ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3491/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АЗОВ-КАРІБЕ",

83004, Донецька обл., м. Донецьк, Київський
р-н, вул. Артема, 171

87515, Донецька обл., м. Маріуполь, а/с № 15076

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2",

09000, Київська обл., Сквирський р-н, м.
Сквира, вул. Леніна, 22

про стягнення 29 725,92 грн.

за участю представників:

позивача - не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином;

відповідача - Стрельченко І.П
(довіреність від 03.07.2014 № 39/14).

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АЗОВ-КАРІБЕ" (далі -
позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" (далі -
відповідач) про стягнення
29 725,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
грошових зобов'язань за договором
поставки від 01.03.2013 № 1096.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 15.08.2014 порушено провадження
у справі та прийнято позовну заяву до
розгляду, розгляд справи призначено на
02.09.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 18066/14 від
02.09.2014) відповідачем подано до
матеріалів справи відзив на позовну
заяву, відповідно до якого позов
заперечується повністю, з підстав, що
викладені у відзиві.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 02.09.2014 розгляд справи
відкладено до 30.09.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 20780/14 від
30.09.2014) відповідачем подано письмове
пояснення з платіжним дорученням у
додатку, що підтверджує часткову
оплату спірної заборгованості, після
порушення провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 30.09.2014 розгляд справи
відкладено до 21.10.2014.

У судовому засіданні 30.09.2014
представником відповідача надано усні
пояснення щодо необхідності надання
йому часу для проведення переговорів з
позивачем щодо можливого мирного
врегулюванням спору, у зв'язку з чим,
ним подано клопотання про продовження
строку розгляду спору, відповідно до
частини 3 статті 69 Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 30.09.2014 продовжено строк
вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 22798/14 від
21.10.2014) відповідачем подано письмове
пояснення з платіжним дорученням у
додатку, що підтверджує часткову
сплату спірної заборгованості, після
порушення провадження у справі.

У судове засідання 21.10.2014 представник
відповідача з'явився, представник
позивача не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 21.10.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутнього у
судовому засіданні представника
відповідача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "АЗОВ-КАРІБЕ" (далі -
постачальних) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Край-2"
(далі - покупець) укладено договір
поставки від 01.03.2013 № 1096 (далі -
Договір), відповідно до умов якого
постачальник постачає і передає у
власність покупцеві, а покупець
приймає та оплачує товари згідно з
замовленням покупця (Додаток №1 "Бланк
замовлення") та товаросупровідною
документацією, які складають
невід'ємну частину цього Договору, на
умовах Договору.

Покупець надає замовлення
постачальнику на підставі
Специфікації, затвердженої сторонами
та чинної на дату замовлення, в якій
наведено список товарів, що
поставляються за цим Договором та їх
ціни, яка є невід'ємною частиною цього
Договору (Додаток № 2 «Специфікація»),
(пункт 1.1. Договору).

Відповідно до пункту 2.1. Договору,
постачальник повинен поставляти
товари вчасно, до відповідного філіалу
представництва, магазину покупця, який
вказаний у замовленні, у відповідній
кількості та належної якості, а також
відповідно до усіх інших вимог згідно з
замовленням, Договором та
законодавством.

Право власності і ризик випадкової
загибелі або пошкодження товару
переходить від постачальника до
покупця з моменту, коли товар
поставлено покупцеві вивантаженим на
платформу магазину і сторони підписали
накладну, що засвідчує те, що товар
отримано покупцем (пункт 2.7. Договору).

Згідно з пунктом 3.3. Договору, покупець
здійснює вчасний розрахунок за товари.
Оплата виконується шляхом
банківського переказу на рахунок
постачальника, зазначений у статті 9
Договору, протягом терміну платежу
зазначеного у пункті 1.1. Додатку № 3
"Спеціальні умови", за умови, що сума
платежу не менше 50,00 грн. та, що
постачальник надасть належним чином
оформлені рахунки та накладні (у формі
відповідно до інструкцій покупця) на
адресу покупця. Якщо постачальник не
надасть рахунки та накладні вчасно,
покупець має право затримати
розрахунок на відповідний час затримки
у наданні документів. Покупець
зобов'язаний попередити постачальника
про недоліки у одержаних
рахунках-фактурах та/чи накладних.
Рахунки-фактури без номеру замовлення
будуть відсилатися назад та не будуть
оплачуватись покупцем.

Договір укладений строком до 31.12.2013.
Строк дії Договору автоматично
продовжується на додаткові однорічні
терміни у випадку, якщо не менше ніж за
30 днів до закінчення його
строку дії будь-яка сторона не
повідомить іншу сторону у письмовій
формі про свій намір припинити його дію
(пункт 8.1. Договору).

У матеріалах справи відсутні заяви
сторін про припинення Договору, з
огляду на що, суд дійшов висновку про
продовження терміну його дії,
відповідно до пункту 8.1. Договору
та чинність Договору протягом спірних
правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, на виконання умов Договору,
поставив відповідачу товар всього на
суму 29 725,92 грн., що підтверджується
наданими в матеріали справи
видатковими накладними: від 23.01.2014 № 363
на суму 5029,47 грн., від 04.01.2014 № 0023
на суму 10 886,63 грн., від 25.01.2014 №
0411 на суму 8 163,06 грн., від 11.01.2014 № 144 на
суму 8 315,47 грн., що підписані у
двосторонньому порядку уповноваженими
представниками сторін, а відповідач
вказаний товар отримав.

Підписи уповноважених представників
сторін на видаткових накладних
скріплені відбитками печаток та
штампів обох сторін, що оцінюється
судом як підтвердження юридичними
особами фактів вчинення господарських
операцій з поставок товару. До
матеріалів справи долучені копії
зазначених накладних.

