КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2014 р. Справа№
911/2505/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Корсакової Г.В.

при секретарі

судового засідання: Грабенко
В.А.

за участі представників

від сторін:

позивача Мицько Р.М.-
дов. від 19.09.2014р. № 48/10

відповідача Дяченко Л.Л.-
дов. від 24.04.2014р. № 803/08

розглянувши матеріали

апеляційної скарги
Вишгородського районного комунального

підприємства
"Вишгородтепломережа"

на рішення
Господарського суду Київської області

від 24.07.2014 р.

у справі № 911/2505/14
(суддя: Лилак Т.Д.)

за позовом Дочірньої
компанії "Газ України" Національної

акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до відповідача
Вишгородського районного комунального

підприємства
"Вишгородтепломережа"

про стягнення
боргу у розмірі - 29 911,19 грн., а саме:

15 811, 96 коп. 3%
річних нарахованих на суму

основного
боргу, 5 959, 07 грн. 3% річних

нарахованих на
суму пені, 8 140, 16 грн.

інфляційних
втрат на суму пені.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ДК"Газ України" НАК "Нафтогаз
України" звернувся до Господарського
суду Київської області з позовом до
відповідача Вишгородського РКП
"Вишгородтепломережа" про стягнення:

- 15 811, 96 грн. 3% річних, нарахованих
на суму основного боргу, встановленого
за Рішенням ГСКО від 24.09.2012р. №20/059-12 за
спірний період з 16.08.2012р. по 21.12.2012р.;

- 5 959,07 грн. 3% річних, нарахованих
на суму пені - 117 973,37 грн., визначеної до
стягнення за Рішенням ГСКО №20/059-12 від
24.09.2012р. (за період з жовтня 2012р. по
червень 2014р.);

- 8 140,16 грн. інфляційні втрати,
нараховані на суму пені - 117 973,37 грн.,
визначеної до стягнення за Рішенням
ГСКО №20/059-12 від 24.09.2012р. (за період з
жовтня 2012р. по квітень 2014р.).

Рішенням Господарського суду
Київської області від 24.07.2014р. №911/2505/14
позовні вимоги задоволено повністю,
стягнено з позивача Вишгородського
РКП "Вишгородтепломережа" на користь
відповідача ДК "Газ України" 15 811, 96
коп. 3% річних на суму основного боргу,
5 959, 07 грн. 3% річних на суму пені, 8 140, 16
грн. інфляційних витрат на суму пені.

Не погоджуючись з вказаним Рішенням,
відповідач Вишгородське РКП
"Вишгородтепломережа" звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду зі скаргою, в якій
просив Рішення Господарського суду
Київської області від 24.07.2014р. №911/2505/14
скасувати, та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити в задоволені
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на те, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, а тому не правильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права.

За Розпорядженням заступника Голови
КАГС від 08.08.2014р., відповідно до
автоматичного розподілу справ між
суддями апеляційну скаргу
Вишгородського РКП
"Вишгородтепломережа" на Рішення
Господарського суду Київської області
від 24.07.2014р. у справі передано для
розгляду колегії суддів у складі:
головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів:
Авдеєва П.В., Куксова В.В.. Враховуючи
перебування суддів Авдеєва П.В.,
Куксова В.В. у чергових відпустках, було
сформовано для розгляду даної
апеляційної скарги колегію суддів у
складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В.,
судді: Корсакова Г.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою КАГС від 08.08.2014р. №911/2505/14
прийнято скаргу до розгляду у складі
колегії суддів: головуючий суддя
Ільєнок Т.В., судді: Корсакова Г.В.,
Тарасенко К.В..

За Розпорядженням секретаря судової
палати КАГС від 16.09.2014р., враховуючи
перебування судді Тарасенко К.В. у
черговій відпустці, було сформовано
для розгляду даної апеляційної скарги
наступний склад колегії: головуючий
суддя: Ільєнок Т.В., судді: Корсакова
Г.В., Яковлєв М.Л..

За Розпорядженням секретаря судової
палати КАГС від 22.10.2014р., враховуючи
перебування судді Яковлєва М.Л. у
черговій відпустці, було сформовано
для розгляду даної апеляційної скарги
наступний склад колегії: головуючий
суддя Ільєнок Т.В., судді: Авдеєв П.В.,
Корсакова Г.В..

Ухвалою КАГС від 22.10.2014р. №911/2505/14
прийнято скаргу до розгляду у складі
колегії суддів: головуючий суддя
Ільєнок Т.В., судді: Авдеєв П.В.,
Корсакова Г.В..

В судовому засіданні від 22.10.2014р., в
якому було прийнято Постанову по даній
справі, були присутні всі учасники
апеляційного провадження.

Колегія суддів, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, заслухавши пояснення
представників сторін, дійшла висновку
апеляційну скаргу відповідача
Вишгородського РКП
"Вишгородтепломережа" задовольнити
частково, Рішення Господарського суду
Київської області від 24.07.2014р. №911/250514
скасувати частково в частині стягнення
3% річних та інфляційних втрат
нарахованих на суму пені, в решті
позову оскаржене Рішення залишити без
змін, з огляду на слідуюче.

Відповідно ч.2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, між
позивачем ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" (постачальник) та відповідачем
Вишгородським районним комунальним
підприємством "Вишгородтепломережа"
(покупець) укладено Договір про
закупівлю природного газу за державні
кошти від 27.12.2010р. № 06/10-2955ТЕ-17.

У зв'язку із неналежним, несвоєчасним
та неповним виконанням Вишгородським
РКП "Вишгородтепломережа" взятого на
себе грошового зобов'язання щодо
оплати вартості отриманого природного
газу згідно вищеназваного Договору, ДК
"Газ України" у серпні 2012 року
звернулася до Господарського суду
Київської області з позовною заявою
про стягнення із Вишгородського РКП
"Вишгородтепломережа" суми
заборгованості та штрафних санкцій
згідно Договору № 06/10-2955ТЕ-17 про
закупівлю природного газу за державні
кошти від 27.12.2010р.

Рішенням Господарського суду
Київської області у пов'язаній справі
№ 20/059-12 від 24.09.2012р. позовні вимоги ДК
"Газ України" до Вишгородського РКП
"Вишгородтепломережа" були задоволені
повністю, стягнуто з Вишгородського
РКП "Вишгородтепломережа" на користь
ДК "Газ України" 1 570 089,24 грн. основного
боргу, 117 973,37 грн. ПЕНІ, 74 820, 56 грн.
інфляційних втрат, 86 840,73 грн. 3% річних, 36
995,00 грн. судового збору.

Судом першої інстанції, при розгляді
позовних вимог по даній справі було
встановлено, що відповідачем погашено
суму основного боргу наступним чином:
26.11.2012р. на суму 262 900,00 грн.; 21.12.2012р. на
суму 1 307 189,24 грн., у зв'язку з чим Рішення
Господарського суду Київської області
по пов'язаній справі № 20/059-12 від 24.09.2012
року та зобов'язання за Договором №
06/10-2955ТЕ-17 про закупівлю природного
газу за державні кошти від 27.12.2010 року в
частині сплати основного боргу
виконано тільки 21.12.2012 року, а в частині
сплати пені, 3% річних та інфляційних
втрат рішення суду відповідачем не
було виконано по теперішній час.

Враховуючи викладене, місцевий
господарський суд зазначив, що чинне
законодавство України не пов'язує
припинення зобов'язання з
постановленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків.

За оцінкою суду першої інстанції,
оскільки має місце невиконання
відповідачем грошових зобов'язань,
встановлених вищевказаним Рішенням
ГСКО №20/059-12 від 24.09.2012 р., позивач з
посиланням на приписи ст. 625 ЦК
України звернувся з позовом до
Господарського суду Київської області
про стягнення з відповідача 15 811,96 грн. 3
% річних нарахованих на суму основного
боргу, а також 5 959,07 грн. 3 % річних та 8
140,16 грн. інфляційних витрат
нарахованих на суму пені, яка була
визначена за судовим Рішенням у
розмірі 117 973, 37 грн.

Рішенням ГСКО від 24.07.2014р. у даній
справі позов задоволено повністю,
стягнуто з Вишгородського РКП
"Вишгородтепломережа" на користь ДК
"Газ України" 15 811, 96 грн. 3% річних на суму
основного боргу, 5 959, 07 грн. 3% річних
нарахованих на суму пені, 8 140, 16 грн.
інфляційних втрат нарахованих на суму
пені.

Колегія суддів, погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині стягнення 15 811, 96 грн. - 3%
річних, що нараховані на суму основного
боргу, але в частині стягнення 3% річних
та інфляційних втрат, нарахованих на
пеню у розмірі 117 973, 37 грн., вважає
Рішення господарського суду
помилковим, з огляду на таке.

У доводах апеляційного оскарження,
відповідач-скаржник наголошує про
застосування строків позовної
давності до спірних правовідносин.

При цьому, він зауважує, що ним в
позовному провадженні було подано
заяву про застосування строків
позовної давності щодо стягнення
похідних позовних вимог.

У запереченнях на апеляційну скаргу,
позивач звернув увагу суду на те, що
строки позовної давності по заявленим
додатковим вимогам вже сплинули,
оскільки основний борг у розмірі - 1 570
089,24 грн., що був визнаний за Рішенням
суду, сплачено відповідачем повністю
21.12.2012р.

Позивач, заперечуючи доводи
апеляційної скарги, зауважив, що 3%
річних та інфляційні втрати по своїй
суті не є додатковими вимогами
(неустойкою чи збитками), а є частиною
основного боргу, тому строк позовної
давності по похідним вимогам,
пов'язаний зі сплатою саме основного
боргу. Оскільки строку позовної
давності щодо основної вимоги не існує,
у зв'язку із задоволенням позовних
вимог в частині стягнення суми
основного боргу Рішенням
Господарського суду Київської області
по пов'язаній справі № 20/059-12 від
24.09.2012 року, то відповідно не може
існувати строку позовної давності по 3%
річних та інфляційним втратам,
нарахованих на пеню у даній справі.

За оцінкою колегії суддів, основним
доводом апеляційного оскарження є те,
що відповідач не погодився з рішенням
суду першої інстанції, щодо
задоволення позовних вимог в частині
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат нарахованих на суму пені,
наголошуючи, при цьому, на відсутність
правових підстав для їх нарахування та
задоволення.

Колегія суддів вважає, що додаткові
вимоги позивача у даній справі щодо
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат, нарахованих на пеню, є
необґрунтованими, та такими, що не
підлягають задоволенню, враховуючи
наступне.

За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Визначаючи правову природу грошового
зобов'язання, необхідно, перш за все
виходити з правил ч. 1 ст. 509 ЦК України,
відповідно до яких зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В той же час правова природа штрафу
зовсім інша, оскільки штраф - це один із
видів забезпечення виконання
зобов'язання (ст. ст. 546, 549 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, ПЕНЯ),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Тобто, штраф носить допоміжний
(акцесорний) до основного зобов'язання
характер.

Викладене підтверджується положеннями
ст. 1 ЗУ «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», відповідно
до якої грошове зобов'язання -
зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового правочину
(договору) та на інших підставах,
передбачених законодавством України …
ДО ГРОШОВИХ ЗОБОВ'ЯЗАНЬ БОРЖНИКА ... НЕ
ВКЛЮЧАЮТЬСЯ неустойка (штраф,
ПЕНЯ) ТА ІНШІ ФІНАНСОВІ САНКЦІЇ,
визначені на дату подання заяви до
господарського суду.

Таким чином, системний аналіз норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що обов'язок сплатити штраф
за невиконання зобов'язання не є
зобов'язанням в розумінні положень ч. 1
ст. 509 ЦК України, тому що штраф (ПЕНЯ) є
одним із видів забезпечення виконання
основного зобов'язання, в тому числі й
грошового.

Отже, оскільки за рішенням
Господарського суду Київської області
від 24.09.2012р. № 20/05912 на користь позивача
ДК "Газ України" було стягнуто ПЕНЮ у
розмірі 117 973, 37 грн., правова природа
цього боргу як штрафної санкції з
прийняттям судового рішення не
змінилася, ПЕНЯ У ГРОШОВЕ ЗОБОВ'ЯЗАННЯ
НЕ ПЕРЕТВОРИЛАСЯ, а тому відсутні
підстави для застосування до цих
правовідносин положень ст. 625 ЦК
України.

Аналогічна правова позиція щодо
відсутності правових підстав
нарахування 3% річних та інфляційних
втрат, нарахованих на пеню, наведена у
постанові ВСУ від 18.02.2014р. № 905/909/13, де
зазначено: "правова природа боргу як
штрафної санкції з прийняттям рішення
не змінилася, штраф (ПЕНЯ) у грошове
зобов'язання не перетворився, а тому
відсутні підстави для застосування до
цих правовідносин положень ст. 625 ЦК
України".

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне частково
скасувати Рішення Господарського суду
Київської області від 24.07.2014р. №911/2505/14,
а саме в частині стягнення - 5 959,07 грн. 3%
річних та - 8 140,16 грн.
інфляційних втрат нарахованих на суму
пені, як необгрунтованих на законі, в
решті позовних вимог оскаржене Рішення
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача
Вишгородського районного
коммунального підприємства
"Вишгородтепломережа" задовольнити
частково.

Рішення Господарського суду Київської
області від 24.07.2014р. №911/2505/14 скасувати
частково.

В частині позову щодо стягнення - 5 959,07
грн. 3% річних та 8 140, 16 грн.
інфляційних втрат, нарахованих на суму
пені 117 973, 37 грн., відмовити.

В іншій частині Рішення Господарського
суду Київської області від 24.07.2014р.
№911/2505/14 залишити без змін.

Зобов'язати Господарський суд
Київської області видати відповідний
наказ.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 22.10.2014 р.
№911/2505/14 набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 22.10.2014 р. 911/2505/14
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого господарського суду
України у 20-денний строк.

Матеріали справи №911/2505/14 повернути до
Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя
Т.В. Ільєнок

Судді
П.В. Авдеєв

Г.В. Корсакова