ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Справа № Б-50/129-09

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Полякова
Б.М.,суддів:Коваленка В.М., Короткевича
О.Є. (доповідач у справі),розглянувши
матеріали касаційної скарги
Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен банк Аваль"на
постанову та ухвалуХарківського
апеляційного господарського суду від
04.09.2014 Господарського суду Харківської
області від 08.07.2014у справі№ Б-50/129-09за
заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничої фірми з
іноземними інвестиціями
"Протекс"пробанкрутство,

в судовому засіданні взяли участь
представники: від ОСОБА_5 - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 08.07.2014 у справі
№ Б-50/129-09 (суддя - Кононова О.В.)
відмовлено ПАТ "Райффайзен банк Аваль"
у задоволенні заяви про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
28.01.2013, укладеного з ОСОБА_7 на підставі
протоколів №№ 1, 2 про відчуження
нежитлових приміщень №№ 1 -15, І.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014 (судді:
Бородіна Л.І. - головуючий, Здоровко Л.М.,
Лакіза В.В.) апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен банк Аваль" залишено без
задоволення, ухвалу Господарського
суду Харківської області від 08.07.2014 у
справі № Б-50/129-09 - без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
процесуальними документами, скаржник
Публічне акціонерне товариство
"Райффайзен банк Аваль" звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, якою просить
скасувати постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
04.09.2014 та ухвалу Господарського суду
Харківської області від 08.07.2014 у справі
№ Б-50/129-09 та прийняти нове рішення, яким
заяву Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен банк Аваль"
задовольнити в повному обсязі.

Касаційну скаргу скаржник мотивує тим,
що постанова та ухвала прийняті з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням та
неправильним застосуванням судами
норм матеріального права, зокрема
приписів статей 5, 9, 12 Закону України
"Про іпотеку", ст. 55 Закону України "Про
нотаріат", ст.ст. 22, 30 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст.ст. 203, 215, 586 Цивільного кодексу
України, ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення учасника
судового засідання, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши наявні
матеріали справи, проаналізувавши
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені заяви банку
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 28.01.2013, укладеного з
ОСОБА_7 на підставі протоколів №№ 1, 2
про відчуження нежитлових приміщень
№№ 1-15, І суди встановили дотримання
положень Закону про банкрутство та
Закону України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)" при проведені аукціону з
продажу нерухомого майна банкрута,
встановили, що сторонами договору
досягнуто згоди щодо усіх істотних
умов договору. Крім того суди вказали,
що згода іпотекодержателя на продаж
заставного майна у ліквідаційній
процедурі не вимагається.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується із
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 4-1
Господарського процесуального кодексу
України провадження у справах про
банкрутство здійснюється у порядку,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням вимог Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - закон про банкрутство), норми
якого як спеціальні норми права
превалюють у застосуванні над
загальними нормами Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно із статтею 5 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин )
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом, іншими
законодавчими актами України.

Умови та порядок відновлення
платоспроможності суб'єкта
підприємницької діяльності - боржника
або визнання його банкрутом та
застосування ліквідаційної процедури,
повного або часткового задоволення
вимог кредиторів установлює Закон
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

З дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури скасовується арешт,
накладений на майно боржника,
визнаного банкрутом, чи інші обмеження
щодо розпорядження майном такого
боржника (пункт 6 частини першої статті
23 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
ліквідатор - фізична особа, яка
відповідно до рішення господарського
суду організовує здійснення
ліквідаційної процедури боржника,
визнаного банкрутом, та забезпечує
задоволення визнаних судом вимог
кредиторів у встановленому цим Законом
порядку.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" ліквідатор з
дня свого призначення здійснює,
зокрема такі повноваження: приймає до
свого відання майно боржника, вживає
заходів по забезпеченню його
збереження; виконує функції з
управління та розпорядження майном
банкрута; здійснює інвентаризацію та
оцінку майна банкрута згідно з
законодавством; очолює ліквідаційну
комісію та формує ліквідаційну масу;
вживає заходів, спрямованих на пошук,
виявлення та повернення майна
банкрута, що знаходиться у третіх осіб;
реалізує майно банкрута для
задоволення вимог, включених до
реєстру вимог кредиторів, у порядку,
передбаченому цим Законом, а також
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом.

Як встановлено судами, в ході
ліквідаційної процедури за
результатами проведеної ліквідатором
інвентаризації встановлено наявність
у банкрута ТОВ ВФ ІІ "Протекс", зокрема,
нежитлових приміщень третього поверху
№ 61-68 та четвертого поверху № 1-15 в літ.
"В-1" загальною площею 744,5 кв.м, за
адресою: АДРЕСА_1.

