ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

06 листопада 2014 р. Справа № 902/1374/14

за позовом: Барської міської ради

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про зобов'язання укласти договір про
пайову участь

Господарський суд Вінницької області у
складі

Головуючого судді Говор Н.Д.

Cекретар судового засідання Мовчан Г.М.

Представники

позивача : Орищук С. Ю.
(довіреність № 836 від 05.06.14р.)

відповідача : ОСОБА_3 (довіреність
№ б/н від 05.11.14р.)

ВСТАНОВИВ :

Барська міська рада звернулась до
Господарського суду Вінницької
області з позовом до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про зобов'язання
укласти договір про пайову участь у
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури міста Бар.

Позов мотивований тим, що відповідач як
замовник будівництва зобов'язаний на
підставі ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності "
взяти пайову участь у розвитку
інфраструктури міста, яка полягає у
перерахуванні замовником до прийняття
об'єкта будівництва в експлуатацію до
відповідного місцевого бюджету коштів
для створення і розвитку зазначеної
інфраструктури на підставі укладеного
договору .

06.11.2014р. позивач подав заяву про
уточнення позовних вимог, в якій
просить зобов'язати Фізичну особу -
підприємця ОСОБА_1 укласти з Барською
міською радою Вінницької області
договір про пайову участь у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Бар на умовах
типового договору про пайову участь у
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м. Бар, який
затверджений 15 сесією 6 скликання
Барської міської ради від 29.11.2011р.

Дана заява про уточнення позовних
вимог приймається судом на підставі ст.
22 ГПК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
від 06.11.2014р. та його представник в
судовому засіданні проти позову
заперечили. Послався на те, що Барська
міська рада просить суд зобов'язати ФОП
ОСОБА_1 укласти договір про пайову
участь у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста Бар, оскільки
відповідно до ст. 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
та п. 3.1. Порядку пайової участі
замовників у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста Бар,
затвердженого рішенням 15 сесії 6
скликання Барської міської ради від
29.11.2011 р., замовник, який має намір щодо
забудови земельної ділянки на
території міста зобов'язаний взяти
пайову участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста.

Укладення господарських договорів за
рішенням суду регулюється ст. 187 ГК
України та обумовлюється
обов'язковістю договору на підставі
закону.

Частина 2 ст. 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
(далі Закон) встановлює зобов'язання
замовника, який має намір щодо забудови
земельної ділянки у відповідному
населеному пункті, взяти участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури.

Згідно з ч. 3 ст. 179 ГК України укладення
господарського договору є обов'язковим
для сторін, якщо існує пряма вказівка
закону щодо обов'язковості укладення
договору для певних категорій
суб'єктів господарювання чи органів
державної влади або органів місцевого
самоврядування.

У Законі не міститься прямої вказівки
щодо обов'язковості укладення договору
пайової участі у розвитку
інфраструктури, а встановлюється
зобов'язання взяти участь у створенні і
розвитку інфраструктури.

Одним із способів участі, є укладення
договору і частина 9 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» встановлює, що договір про
пайову участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту
укладається не пізніше ніж через 15
робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію.

05.09.2012 року зареєстрована Декларація
про готовність об'єкта до експлуатації,
тобто об'єкт будівництва уже прийнятий
в експлуатацію, тому підстави для
участі у розвитку інфраструктури
шляхом укладення договору відсутні.

Вважає, що термін укладення договору
пропущений, тому зобов'язання із
завідомим порушенням терміну його
укладення, розцінюється як
примушування робити те, що не
передбачено законодавством (ст. 19
Конституції України).

Відповідно до ст. 3 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є свобода договору.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способи захисту цивільних прав та
інтересів визначені положеннями цієї
статті.

Вимоги позивача протирічять вимогам
ст. 3 ЦК України та порушують загальні
засади цивільного законодавства
однією із яких є свобода договору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є, зокрема, договори. Не
укладення договору, тобто його
відсутність, не породжує цивільних
прав та обов'язків, отже сам лише факт
не укладення договору не порушує та не
оспорює права і охоронювані законом
інтереси сторін між якими не укладено
договір.

Зазначає, що таких способів захисту
цивільних прав та інтересів як
зобов'язання укласти договір не
передбачений положеннями ст. 16 ЦК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін ,
дослідивши подані суду докази суд
встановив таке.