Крім того, до матеріалів справи
позивачем надано копію акту звірки
взаємних розрахунків сторін станом на
31.05.2014, який підписано представниками
сторін та скріплено відбитками їх
печаток, в якому сторони дійшли згоди
про наявність заборгованості
відповідача перед позивачем у розмірі
29 725,92 грн.

Після порушення провадження у справі
ухвалою суду від 15.08.2014, відповідачем
частково сплачено спірну
заборгованість перед позивачем у
розмірі 21 780,00 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями, що скріплені відбитками
печаток банківської установи: від
26.08.2014 № 64044 на суму 5 945,00
грн., від 15.08.2014 № 63456 на суму 5 945,00 грн,
від 05.09.2014 № 64588 на суму 5 945,00 грн., від
29.09.2014 № 65589 на суму 3 945,00 грн.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Оскільки відповідач частково сплатив
суму основного боргу, після порушення
провадження у справі, господарський
суд припиняє провадження у справі
№ 911/3491/14 у частині стягнення
суми заборгованості у розмірі 21 780,00
грн. у зв'язку з відсутністю предмета
спору.

При вирішенні даного питання, судом
враховано правову позицію пленуму
Вищого господарського суду України, що
викладена в абзаці 3 пункту 4.4.
постанови від 26.12.2011 № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" про
те, що припинення провадження у справі
на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України можливе в разі, коли предмет
спору існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи.

Відтак, відповідачем частково оплачено
суму заборгованості за Договором, що
заявлена позивачем до стягнення.

У відзиві на позовну заяву відповідач
заперечує проти задоволення позову у
зв'язку з ненаданням позивачем
рахунків на оплату товару, а, відтак,
наявності прострочення кредитора,
відповідно до статті 613 Цивільного
кодексу України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 613
Цивільного кодексу України, кредитор
вважається таким, що прострочив, якщо
він відмовився прийняти належне
виконання, запропоноване боржником,
або не вчинив дій, що встановлені
договором, актами цивільного
законодавства чи випливають із суті
зобов'язання або звичаїв ділового
обороту, до вчинення яких боржник не
міг виконати свого обов'язку. Якщо
кредитор не вчинив дії, до вчинення
яких боржник не міг виконати свій
обов'язок, виконання зобов'язання може
бути відстрочене на час прострочення
кредитора.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що рахунок-фактура є
документом, який містить тільки
платіжні реквізити, на які потрібно
перерахувати кошти, ненадання
рахунку-фактури не є відкладальною
умовою у розумінні статті 212
Цивільного кодексу України та не є
простроченням кредитора в розумінні
статті 613 Цивільного кодексу України,
тому наявність або відсутність
рахунку-фактури не звільняє
відповідача від обов'язку оплатити
поставлені товари.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Верховного Суду України від
29.09.2009 у справі № 37/405.

Відповідно до частини 1 статті 111-28
Господарського процесуального кодексу
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України, суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Крім того, вказані твердження
відповідача про наявність у нього
права, згідно з пунктом 3.3. Договору
затримати розрахунок у зв'язку з
ненаданням позивачем рахунків,
спростовується умовами пункту 3.3.
Договору, де зазначено про те, що
відповідач зобов'язаний попередити
позивача про недоліки в одержаних
рахунках-фактурах, а рахунки-фактури
без номеру замовлення мають
відсилатися назад позивачу та не
оплачуватись. У матеріалах справи
відсутні докази наявності таких
заперечень відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з частиною 2 статті 662
Цивільного кодексу України продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 666 Цивільного
кодексу України, якщо продавець не
передає покупцеві приналежності
товару та документи, що стосуються
товару та підлягають переданню разом з
товаром відповідно до договору
купівлі-продажу або актів цивільного
законодавства, покупець має право
встановити розумний строк для їх
передання. Якщо приналежності товару
або документи, що стосуються товару, не
передані продавцем у встановлений
строк, покупець має право відмовитися
від договору купівлі-продажу та
повернути товар продавцеві.

Відповідно до частини 1 статті 712
Цивільного кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистим, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (стаття 655
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статтею 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами статті 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

З наявних у матеріалах справи
письмових доказів, з огляду на те, що
вони підписані уповноваженими на те
особами, вбачається наявність у
відповідача грошового зобов'язання
перед позивачем, строк виконання якого
настав і яке відповідачем не виконане.

З огляду на зазначене, за результатами
оцінки доказів, що наявні в матеріалах
справи та встановлення всіх обставин
справи, суд дійшов висновку про
припинення провадження у справі щодо
позовної вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості в розмірі 21
780,00 грн. та про задоволення позовної
вимоги про стягнення заборгованості у
розмірі 7 945,92 грн.

У зв'язку з тим, що, за висновками суду,
спір виник внаслідок неправильних дій
відповідача, а часткова сплата
відповідачем заборгованості здійснена
після подання позову, відшкодування
судового збору, сплаченого позивачем у
розмірі 1 827,00 грн.,
відповідно до частини 2 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 80, 82 -
85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" (09000, Київська
обл., м. Сквира, вул. Леніна, 22,
ідентифікаційний ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "АЗОВ-КАРІБЕ" (83004,
Донецька обл., м. Донецьк, Київський р-н,
вул. Артема, 171, ідентифікаційний ) 7 945 (сім тисяч дев'ятсот
сорок п'ять) грн. 92 коп. заборгованості
та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять
сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АЗОВ-КАРІБЕ" 21 780,00
грн. заборгованості припинити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 27.10.2014.

Суддя
С.О. Саванчук