Нерухоме майно - нежитлові приміщення
3-го поверху № 61-68, четвертого поверху №
1-15 в літ. "В-4", загальною площею 744,5кв.м.,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
належить на праві власності ТОВ ВФ ІІ
"Протекс", та є предметом іпотеки
відповідно до договору іпотеки від
07.08.2012 № 010-2/07/1-898/1-07.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону
про банкрутство після проведення
інвентаризації та оцінки майна
банкрута ліквідатор розпочинає продаж
майна банкрута на відкритих торгах,
якщо комітетом кредиторів не
встановлено інший порядок продажу
майна банкрута.

За приписами частини 1 статті 29 Закону
про банкрутство майно, на яке
звертається стягнення у ліквідаційній
процедурі, оцінюється арбітражним
керуючим у порядку, встановленому
законодавством про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність. У разі продажу майна на
аукціоні вартість майна, що
визначається шляхом його оцінки, є
початковою вартістю.

Із встановлених судами першої та
апеляційної інстанцій обставин
вбачається, що комітет зборів
кредиторів 20.07.2011 доручив ліквідатору
здійснити оцінку майна боржника та
після проведення оцінки майна банкрута
виставити його на аукціон трьома
лотами відповідно до експертної
оцінки.

Судами досліджено, що на виконання
рішення комітету кредиторів
ліквідатором здійснено оцінку,
зокрема, спірного майна, про що
складені звіти про оцінку майна станом
на 29.07.2011.

Вказане майно неодноразово
виставлялось на продаж на відкритих
торгах спочатку за початковою ціною, та
в подальшому за погодженням із
комітетом кредиторів за зниженою ціною
на 15% та 30%, про що свідчать протоколи
зборів комітету кредиторів від 11.11.2011
та від 12.01.2012 та оголошення,
опубліковані в засобах масової
інформації.

Однак, як встановлено судами, майно
банкрута реалізоване не було у зв'язку
з відсутністю заявок потенційних
покупців, що не заперечується
сторонами.

Крім того, 09.04.2012 на засіданні комітету
кредиторів, оформленому протоколом,
прийнято рішення, у зв'язку з
відсутністю попиту на майно боржника
доручити ліквідатору укласти договір з
суб'єктом оціночної діяльності та
здійснити оцінку майна 5-ма об'єктами.
Після проведення оцінки майна банкрута
виставити його на аукціон, який
здійснити на Універсальній біржі
"Гермес" 5-ма лотами відповідно до
експертної оцінки.

На виконання рішення комітету
кредиторів ліквідатором здійснено
оцінку майна 5-ма лотами, опубліковано
оголошення про проведення 25.09.2012 ТОВ
"Універсальна біржа "Гермес" аукціону з
продажу майна підприємства - банкрута
ТОВ ВФ ІІ "Протекс", де крім інформації
щодо якісних характеристик майна,
зазначено, що з майном можна
ознайомитись за попередньою
домовленістю з ліквідатором з 11:00 до 17:00
за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, судами встановлено, що
торги призначені на 25.09.2012, не були
проведені у зв'язку з відсутністю
заявок потенційних покупців, що
вбачається з актів приймання-передачі
від 25.09.2012 №№ 1- 5, укладених між
ліквідатором боржника та ТОВ
"Універсальна біржа "Гермес".

В зв'язку з тим, що заявок на участь в
призначених аукціонах не надходило, а
також спливу терміну оцінки, 25.10.2012 за
результатами обговорення зазначених
питань, комітетом кредиторів прийняті
рішення: доручити ліквідатору укласти
договір з суб'єктом оціночної
діяльності ФОП ОСОБА_10 Оцінку
здійснювати за 3-ма об'єктами, а саме:
нежитлові приміщення № 1-15, І загальною
площею 595,3 кв.м на четвертому поверсі;
нежитлові приміщення № 61-68 загальною
площею 143,5 кв.м на третьому поверсі,
нежитлові приміщення № 120-128, ІХ
загальною площею 209,5кв.м на четвертому
поверсі; після проведення оцінки майно
банкрута виставити на аукціон, який
здійснювати на ТОВ "Універсальна Біржа
"Гермес" 3-ма лотами відповідно до
експертної оцінки.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається та встановлено
господарськими судами, що майно
банкрута - ТОВ ВФ ІІ "Протекс" на протязі
року неодноразово оцінювалось
суб'єктом оціночної діяльності та
виставлялось на аукціон для продажу,
про що було здійснені відповідні
повідомлення у засобах масової
інформації, та особисто ПАТ "Райффайзен
банк Аваль", проте, майно не було
продане у зв'язку з відсутністю заявок
на придбання, а відтак судами
правомірно зроблено висновок, що банк,
знав про неодноразове проведення
аукціонів з реалізації майна банкрута
та мав можливість підготуватись та
знайти потенційних покупців, проте
жодних дій з пошуку потенційних
покупців не вчиняв та не виявив
ініціативи особисто придбати майно
банкрута.

