ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 жовтня 2014 року Справа № 5011-7/14930-2012

головуючого суддів:Селіваненка В.П.,
Вовка І.В., Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,
Черкащенка М.М.,

розглянувши заяву заступника
Генерального прокурора України

про перегляд Верховним Судом України

постанови Вищого господарського суду
України від 16.07.2014у справі№ 5011-7/14930-2012за
позовом до треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача за участю
Національної спілки письменників
України товариства з обмеженою
відповідальністю "Банкова 2",
1)Міністерство культури України,
2)Управління охорони культурної
спадщини виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), Прокуратури
міста Києва провизнання недійсним
договору оренди,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.12.2013 у справі №5011-7/14930-2012
позов задоволено повністю: визнано
недійсним договір оренди нежитлових
приміщень загальною площею 390,60 кв.м, що
знаходяться в Будинку літераторів
українського відділення Літературного
фонду СРСР за адресою: місто Київ,
вулиця Банкова, 2, укладений 21.01.2010
Національною спілкою письменників
України та товариством з обмеженою
відповідальністю "Банкова 2",
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрований в
реєстрі за № 80.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 04.02.2014 рішення
господарського суду міста Києва від
10.12.2013 скасовано, прийнято нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 16.07.2014 постанову Київського
апеляційного господарського суду від
04.02.2014 залишено без змін.

Заступник Генерального прокурора
України звернувся із заявою про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 16.07.2014 у справі №5011-7/14930-2012,
в якій просить скасувати дану
постанову та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
04.02.2014, прийняти нове рішення, яким
залишити в силі рішення господарського
суду міста Києва від 10.12.2013.

Заяву з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 09.04.2013
у справі №5008/580/2012, від 03.07.2012 у справі
№16/17-4239-2011, ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
17.06.2014 у справі №К/800/43947/13 та постанову
Вищого адміністративного суду України
від 23.01.2014 у справі №К/800/31499/13
мотивовано неоднаковим застосуванням
судом касаційної інстанції норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах, а
саме, положень пункту 3 Перехідних
положень Закону України "Про охорону
культурної спадщини" та пункту 4
Прикінцевих положень Закону України
"Про внесення змін до Закону України
"Про охорону культурної спадщини",
статей 203, 215 Цивільного кодексу
України, (статті 48 ЦК УРСР), статті 207
Господарського кодексу України та
статті 18 Закону України "Про охорону
культурної спадщини".

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України вважає за
необхідне відмовити у допуску справи
до провадження Верховного Суду України
з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Як вбачається зі змісту постанови від
16.07.2014 у справі №5011-7/14930-2012, про перегляд
якої подано заяву, Вищий господарський
суд України визнав обґрунтованим
висновок суду апеляційної інстанції
про відсутність підстав для
задоволення позову щодо визнання
договору оренди нежитлових приміщень
недійсним, оскільки спірне приміщення
було віднесено до пам'яток архітектури
місцевого значення вже після укладення
сторонами договору оренди, тобто
станом на дату укладання спірного
договору орендовані приміщення не були
визнані пам'яткою культурної спадщини.
Крім того, даного висновку суд
касаційної інстанції дійшов з
урахуванням того, що спірний договір за
змістом і формою не суперечить
інтересам держави, а також не порушує
будь - яких прав саме позивача.

У постанові від 09.04.2013 у справі
№5008/580/2012, на яку посилається заявник,
суд касаційної інстанції погодився з
висновками апеляційного
господарського суду щодо наявності
підстав для задоволення позову про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу права на патент,
визнання недійсним патенту на право
оренди будівель та договору оренди
будівель, а також про виселення
відповідача-2 з нежитлових приміщень.
При цьому суд касаційної інстанції
виходив із встановлених судом
апеляційної інстанції обставин справи
стосовно того, що відповідне
приміщення, на право оренди якого було
видано патент, є пам'яткою архітектури
місцевого значення, однак жодних
дозволів на передачу у користування
даного об'єкта культурної спадщини
відповідним органом не видавалося, а
власник пам'ятки (міська рада) не
звертався за отриманням такого дозволу
в порядку законодавства про дозвільну
систему у сфері господарської
діяльності; спірним договором оренди
змінено цільове призначення
приміщення.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Крім того, постанова Вищого
господарського суду України від 03.07.2012
у справі №16/17-4239-2011, ухвала Вищого
адміністративного суду України від
17.06.2014 у справі №К/800/43947/13 та постанова
Вищого адміністративного суду України
від 23.01.2014 у справі №К/800/31499/13 не можуть
бути доказами неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах з огляду на
відмінність предмета позову у
зазначених справах у порівнянні зі
справою, про перегляд постанови у якій
просить заявник, що виключає
подібність правовідносин у розумінні
статті 11116 ГПК України. Так, у справі

№5011-7/14930-2012 позов заявлено про визнання
недійсним договору оренди нежитлових
приміщень, в той час як предметом спору
у справі №К/800/43947/13 є вимоги про
визнання протиправними дій Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області, які
полягали у реєстрації 15.08.2012 декларації
про початок виконання будівельних
робіт по будівництву
багатоквартирного житлового будинку з
гаражами стоянки, скасування
реєстрації даної декларації та
зобов'язання Інспекції подати до суду
звіт про виконання судового рішення; у
справі №К/800/31499/13 позов заявлено про
визнання протиправною відмови
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
реєстрації декларації від 11.12.2012 про
готовність об'єкту та покладення на
відповідача обов'язку зареєструвати
дану декларацію; у справі

№16/17-4239-2011 позов подано про
зобов'язання відповідача-1 вчинити дії
для запобігання порушенню права
власності позивача, а саме - провести
розбирання аварійно небезпечного
будинку.

За таких обставин відсутні передбачені
статтею 11116 ГПК України підстави для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий
господарський суд України

У Х В А Л И В :

Відмовити заступнику Генерального
прокурора України у допуску справи
№5011-7/14930-2012 до провадження Верховного
Суду України.

Головуючий суддя В. Селіваненко Судді
І. Вовк Б.Грек Л.Стратієнко
М.Черкащенко