ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3668/14

за позовом Приватного підприємства
«Селтік», м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
Київська обл., Києво-Святошинський р-н,
с. Білогородка

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні Відповідача - Публічного
акціонерного товариства «БГ Банк», м.
Київ

про визнання звіту про незалежну
оцінку вартості нежилого приміщення
протиправним та визнання його
недійсним

Суддя Наріжний С.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Шульга Д.О. - довіреність
б/№ від 29.09.2014 р.;

Яценко С.Д. - комерційний
директор, рішення № 1 від 16.09.2014 р.;

Красіков В.В. - керівник,
підтверджено довідкою з ЄДРПОУ;

від відповідача: ОСОБА_5 - довіреність
б/№ від 27.09.2014 р.;

від третьої особи: Завойко Д.І. -
довіреність № 149 від 08.10.2014 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

до господарського суду Київської
області звернулось Приватне
підприємство «Селтік» (далі - позивач) з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (далі - відповідач) про визнання
звіту про незалежну оцінку вартості
нежилого приміщення протиправним та
визнання його недійсним.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
порушенням норм чинного законодавства,
яке полягає у неправильному
застосуванні методики оцінки та
невірному відображенні вартості майна
при складанні звіту.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 01.09.2014 р. порушено
провадження у справі № 911/3668/14 та
призначено її до розгляду на 29.09.2014 р.

29.09.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшло клопотання ПАТ «БГ Банк» від
29.09.2014 р. б/№ (вх. № 20528/14) про залучення
до участі у справі у якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
Відповідача.

29.09.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшло клопотання Відповідача б/№,
б/дати (вх. № 20615/14) про залучення ПАТ «БГ
Банк» до участі у справі у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні Відповідача.

29.09.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшло клопотання Позивача від 29.09.2014
р. б/№ (вх. № 20616/14) про залучення
додаткових доказів.

Ухвалою суду від 29.09.2014 р. розгляд
справи відкладено на 20.10.2014 р., залучено
ПАТ «БГ Банк» до участі у справі у
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні Відповідача.

20.10.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшла заява Позивача від 20.10.2014 р.
б/№ (вх. № 93/14) про забезпечення позову.

20.10.2014 р. у судовому засіданні
представником Позивача подано заяву
від 20.10.2014 р. б/№ (вх. № 22607/14) з доданими
документами, у тому числі висновком
експертів Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України від 16.10.2014 р. № 13785/13786/14-42 за
результатами проведення комісійної
судової будівельно-технічної
експертизи.

20.10.2014 р. у судовому засіданні
представником Відповідача було подано
відзив від 20.10.2014 р. б/№ (вх. № 22628/14) на
позовну заяву.

20.10.2014 р. у судовому засіданні
представником Третьої особи було
подано клопотання від 20.10.2014 р. б/№ (вх.
№ 22629/14) про припинення провадження у
справі.

20.10.2014 р. у судовому засіданні
представником Відповідача було подано
відзив б/№, б/дати (вх. № 22630/14) на
позовну заяву.

Дослідивши у судовому засіданні 20.10.2014
р. заяву Позивача про забезпечення
позову, судом встановлено, що у своїй
заяві Позивач просить суд встановити
обтяження шляхом заборони ПАТ «Банк
Перший» відчуження нежилого
приміщення хімічного цеху (в літ. Е)
загальною площею 13491,30 кв. м., яке
належить на праві приватної власності
та розташоване за адресою: АДРЕСА_1
(реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна: 0); зобов'язати
Державну реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
зареєструвати заборону відчуження
нерухомого майна, а саме: нежилого
приміщення хімічного цеху (в літ. Е)
загальною площею 13491,30 кв. м., яке
належить на праві приватної власності
ПАТ «Банк Перший» та розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер
об'єкта нерухомого майна: 0).

Дана заява обґрунтована тим, що
невжиття відповідних заходів може
унеможливити захист майнових прав
Позивача, порушених при переході права
власності на вказане майно від
Позивача до Третьої особи.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» від 26.12.2011 р. № 16, достатньо
обґрунтованим для забезпечення позову
є підтверджена доказами наявність
фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного виду
забезпечення позову. Про такі
обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Із поданого клопотання Позивача про
забезпечення позову суд не вбачає
достатніх підстав для забезпечення
позову, оскільки Позивачем до заяви не
надано жодного доказу на підтвердження
викладених у заяві обставин та заява
містить лише припущення Позивача. Крім
цього суд відзначає, що заявлений
Позивачем спосіб забезпечення не має
відношення до предмету спору у даній
справі.