Відповідно до статті 30 Закону про
банкрутство після проведення
інвентаризації та оцінки майна
банкрута ліквідатор розпочинає продаж
майна банкрута на відкритих торгах,
якщо комітетом кредиторів не
встановлено інший порядок продажу
майна банкрута. Ліквідатор забезпечує
через засоби масової інформації
оповіщення про порядок продажу майна
банкрута, склад, умови та строки
придбання майна. Порядок продажу майна
банкрута, склад, умови та строки
придбання майна погоджуються з
комітетом кредиторів. При цьому продаж
майна підприємств-банкрутів,
заснованих на державній власності,
здійснюється з урахуванням вимог
Закону України "Про приватизацію
державного майна" та інших
нормативно-правових актів з питань
приватизації.

Частиною 3 статті 30 Закону про
банкрутство передбачено, що у разі
надходження двох і більше пропозицій
щодо придбання майна банкрута
ліквідатор проводить конкурс (аукціон).
Порядок проведення конкурсу (аукціону)
визначається згідно із Законом України
"Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)".

Судами першої та апеляційної інстанції
перевірено, що ліквідатором на
виконання вимог законів 23.11.2012 та 14.12.2012
в газетах "Харківський кур'єр"
опубліковано оголошення про продаж
майна ТОВ ВФ ІІ "Протекс", які
відповідають вимогам статті 30 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" та містять
обов`язкові відомості, що повинні
зазначатися у відповідному оголошенні,
з чим також погоджується і суд
касаційної інстанції.

Частинами 3 та 10 статті 30 Закону про
банкрутство встановлено, що у разі
надходження двох і більше пропозицій
щодо придбання майна банкрута
ліквідатор проводить конкурс (аукціон).
Порядок проведення конкурсу (аукціону)
визначається згідно із Законом України
"Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)".
Продаж майна банкрута оформляється
договорами купівлі-продажу, які
укладаються між ліквідатором і
покупцем відповідно до законів
України.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)" продаж
об'єктів малої приватизації на
аукціоні полягає у передачі права
власності покупцю, який запропонував у
ході торгів найвищу ціну.

Частиною 7 статті 17 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)"
встановлено, що у разі якщо на аукціоні
з продажу малої приватизації надійшла
заява від одного покупця, зазначений
об'єкт може бути проданий
безпосередньо такому покупцеві за
запропонованою ним ціною, але не нижче
початкової ціни.

Судами встановлено, що 25.12.2012
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Універсальна біржа
"Гермес" проведено аукціони з
реалізації нерухомого майна, оформлені
протоколами №№ 1, 2, які підписані
покупцем та ліцитатором. З вказаних
протоколів вбачається, що в аукціонах
взяли участь по два учасника та
переможцем кожного з аукціонів
визнаний ОСОБА_7.

28.01.2013 між ліквідатором банкрута ТОВ ВФ
ІІ "Протекс" - арбітражним керуючим
Погорілою О.І. (продавцем) та ОСОБА_7
(покупцем) укладений договір
купівлі-продажу спірного нерухомого
майна.

Відповідно до частини другої статті 16
та статті 215 ЦК України одним із
способів захисту порушеного права є
визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених частинами першою-третьою,
п'ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначені загальні підстави
недійсності правочину, а саме: 1) зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
5) правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини 10 статті 30 Закону
про банкрутство продаж майна банкрута
оформляється договорами
купівлі-продажу, які укладаються між
ліквідатором і покупцем відповідно до
законів України.

В силу положень частини 1 статті 638
Цивільного кодексу України та частини 2
статті 180 Господарського кодексу
України, істотними умовами
цивільно-правового договору є умова
про предмет договору; умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду;
усі інші умови, щодо яких за заявою хоча
б однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За правилами частини 3 статті 180
Господарського кодексу України, при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Отже, істотними умовами договору
купівлі-продажу як господарського
договору, відповідно до закону, є умови
про предмет, ціну та строк його дії, а
також усі інші умови, щодо яких за
заявою хоча б однією із сторін має бути
досягнуто згоди.

