ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" жовтня 2014 р.Справа № 916/3414/14

За позовом: Комунального підприємства
"Житлово-комунальний сервіс
"ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ"

До відповідача: Приватного
виробничо-торгового підприємства
"ЕКСТРА"

про стягнення 5050,04 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники сторін:

Від позивача: Огриза Ю.В., представник
за довіреністю

Від відповідача: Полілова С.І., Меняйлік
О.О., представники за довіреністю

В судовому засіданні 24.10.2014р. оголошено
перерву до 30.10.2014р. об 11:00 на підставі
ст.77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Комунальне
підприємство "Житлово-комунальний
сервіс "ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Приватного
виробничо-торгового підприємства
"ЕКСТРА", у якій просив суд стягнути з
відповідача заборгованість за
договором на ПЕВ у розмірі 5050 грн., з
яких 4770,16 грн. основна заборгованість
та 279,88 грн. пеня.

Відповідач - Приватне
виробничо-торгове підприємство
"ЕКСТРА" проти задоволення позовних
вимог у справі заперечує, що вбачається
з наданих суду письмових заперечень на
позовну заяву та додаткових пояснень
до письмових заперечень. Окремо у
тексті відзиву на позовну заяву
Приватним виробничо-торговим
підприємством "ЕКСТРА" подано заяву в
порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України про
необхідність застосування позовної
давності до стягнення пені за період з
жовтня 2012р. по липень 2014р. та відмови в
позові у даній частині позовних вимог,
у зв'язку з пропуском позивачем
визначеного ст. 258 ЦК України строку для
звернення до суду про стягнення пені.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши в судових засіданнях
пояснення представників сторін, суд
встановив.

01 лютого 2012 року між Комунальним
підприємством "Житлово-комунальний
сервіс "ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" (Виконавець) та
Приватним виробничо-торговим
підприємством "ЕКСТРА" (Споживач) було
укладено Договір про надання послуг по
утриманню будівель, споруд та при
будинкових територій (ВЕВ) № 165/4 (далі
за текстом - Договір) предметом якого
відповідно до п. 1.1 було забезпечення
Виконавцем надання послуг по утриманню
будівель, споруд та прибудинкової
території.

У відповідності до п. 2.1 Договору між
сторонами було погоджено, що
Виконавець надає Споживачу наступні
послуги: прибирання прибудинкової
території, обслуговування внутрішньо
будинкових мереж, освітлення місць
загального користування, ліквідація
аварій по домогосподарству, здійснення
відновлювально-ремонтних робіт по
домогосподарству.

Згідно п. 1.3 Договору було передбачено,
що невід'ємною частиною договору є
розрахунок тарифів (по відшкодуванню
експлуатаційних витрат) для оплати
Споживачем, за послуги, що надаються
Виконавцем.

Згідно даних довідки про нарахування
тарифу по ВЕВ з 01.02.2012р. за нежитлове
приміщення площею 501,3 кв. м Приватного
виробничо-торгового підприємства
"ЕКСТРА" за адресою: м. Одеса, вул.
Прохорівська, 15 було визначено
наступні послуги та їх тарифікацію:
прибирання прибудинкової території за
тарифом 0,12 грн., обслуговування
внутрішньо будинкових мереж за тарифом
0,08 грн., обслуговування
димовентканалів за тарифом 0,02 грн.,
поточний ремонт за тарифом 0,44 грн.,
номерні знаки за тарифом 0,01грн., інші
затрати за тарифом 0,01 грн., що загалом
склало тариф 0,68 грн. та підлягало
сплаті у розмірі 343,04 грн., відповідно до
фактичної площі приміщення 501,3 кв. м.

З урахуванням положень п.п. 3.1, 3.2
Договору розрахунковим періодом є
календарний місяць; відшкодування
експлуатаційних витрат Споживачем
здійснюється шляхом щомісячного
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Виконавця,
згідно таблиці розрахунків, не пізніше
15-го числа поточного місяця.

У відповідності до положень п.п. 7.1, 7.2
Договору його дія поширювалась на
строк з 01.02.2012р. по 31.12.2012р., з подальшим
пролонгуванням дії договору
автоматично, якщо за місяць до
закінчення строку дії договору ні одна
зі сторін не заявила письмово про його
розірвання.

Як вбачалось з письмових пояснень
представника позивача та
засвідчувалось розрахунком позовних
вимог, у період з червня 2013 року по
липень 2014 року Комунальним
підприємством "Житлово-комунальний
сервіс "ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" було понесено
експлуатаційні витрати, а Приватним
виробничо-торговим підприємством
"ЕКСТРА" спожито послуги, надані
позивачем на суму 4770,16 грн., за які
відповідач не розрахувався, в
результаті чого за відповідачем
рахується прострочена заборгованість.

В обґрунтування заперечень на позовні
вимоги представником Приватного
виробничо-торгового підприємства
"ЕКСТРА" вказувалось на систематичне
невиконання позивачем прийнятих на
себе зобов'язань за умовами договору
про надання послуг по утриманню
будівель, споруд та прибудинкових
територій (ВЕВ) № 165/4 від 01 лютого 2012
року, в підтвердження чого відповідач
надав для залучення до матеріалів
справи копії доповідних записок
директора магазину, розташованого у
приміщенні за адресою: м. Одеса, вул.
Прохорівська, 15, адресованих директору
ПВТП "ЕКСТРА"(копії а.с.), та з приводу
чого відповідач неодноразово
звертався до позивача листами від
02.03.2012р. та від 15.07.2013р. (копії а.с. 38, 89).

Листом від 15.08.2013р. № 794, отриманим КП
„ЖКС "ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" 20.08.2013р. (копія а.с.
39), відповідачам було повідомлено
позивача про бажання розірвати
договір, у зв'язку з тим, що роботи по
договору позивачем не виконуються.
Листом від 30.08.2013р. №1248 КП „ЖКС
"ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" повідомлено відповідача
про неможливість розірвання договору,
оскільки послуги позивачем надаються в
силу перебування будинку, в якому
розміщене приміщення, яке належить
ПВТП "ЕКСТРА", на балансі комунального
підприємства, що породжує споживання
послуг позивача (таких як користування
комунікаціями, прибирання
прибудинкової території) поза
залежністю від бажання відповідача
продовжувати договірні відносини.

В підтвердження обґрунтованості
позовних вимог представником КП „ЖКС
"ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" було залучено до
матеріалів справи копії актів
виконаних робіт по прибиранню
території за період з лютого 2012р. по
грудень 2013р. (копії а.с. 136-158), що були
складені працівниками КП „ЖКС
"ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ". В свою чергу, як було
пояснено представником позивача,
двосторонні акти на повернення
експлуатаційних витрат були надіслані
відповідачу, однак не були підписані
представниками ПВТП "ЕКСТРА". В
підтвердження надіслання актів, до
матеріалів справи було залучено копії
супровідних листів з доказами
надіслання 18.03.2014р. та 09.04.2014р.(а.с. 76,77).

У зв'язку з своєчасним не проведенням
розрахунків відповідачем, КП „ЖКС
"ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" здійснено розрахунок
пені, виходячи з п. 5.3 Договору, яким
передбачалось стягнення зі Споживача
пені за недотримання строків оплати у
розмірі 1% від суми прострочення (але не
більше подвійної облікової ставки НБУ),
за кожен день прострочення. Так,
відповідно до даних такого розрахунку
за відповідачем рахується основна
заборгованість у розмірі 4770,16 грн. та
279,88 грн. пені, розрахованої за період з
жовтня 2012р. по липень 2014р.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані
невиконанням прийнятих на себе
договірних зобов'язань відповідачем та
направлені на стягнення з відповідача
суми основної заборгованості у розмірі
4770,16 грн. та 279,88 грн. пені.

Суд, розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши норми чинного
законодавства, дійшов наступних
висновків.

Статтею 193 Господарського Кодексу
України та статтею 526 Цивільного
Кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов`язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов`язань не
допускається, крім випадків,
передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК
України).

В свою чергу, положення ст. 33 ГПК
України містять певні процесуальні
вимоги, які полягають у обов'язку
кожної сторони довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. З цього
слідує, що при зверненні до суду з
позовними вимогами про стягнення
заборгованості, яка полягає у
відшкодуванні певних витрат та у
сплаті вартості наданих послуг,
позивач повинен представити належні
докази того, що позивачем були
понесенні певні витрати, відшкодування
яких становить предмет спору, а також
те, що такі послуги фактично
надавались, обсяг наданих послуг. Більш
того, така необхідність пов'язана з тим,
що іншою стороною не визнається факт
надання таких послуг та до матеріалів
справи були залучені письмові
звернення відповідача з претензіями
про невиконання положень Договору про
надання послуг по утриманню будівель,
споруд та прибудинкових територій (ВЕВ)
№165/4 від 01 лютого 2012 року.

Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
споживач має право на несплату
вартості житлово-комунальних послуг за
період фактичної відсутності
житлово-комунальних послуг, визначених
договором, у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно ч. 1 ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Між тим, як встановлено судом, доказів
які б засвідчували факт надання послуг
позивачем відповідачу, як необхідних
передумов для стягнення вартості
певного обсягу наданих послуг,
матеріали справи не містять, що
засвідчує необґрунтованість позовних
вимог у справі в частині стягнення
основного боргу.

Крім того, суд вважає за необхідне
звернути увагу позивача на те, що
підставою позову є стягнення
заборгованості за договором про
надання послуг по утриманню будівель,
споруд та прибудинкових територій (ВЕВ)
№ 165/4 від 01 лютого 2012 року за період з
червня 2013 року по липень 2014 року. Між
тим, як вбачається з обставин справи,
фактична дія Договору поширювалась до
30.11.2013р. (згідно з положеннями п. 7.1 дія
Договору тривала з 01.02.2012р. по 31.12.2012р. та
була продовжена, за відсутності
заперечень однієї з сторін на
аналогічний строк в порядку п. 7.2
Договору, тобто - до 30.11.2013р.) та була
припинена, починаючи з 01.12.2013р., у
зв'язку з небажанням однієї із сторін -
ПВТП "ЕКСТРА" продовжувати договірні
відносини. З цього слідує, що будь-які
правовідносини з приводу надання
комунальних послуг, які тривали між
сторонами після 30.11.2013р. не можуть
підпадати під дію Договору і,
відповідно, не можуть стягуватись
позивачем на підставі договору про
надання послуг по утриманню будівель,
споруд та прибудинкових територій (ВЕВ)
№ 165/4 від 01 лютого 2012 року.

При цьому, суд вважає невірною позицію
позивача щодо неможливості припинення
Договору, у зв'язку з положеннями п. 7.3,
які регламентують порядок розірвання
договору лише за взаємною згодою
сторін, оскільки небажання однієї із
сторін продовжувати договірні
правовідносини після закінчення
встановленого строку дії договору є
окремою умовою для припинення
договірних правовідносин, що і
встановлено у п. 7.2 Договору. Натомість,
положення п. 7.3 Договору пов'язують
можливість розірвання діючого
договору (строк дії якого не
закінчився) за наявності згоди обох
сторін.

Також, суд вважає необґрунтованими
доводи позивача щодо неможливості
розірвання договору, у зв'язку з тим, що
послуги надаються позивачем в силу
перебування будинку, в якому розміщене
приміщення, яке належить ПВТП "ЕКСТРА",
на балансі комунального підприємства,
що, за впевненням позивача, породжує
споживання послуг останнього поза
залежністю від бажання відповідача
продовжувати договірні відносини,
оскільки ніхто не може бути примушений
до споживання певних послуг за
відсутності волевиявлення.

Таким чином, заявлені у справі позовні
вимоги в частині стягнення суми
основної заборгованості у розмірі 4770,16
грн. за період з червня 2013 року по
липень 2014 року, на думку суду, заявлені
необґрунтовано, у зв'язку з чим не
задовольняються судом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського
Кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов`язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов`язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов`язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 230 Господарського
Кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Як встановлено судом, нарахування пені
позивачем проведено, у зв'язку з
несплатою відповідачем суми основної
заборгованості, стягнення якої суд
визнав неправомірним, у зв'язку з чим
правових підстав для стягнення будь
яких штрафних санкцій, нарахованих на
такі платежі, у суду немає.

Крім того, судом враховано заяву в
порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України про
необхідність застосування позовної
давності до стягнення пені за період з
жовтня 2012р. по липень 2014р., в частині
нарахованої позивачем пені за
зобов'язаннями, що виникли в період з
жовтня 2012р. по серпень 2013р. та визнано
її обґрунтованою, що є окремою
підставою для відмови в стягненні пені
за зобов'язаннями, що виникли у період з
жовтня 2012р. по серпень 2013р.

З наведених підстав, в задоволенні
позовних вимог про стягнення 279,88 грн.
пені судом також відмовляється.

Приймаючи до уваги усе вищевикладене,
позовні вимоги у справі є
необґрунтованими, у зв'язку з чим у
позові відмовляється у повному обсязі.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України на
позивача покладаються витрати по
сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 77, 82-85 ГПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Повний текст рішення складено 03
листопада 2014 року.

Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя
Т.Г. Д'яченко