Враховуючи викладене суд дійшов
висновку, що заява Позивача про
забезпечення позову від 20.10.2014 р. б/№
(вх. № 93/14) не підлягає задоволенню.

Дослідивши у судовому засіданні 20.10.2014
р. клопотання Третьої особи про
припинення провадження у справі, судом
встановлено, що у своєму клопотанні
заявник посилається на ст. 12 ГПК
України та на ст. 12 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» та зазначає, що оспорюваний
висновок оцінювача є результатом
практичної діяльності
фахівця-оцінювача з визначених питань
та не є актом державного чи іншого
органу, отже даний спір непідвідомчий
господарським судам.

З вказаними твердженнями Третьої особи
суд не погоджується з огляду на
наступне.

Положеннями статті 1 ГПК України
встановлено право юридичних осіб на
звернення до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Підвідомчість - це визначена законом
сукупність повноважень судів щодо
розгляду справ, віднесених до їх
компетенції.

Так, місцеві господарські суди
розглядають справи у спорах, що
виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності, та з урахуванням вимог
статей 1, 4-1, 12 ГПК господарські суди
розглядають справи в порядку позовного
провадження, коли склад учасників
спору відповідає приписам статті 1 ГПК,
а правовідносини, з яких виник спір,
мають господарський характер. У
вирішенні питання про те, чи є
правовідносини господарськими, а спір -
господарським, слід виходити з
визначень, наведених у статті 3
Господарського кодексу України.
Господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов: а) участь у спорі суб'єкта
господарювання; б) наявність між
сторонами, по-перше, господарських
відносин, врегульованих Цивільним
кодексом України, Господарським
кодексом України, іншими актами
господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин; в) відсутність у законі норми,
що прямо передбачала б вирішення
такого спору судом іншої юрисдикції.

Враховуючи, що викладені вище умови
дотримані у даній справі, суд дійшов
висновку, що вказане клопотання
Третьої особи про припинення
провадження у справі є
необґрунтованим, отже не підлягає
задоволенню.

У судовому засіданні 20.10.2014 р. оголошено
перерву до 23.10.2014 р.

23.10.2014 р. у судовому засіданні
представником Третьої особи було
подано клопотання від 23.10.2014 р. б/№ (вх.
№ 23046/14) про виклик судових експертів,
обґрунтоване тим, що у висновку судових
експертів не надано відповіді на всі
порушені перед ними питання, та
висновки, викладені у експертному
висновку, є взаємосуперечливими та
недостатньо обґрунтованими.

23.10.2014 р. у судовому засіданні
представником Третьої особи було
подано клопотання від 23.10.2014 р. б/№ (вх.
№ 23047/14) про призначення повторної
експертизи, також мотивоване тим, що у
висновку судових експертів не надано
відповіді на всі порушені перед ними
питання, та висновки, викладені у
експертному висновку, є
взаємосуперечливими та недостатньо
обґрунтованими.

23.10.2014 р. у судовому засіданні
представником Позивача було подано
клопотання від 23.10.2014 р. б/№ (вх. № 23048/14)
про залучення додаткових доказів.

В судове засідання 23.10.2014 р. з'явились
представники Позивача, Відповідача та
Третьої особи і надали пояснення у
справі. Представники Позивача позовні
вимоги підтримали та просили
задовольнити в повному обсязі.
Представники Відповідача та Третьої
особи проти позову заперечили.

Дослідивши у судовому засіданні
вищевказані клопотання про виклик
експертів та про призначення повторної
експертизи, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні останніх,
оскільки за наслідками вивчення
матеріалів справи та зокрема наявних в
них висновків судових експертів суд не
знайшов підстав для виклику експертів,
та враховуючи, що суд у даній справі не
призначав судову експертизу, яку
заявник просить призначити повторно, а
вказаний висновок судових експертів
наданий Позивачем та підлягає оцінці
нарівні з іншими доказами у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення
приймається господарським судом за
результатами оцінки доказів, поданих
сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

У відповідності з правилами статей 33, 34
ГПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Детально розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, заслухавши
пояснення представників учасників
судового процесу та дослідивши подані
докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2013 р. суб'єктом оціночної діяльності
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(Відповідач у справі) було складено
звіт про незалежну оцінку ринкової
вартості нежилого приміщення
хімічного цеху (в літ. «Е») загальною
площею 13491,30 кв. м., яке належить на праві
приватної власності Приватному
підприємству «Селтік» (Позивач у
справі) та розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 (надалі також: «Звіт»).

Відповідно до висновків Звіту,
початкова вартість об'єкта незалежної
оцінки нежилого приміщення складає
37588100,00 грн. без ПДВ, ПДВ - 7517620,00 грн.,
разом з ПДВ - 45105720,00 грн.

Як зазначає Позивач, копія вказаного
Звіту була отримана Позивачем 25.04.2014 р.,
та Позивач не погоджується з
результатами відповідного Звіту та
вважає, що останній складений з
порушенням норм чинного законодавства.

Крім цього, як зауважує Позивач,
зазначений Звіт порушує права
Позивача, оскільки на підставі
вказаного Звіту Реєстраційною службою
було зареєстровано право власності на
майно, яке було предметом оцінки та
належало Позивачу, за Третьою особою, і
вартість, за якою набувалось право
власності відповідно до оспорюваного
звіту, є нижчою, ніж має бути.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні» (надалі також: «Закон про
оцінку»), звіт про оцінку майна є
документом, що містить висновки про
вартість майна та підтверджує виконані
процедури з оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності - суб'єктом
господарювання відповідно до договору.
Звіт підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється підписом керівника
суб'єкта оціночної діяльності. Вимоги
до змісту звіту про оцінку майна,
порядку його оформлення та
рецензування встановлюються
положеннями (національними
стандартами) оцінки майна. Зміст звіту
про оцінку майна повинен містити
розділи, що розкривають зміст
проведених процедур та використаної
нормативно-правової бази з оцінки
майна.

Згідно п. 66 Методики оцінки майна,
затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів України від 10.12.2003 р. №1891, для
визначення початкової вартості
окремого індивідуально визначеного
майна, що приватизується шляхом
продажу на аукціоні (конкурсі),
застосовується ринкова вартість, а
спеціалізованого майна, майна
спеціального призначення або
спеціальної конструкції - залишкова
вартість заміщення (відтворення).

Частиною 1 статті 13 Закону про оцінку
встановлено, що рецензування звіту про
оцінку майна (акта оцінки майна)
здійснюється на вимогу особи, яка
використовує оцінку майна та її
результати для прийняття рішень, у тому
числі на вимогу замовників (платників)
оцінки майна, органів державної влади
та органів місцевого самоврядування,
судів та інших осіб, які мають
заінтересованість у неупередженому
критичному розгляді оцінки майна, а
також за власною ініціативою суб'єкта
оціночної діяльності. Підставою для
проведення рецензування є письмовий
запит до осіб, які відповідно до цієї
статті мають право здійснювати
рецензування звіту про оцінку майна
(акта оцінки майна).

Відповідно до вказаних положень,
Позивачем було замовлено рецензію на
оспорюваний звіт, та 30.05.2014 р.
Експертною Радою Українського
товариства оцінювачів було надано
Рецензію за вих. № 45-ЕР на Звіт, згідно
якої встановлено, що Звіт про незалежну
оцінку ринкової вартості нежитлового
приміщення хімічного цеху (в літ. «Е»)
загальною площею 13491,30 кв. м., яке
належить на праві приватної власності
ПП «Селтік» та розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, виконаний ФОП ОСОБА_1
класифікується як такий, що не
відповідає вимогам
нормативно-правових актів з оцінки
майна, є неякісним і не може бути
використаний.

Як вбачається з Рецензії на звіт, вона
підписана Головою Експертної Ради
Українського товариства оцінювачів
ОСОБА_8 та членами Експертної Ради -
заслуженими експертами-оцінювачами
ОСОБА_9 і ОСОБА_10

Крім цього, як вбачається з наявної в
матеріалах справи копії Свідоцтва
Міністерства юстиції України № 1573,
виданого ОСОБА_8, останній відповідає
вимогам ст. 13 Закону про оцінку щодо
вимог до особи, яка виконує
рецензування звіту про оцінку.

Так, у Рецензії на звіт вказано, що
«метою оцінки є визначення початкової
вартості об'єкта оцінки, що може бути
використана на аукціоні згідно діючого
законодавства. Напр., згідно Закону
України «Про виконавче провадження»
початкова вартість приймається на
рівні ринкової вартості. Оцінювач
визначив ринкову вартість на рівні
46228200,00 грн. А далі, на свій розсуд,
визначає початкову вартість,
розраховуючи «само вигаданий»
коефіцієнт «упущеної» вигоди,
додатково корегуючи його на зниження
попиту. Така «творчість» призвела до
необґрунтованого зменшення ринкової
вартості на 8632100,00 грн.». Також у
Рецензії на звіт зазначено низку інших
допущених оцінювачем порушень при
складанні Звіту.