Як встановлено місцевим та апеляційним
господарськими судами, пунктом 1
договору купівлі-продажу від 28.01.2013,
укладеного між ліквідатором банкрута
ТОВ ВФ ІІ "Протекс" - арбітражним
керуючим Погорілою О.І. (продавцем) та
ОСОБА_7 (покупцем), передбачено, що на
підставі протоколів №№ 1, 2 аукціонних
торгів на ТОВ "Універсальна біржа
"Гермес" від 25.12.2012 ліквідатором
боржника, ТОВ виробничої фірми з
іноземними інвестиціями "Протекс"
арбітражним керуючим Погорілою О.І.
передано, а ОСОБА_7 прийнято у власність
нежитлові приміщення 3-го поверху № 61-68,
4-го поверху № №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 8а, 9, 9а, 9б,
9в, 9г, 10, 11, 12, 12а, 13, 13а, 14, 15, І, загальною
площею 738,8 кв.м в літ. "В-4", що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, судами попередніх інстанцій
надано оцінку листу Комунального
підприємства "Харківське міське бюро
технічної інвентаризації", з якого
вбачається, що майно боржника ТОВ ВФ ІІ
"Протекс" змінилось за своїми
кількісними та якісними
характеристиками, внаслідок чого
ліквідатором продане фактично наявне
майно банкрута.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає
висновки судів попередніх інстанцій,
що сторонами договору досягнуто згоди
щодо предмету договору, правомірним та
обґрунтованим.

Крім того, суди встановили, що сторони
досягли згоди і щодо ціни договору, а
матеріали справи містять докази
виконання покупцем своїх зобов'язань
за договором купівлі-продажу від 28.01.2013,
а саме: оплати нерухомого майна.

Щодо відсутності повноважень у
ліквідатора на продаж спірного майна у
зв'язку із закінченням строку
ліквідаційної процедури, який не був
продовжений судом, суд касаційної
інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону
по банкрутство ліквідатор
(ліквідаційна комісія) виконує свої
повноваження до завершення
ліквідаційної процедури в порядку,
встановленому цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

За правилами статті 25 вказаного Закону
до повноважень ліквідатора входить,
зокрема, реалізація майна банкрута для
задоволення вимог, включених до
реєстру вимог кредиторів, у порядку,
передбаченому цим Законом.

За приписами частини 13 статті 30 Закону
про банкрутство господарський суд
може припинити повноваження
ліквідатора за клопотанням комітету
кредиторів і, за пропозицією комітету
кредиторів, призначити нового
ліквідатора.

З правового аналізу норм Закону про
банкрутство вбачається, що припинення
повноважень ліквідатора боржника
здійснюється або за рішенням
господарського суду, або у зв'язку з
припиненням провадження у справі про
банкрутство боржника, а отже колегія
суду касаційної інстанції вважає
правомірним відхиленням судом
апеляційної інстанції доводів
скаржника про відсутність у
ліквідатора відповідних повноважень
на укладення спірного договору.

Стосовно ж згоди іпотекодержателя на
реалізацію майна боржника у
ліквідаційній процедурі банкрутства
останнього, колегія суддів зазначає
наступне.

Відчуження майна, переданого в іпотеку,
під час проведення ліквідаційної
процедури боржника здійснюється у
порядку, визначеному Законом про
банкрутство. Положеннями цього закону
не передбачено згоди іпотекодержателя
на відчуження предмета іпотеки за
договором, що укладається під час
ліквідаційної процедури боржника, яка
здійснюється в межах справи про
банкрутство.

Вказана правова позиція наведена також
в постанові Верховного Суду України
від 26.06.2013 у справі № 6-58цс13.

Що ж до необхідності повідомлення
банку, як іпотекодержателя, про
проведення спірних торгів, то ця вимога
викладена в нормі ч. 5 ст. 31 Закону про
банкрутство, і, як встановлено судами
попередніх інстанцій, ліквідатором
було повідомлено банк у встановлений
законом спосіб, що підтверджується
матеріалами справи.

Враховуючи зазначене, а також норми
чинного законодавства, колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, щодо безпідставності заяви
ПАТ "Райффайзен банк Аваль" про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 28.01.2013, укладеного з
ОСОБА_7 на підставі протоколів №№ 1,2
про відчуження нежитлових приміщень
№№ 61-68 та приміщень №№ 1-15, І.

У зв'язку з цим, постанова Харківського
апеляційного господарського суду від
04.09.2014 року та ухвала Господарського
суду Харківської області від 08.07.2014
підлягають залишенню без змін, як такі,
що відповідають нормам чинного
законодавства.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
04.09.2014 та ухвалу Господарського суду
Харківської області від 08.07.2014 у справі
№ Б-50/129-09 залишити без змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич