з названим Рішенням
Господарського суду міста Києва
відповідач ВАТ Національна акціонерна
страхова компанія "Оранта" звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду зі скаргою, в якій
просив Рішення Господарського суду
міста Києва від 14.07.2014р. №910/10956
скасувати, та прийняти нове судове
рішення, яким в задоволені позовних
вимог відмовити, посилаючись на те, що
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, а тому не
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Розпорядженням заступника Голови КАГС
від 18.08.2014р., відповідно до
автоматичного розподілу справ між
суддями апеляційну скаргу ВАТ
"Оранта" у справі №910/10956/14 передано для
розгляду колегії суддів у складі
головуючого судді: Ільєнок Т.В., суддів:
Авдеєва П.В., Яковлєва М.Л.. Враховуючи
перебування суддів Авдеєва П.В.,
Яковлєва М.Л. у чергових відпустках,
було сформовано для розгляду даної
апеляційної скарги колегією суддів у
наступному складі: головуючий суддя
Ільєнок Т.В., судді: Верховець А.А.,
Корсакова Г.В..

Ухвалою КАГС від 18.08.2014р. №910/10956/14
колегією суддів у складі: головуючий
суддя Ільєнок Т.В., судді: Верховець А.А.,
Корсакова Г.В., прийнято апеляційну
скаргу до розгляду та призначено
судове засідання.

За Розпорядженням секретаря судової
палати КАГС від 01.10.2014р., враховуючи
перебування судді Верховця А.А. у
черговій відпустці, склад колегії
суддів змінено, було сформовано для
розгляду даної скарги колегію суддів у
наступному складі: головуючий суддя
Ільєнок Т.В., судді: Авдєєв П.В.,
Корсакова Г.В..

Ухвалою КАГС від 01.10.2014р. №910/10956/14
колегією суддів у складі: головуючий
суддя Ільєнок Т.В., судді: Авдєєв П.В.,
Корсакова Г.В., прийнято апеляційну
скаргу до розгляду та призначено
судове засідання.

В останньому судовому засіданні від
05.11.2014р., в якому було прийнято
Постанову по даній справі, були
присутні усі учасники апеляційного
провадження.

Колегія суддів, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, заслухавши пояснення
представника відповідача за первісним
позовом, дійшла висновку апеляційну
скаргу відповідача ВАТ "Національна
акціонерна страхова компанія "Оранта"
залишити без задоволення, Рішення
Господарського суду міста Києва від
14.07.2014р. по даній справі залишити без
змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно ч.2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
відповідно до Відомостей про ДТП №
8952695, сформованих АІПС ДТП станом на
02.02.2012, та Постанови Тростянецького
районного суду Вінницької області від
28.02.2012 у справі № 225/424/12 встановлено, що
водій ОСОБА_7 27.01.2012, керуючи
автомобілем ГАЗ-2410, (державний номер
НОМЕР_2), порушив Правила дорожнього
руху, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем Hyundai Accent,
(державний номер НОМЕР_1), під
керуванням водія ОСОБА_8, що призвело до
механічних пошкоджень транспортних
засобів.

Названою Постановою суду водія ОСОБА_7
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП.

Місцевим господарським судом
визначено, що 01.06.2011р. між ПАТ
"Страхова компанія "АХА Страхування"
(страховик) та ОСОБА_9 (страхувальник)
було укладено Договір добровільного
страхування наземного транспортну №
1440-а/11зп, відповідно до умов якого, було
застраховано майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
чинному законодавству України,
пов'язані з володінням, користуванням
або розпорядженням транспортним
засобом марки Hyundai Accent, (державний номер
НОМЕР_1).

У відповідності до умов п.18 названого
Договору страхування строк дії
Договору визначено з 01.06.2011р. по 31.05.2012р.