Згідно ч. 1 ст. 58 Закону України «Про
виконавче провадження», визначення
вартості майна боржника проводиться
державним виконавцем за ринковими
цінами, що діють на день визначення
вартості майна. Для оцінки за
регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні».

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону про
оцінку, рецензування звіту про оцінку
майна (акта оцінки майна) може
виконувати оцінювач, який має не менш
ніж дворічний досвід практичної
діяльності з оцінки майна, експертні
ради, що спеціально створені
саморегулівними організаціями
оцінювачів з метою контролю за якістю
оцінки майна, яка проводиться
оцінювачами - членами саморегулівної
організації, оцінювачі, які мають не
менш ніж дворічний досвід практичної
діяльності з оцінки майна та працюють у
Фонді державного майна України, а також
інших органах, зазначених у статті 5
цього Закону.

Отже, твердження Відповідача у відзиві
на позов стосовно того, що Експертна
рада Українського товариства
оцінювачів не мала повноважень на
здійснення рецензування Звіту,
оскільки оцінювач (Відповідач) не є
членом вказаної саморегулівної
організації оцінювачів відхиляються
судом, оскільки норми чинного
законодавства не містять заборони
відповідним експертним радам
здійснювати рецензування звітів про
оцінку, складених оцінювачами - не
членами відповідних організацій.

Крім цього, як вбачається з висновку
експертів Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України від 16.10.2014 р. № 13785/13786/14-42 за
результатами проведення комісійної
судової будівельно-технічної
експертизи, судовими експертами
зазначено низку зауважень до
оспорюваного Звіту, та на підставі яких
було визначено, що звіт про незалежну
оцінку ринкової вартості спірного
майна, виконаний оцінювачем ОСОБА_1
класифікується за ознаками,
встановленими п. 67 Національного
стандарту № 1 - звіт не відповідає
вимогам нормативно-правових актів з
оцінки майна, є неякісним та
непрофесійним і не може бути
використаний.

Зокрема п. 67 Національного стандарту №
1 «Загальні засади оцінки майна і
майнових прав» встановлено, що
рецензія повинна містити висновок про
відповідність звіту вимогам
нормативно-правових актів з оцінки
майна та про можливість його
використання з відповідною метою, у
тому числі про достовірність оцінки
майна. Звіт класифікується за такими
ознаками: звіт повністю відповідає
вимогам нормативно-правових актів з
оцінки майна; звіт у цілому відповідає
вимогам нормативно-правових актів з
оцінки майна, але має незначні
недоліки, що не вплинули на
достовірність оцінки; звіт не повною
мірою відповідає вимогам
нормативно-правових актів з оцінки
майна і має значні недоліки, що
вплинули на достовірність оцінки, але
може використовуватися з метою,
визначеною у звіті, після виправлення
зазначених недоліків; звіт не
відповідає вимогам
нормативно-правових актів з оцінки
майна, є неякісним та (або)
непрофесійним і не може бути
використаний.

Всі інші заперечення Відповідача,
викладені у відзиві на позов, щодо
правильності наданого ним звіту, не
спростовують висновків, викладених у
Рецензії на звіт та Висновку судової
експертизи, які наявні в матеріалах
справи, та не спростовують наведеного
вище.

Таким чином, оспорюваний Звіт про
оцінку, складений 16.09.2013 р. суб'єктом
оціночної діяльності ФОП ОСОБА_1 не
відповідає вимогам законодавства та не
може бути використаний, тому підлягає
визнанню недійсним.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов
висновку, що заявлена у позові вимога
про визнання Звіту протиправним та
недійсним є обґрунтованою, отже
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір покладається на Відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати Звіт про оцінку ринкової
вартості нежилого приміщення
хімічного цеху (в літ. Е) загальною
площею 13491,30 кв. м., складений суб'єктом
оціночної діяльності ФОП ОСОБА_1 від
16.09.2013 р. протиправним та недійсним з
дати складання.

3. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Приватного підприємства
«Селтік» (02094, м. Київ, вул.
Магнітогорська, 1; ) 1218
(одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00
коп. судового збору.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата виготовлення та підписання
рішення 03.11.2014 р.

Суддя
Наріжний С.Ю.