Як вбачається з матеріалі справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідно до Звіту про оцінку
вартості відновлювального ремонту
пошкодженого транспортного засобу №
3703 від 09.02.2012р. (а/с 46), наданого
спеціалістом-автотоварознавцем
ОСОБА_10, вартість відновлювального
ремонту з урахуванням коефіцієнту
фізичного зносу автомобіля Hyundai Accent,
(державний номер НОМЕР_1), складає -
10954, 43 грн.

Відповідно до рахунку № 91 від 10.02.2012р.,
виставленого ПП ОСОБА_11, та
калькуляції-висновку №2012/V/OMO від
06.02.2014р., фактична вартість
відновлювального ремонту автомобіля
Hyundai Accent, (державний номер НОМЕР_1),
складає 12588, 95 грн., без ПДВ.

Господарським судом встановлено, що
наведені в калькуляції-висновку №
2012/V/OMO від 06.02.2014р. роботи знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку із тими
пошкодженнями, що зазначені у довідці
про ДТП, складеної за обставинами ДТП,
виданій Гайсинським районним відділом
УДАІ МВС України у Вінницькій області.
Відповідачем також не було надано
заперечень щодо переліку виконаних
робіт, зазначених у
калькуляції-висновку № 2012/V/OMO
від 06.02.2014.

Згідно зі страховим Актом, складеним
позивачем, №
2012/V/OMOD00744/VESKO3037 від 13.02.2012, розмір
страхового відшкодування складає - 12
588, 95 грн.

На підставі Заяви про настання події №
352-12 від 30.01.2012р. позивачем виплачено
страхове відшкодування в розмірі 12 588,95
грн. на рахунок ПП ОСОБА_11., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 6069 від 15.02.2014, належним чином
засвідчені копії яких, наявні в
матеріалах справи.

Як встановлено місцевим господарським
судом, на момент скоєння ДТП, цивільна
відповідальність власника
транспортного засобу ГАЗ-2410, (державний
номер НОМЕР_2), була застрахована ВАТ
Національною акціонерною страховою
компанією "Оранта" відповідно до Полісу
№ АВ/2190079 (а/с 73) з
встановленим розміром страхової суми
за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн,
франшизи - 510 грн.

Позивачем 10.02.2014р. відповідачу
направлено регресну Вимогу про
відшкодування шкоди № 1016/2 від 06.02.2014р.
(а/с 55) та документи на підтвердження
розміру страхового відшкодування, яка
була отримана останнім 11.02.2014р., що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення № 010.

Оцінюючи подані сторонами докази,
господарський суд дійшов вірного
висновку, що вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Так як за Договором обов'язкового
страхування страхове відшкодування
здійснюється з урахуванням
коефіцієнту фізичного зносу та
відповідно до Звіту про оцінку
вартості відновлювального ремонту
пошкодженого транспортного засобу №
3703 від 09.02.2012р. встановлено факт
наявності фізичного зносу, розмір
страхового відшкодування повинен
визначатися судом відповідно до
вартості відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу, встановленого у Звіті про оцінку
вартості відновлювального ремонту.

У зв'язку з виплатою страхового
відшкодування страхувальнику, позивач
набув право вимоги до особи
відповідальної за заподіяний збиток,
оскільки відповідно до ст. 993 ЦК України
та ст. 27 ЗУ "Про страхування" до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування, в межах фактичних
затрат переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, до позивача у межах
фактичних витрат і суми страхового
відшкодування перейшло право вимоги,
яке страхувальник мав до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Так як цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу марки ГАЗ-2410,
(державний номер НОМЕР_2), була
застрахована ВАТ Національною
акціонерною страховою компанією
"Оранта" за Полісом № АВ/2190079,
відповідно до положень ЗУ "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" обов'язок щодо відшкодування
збитку, завданого внаслідок ДТП водієм
транспортного засобу ГАЗ-2410, (державний
номер НОМЕР_2), власнику
автотранспортного засобу Hyundai Accent,
(державний номер НОМЕР_1), покладається
на відповідача.

Матеріалами справи підтверджено, що
вартість відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу автомобіля Hyundai Accent, (державний
номер НОМЕР_1), становить - 10 954, 43 грн.

Згідно з пунктом 36.2 ст. 36 ЗУ "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 ЗУ "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до названого Полісу розмір
франшизи складає - 510, 00 грн., розмір
страхової суми за шкоду заподіяну
майну - 50 000 грн.

Таким чином, судом першої інстанції
визначено, що від позивача перейшло
право вимоги до відповідача щодо
отримання суми страхового
відшкодування за Полісом № АВ/2190079 у
межах фактичних витрат позивача,
здійснених за Договором майнового
страхування, та які не перевищують
вартості відновлювального ремонту
автомобіля з урахуванням франшизи,
передбаченої названим Полісом.

Враховуючи вищезазначене, за оцінкою
колегії суддів, з урахуванням норм ст. 12
та ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", господарський суд дійшов
правомірного висновку, що вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
страхового відшкодування є
обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню у
розмірі 10 444, 43 грн. (10954 грн 43 коп. -
вартість відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу, відповідно до Звіту про оцінку
вартості відновлювального ремонту
пошкодженого транспортного засобу №
3703 від 09.02.2012) за мінусом 510 грн 00 грн.
(франшиза за Полісом № АВ/2190079).

Відповідач у доводах апеляційного
оскарження, як і у своїх запереченнях,
викладених у Відзиві на позовну заяву,
продовжував стверджувати, що позивачем
не було подано заяву про страхове
відшкодування впродовж одного року
після скоєння ДТП, а тому відсутні
підстави для виплати відповідачем
страхового відшкодування за Полісом
№АВ/2190079.

Колегія суддів, не приймає до уваги
дане зауваження скаржника та вважає за
необхідне зазначити, що цьому
зауваженню, вже надана належна правова
оцінка судом першої інстанції, а саме.

Місцевий господарський суд вірно
зазначив, що за своєю правовою природою
Договір страхування цивільно-правової
відповідальності є договором на
користь третьої особи (вигодонабувача)
- особи, якій було завдано шкоди
внаслідок ДТП з вини страхувальника за
цим Договором. Потерпіла особа є
кредитором у деліктних
правовідносинах, які виникли внаслідок
завдання їй позадоговірної шкоди, та,
водночас, є вигодонабувачем за
договором страхування
цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, право вимоги до страховика
за Договором страхування
цивільно-правової відповідальності
щодо здійснення страхового
відшкодування виникає у особи, якій
завдано шкоди, з моменту ДТП. Умови та
порядок виконання обов'язку страховика
щодо здійснення страхового
відшкодування за Договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
визначено договором та законом,
відповідно до яких передбачено правові
наслідки неподання потерпілою особою
(іншою особою, яка має право на страхову
виплату) заяви про виплату страхового
відшкодування протягом року з моменту
ДТП, а саме, право страховика відмовити
у виплаті страхового відшкодування.

Суд першої інстанції зазначив, що по
суті, законом встановлюється обов'язок
третьої особи щодо подання вказаної
заяви, у зв'язку з невиконанням якого
третя особа позбавляється права на
отримання страхового відшкодування.
Водночас, зобов'язання, яке виникає з
Договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності, не
може породжувати обов'язків для
третьої особи (вигодонабувача) -
потерпілої особи, з огляду на норму ч. 1
ст. 511 ЦК України.

Обов'язок страховика здійснити виплату
страхового відшкодування є безумовним
у випадку завдання шкоди третій особі
внаслідок настання страхового випадку
з вини застрахованої особи та не може
залежати від подання потерпілою особою
заяви про виплату страхового
відшкодування протягом певного строку.

Так само, право вимоги щодо виплати
страхового відшкодування, яке має
потерпіла особа, є безумовним майновим
правом, яке виникає з моменту скоєння
ДТП.

З огляду на положення норм ч. 1 ст. 1166 ЦК
України, майнова шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується у повному обсязі
особою, яка її завдала. Так як
цивільно-правова відповідальність
особи, яка завдала шкоду, застрахована,
то відбувається переведення боргу та
до страховика за цим договором
переходить обов'язок щодо
відшкодування такої шкоди в межах
страхової суми та з урахуванням
франшизи.

Отже, при укладенні Договору
обов'язкового страхування
страхувальник розраховує саме на те, що
шкода, завдана ним, буде відшкодована
страховиком, і договором не ставиться
виконання обов'язку страховика в
залежність від строку подання заяви
потерпілою особою на виплату
страхового відшкодування та як
наслідку виникнення обов'язку
страхувальника відшкодувати завдану
ним шкоду самостійно. При цьому, особа,
якій завдано шкоди, не може бути
позбавлена гарантованого їй законом
(ч.1 ст. 1166 Цивільного ЦК України) права
на відшкодування шкоди.

Таким чином, потерпіла особа, так само
як і позивач (страховик за Договором
майнового страхування), який здійснив
страхову виплату за Договором
добровільного страхування майна на
користь потерпілої особи, та до якого
перейшло право вимоги потерпілої особи
до відповідача за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності, не
зобов'язані звертатися безпосередньо
до особи, у якої застраховано
цивільно-правову відповідальність
заподіювача шкоди, з вимогою про
виплату страхового відшкодування. Таке
право страховика, враховуючи висновок,
наведений у Рішенні Конституційного
Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002, може
бути реалізоване шляхом подання
відповідного позову до суду в межах
строків позовної давності.

За висновком суду першої інстанції, з
чим погоджується колегія суддів,
посилання відповідача на приписи
підпункту 37.1.4. пункту 37.1. ст. 37 ЗУ
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", згідно з яким неподання заяви
про страхове відшкодування впродовж
одного року з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди є
підставою для відмови у здійсненні
страхового відшкодування за цим
Законом, є безпідставним, оскільки
право особи на звернення до суду за
захистом порушеного права або
охоронюваного законом інтересу не може
бути обмежене законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Аналогічну правову позицію викладено у
Постанові ВГСУ від 24 березня 2014 р. №
910/19632/13.

Встановлення обов'язку щодо подання
заяви на виплату страхового
відшкодування для третьої особи
(потерпілої або страховика, до якого
перейшло право вимоги у зв'язку із
здійсненням страхової виплати за
договором добровільного страхування
майна) та встановлення підстави для
відмови у виплаті страхового
відшкодування, у зв'язку з пропуском
строку для її подання суперечить
нормам частини 1 статті 511 Цивільного
кодексу України, загальним принципам
обов'язковості відшкодування шкоди і
функціональному призначенню інституту
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача страхового відшкодування
визнаються судом обґрунтованими та
такими, що підлягають частковому
задоволенню у розмірі 10444 грн 43 коп.

Колегія суддів встановила, що у даному
випадку скаржником не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
своєї правової позиції, а також не
наведено переконливих аргументів у
відповідності з нормами чинного
законодавства, які давали б підстави
задовольнити апеляційну скаргу. Таким
чином, апеляційні вимоги ВАТ
"Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта"є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищезазначеного колегія
суддів, перевіривши матеріали справи,
дійшла висновку, що Господарським
судом міста Києва у повному обсязі
досліджено фактичні обставини справи,
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
тому підстав для зміни чи скасування
оскарженого Рішення у даній справі не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача
Відкритого акціонерного товариства
"Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта" залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 14.07.2014р. № 910/10956/14
залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 05.11.2014р. №
910/10956/14 набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 05.11.2014р. №
910/10956/14 може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України у 20-денний
строк.

Матеріали справи № 910/10956/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Т.В. Ільєнок

Судді
П.В. Авдеєв

Г.В. Корсакова