Спірні відносини , що є предметом
даного судового розгляду, виникли з
розбіжностей між сторонами при
укладанні договору та регулюються
нормами ст. ст. 648, 649 Цивільного Кодексу
України, ст. 179-187 Господарського
Кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 649 ЦК України
розбіжності, що виникли між сторонами
при укладенні договору на підставі
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим, органу місцевого самоврядування
та в інших випадках, встановлених
законом, вирішуються судом.

Відповідно до частини 3 статті 179
Господарського кодексу України
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених
Господарським кодексом України, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів (частина 7
статті 179 Господарського кодексу
України).

Статтею 181 Господарського кодексу
України визначений загальний порядок
укладення господарських договорів.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 187
Господарського кодексу України спори,
що виникають при укладанні
господарських договорів за державним
замовленням, або договорів, укладення
яких є обов'язковим на підставі закону
та в інших випадках, встановлених
законом, розглядаються судом.

17.02.2011 р. Верховною Радою України
прийнято Закон України № 3038-VI "Про
регулювання містобудівної діяльності
", статтею 40 якого встановлено, що
Порядок залучення, розрахунку розміру
і використання коштів пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту встановлюють органи місцевого
самоврядування відповідно до цього
Закону.

Частинами 2-3 вказаної статті Закону
визначено, що Замовник, який має намір
щодо забудови земельної ділянки у
відповідному населеному пункті,
зобов'язаний взяти участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь замовника у розвитку
інфраструктури міста полягає у
відрахуванні замовником, до прийняття
об'єкта в експлуатацію, коштів (без
урахування ПДВ) до міського цільового
фонду створення і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста Бар в порядку та у
розмірі, встановленому цим Порядком,
для створення і розвитку
інфраструктури міста Бар.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" величина пайової участі
у розвитку інфраструктури
населеного пункту визначається у
договорі, укладеному з органом
місцевого самоврядування (відповідно
до встановленого органом місцевого
самоврядування розміру пайової участі
у розвитку інфраструктури), з
урахуванням загальної кошторисної
вартості будівництва об'єкта,
визначеної згідно з будівельними
нормами, державними стандартами і
правилами. При цьому не враховуються
витрати на придбання та виділення
земельної ділянки, звільнення
будівельного майданчика від будівель,
споруд та інженерних мереж,
влаштування внутрішніх і
позамайданчикових інженерних мереж і
споруд та транспортних комунікацій.

Частиною 9 цієї ж статті визначено, що
договір про пайову участь у
розвитку інфраструктури населеного
пункту укладається не пізніше ніж
через 15 робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є:

1) розмір пайової участі;

2) строк (графік) сплати пайової участі;

3) відповідальність сторін.

Невід'ємною частиною договору є
розрахунок величини пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту.

Таким чином, укладання договору про
пайову участь між органом місцевого
самоврядування і Замовником є
обов'язковим на підставі Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", а тому спір про спонукання
до укладання такого договору підлягає
розгляду судом, на підставі ч. 1 ст. 187
Господарського Кодексу України.

Судом встановлено такі фактичні дані.

Відповідач на підставі договору
купівлі-продажу від 09.10.2009р. укладеного
між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 придбав у
власність земельну ділянку, площею 0,1141
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. На
земельній ділянці, що відчужується,
розташовано житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами,
який належить покупцю на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
14.04.2009р. ОСОБА_5, приватним нотаріусом
Барського районного нотаріального
округу за реєстром № 356,
зареєстрованого в КП «Барське районне
бюро технічної інвентаризації» 21.04.2009р.
в реєстрову книгу № 23 за реєстровим №
48.

Рішенням Барської міської ради № 136 від
02.04.2010р. надано дозвіл громадянину
ОСОБА_1 на виготовлення містобудівного
обґрунтування на збір вихідних даних
для виготовлення проектно-кошторисної
документації з реконструкції
житлового будинку з проведенням
добудови розміром 13.0х35.0 м. для
комерційного використання (перший
поверх) в АДРЕСА_1.

28.05.2012 р. відповідач подав Декларацію
про початок виконання будівельних
робіт на реконструкцію житлового
будинку під магазин непродовольчої
групи товарів по АДРЕСА_1,
зареєстровану в Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області 31.05.2012 року за №
8089.

05.09.2012 р. відповідач подав Декларацію
про готовність об'єкта до експлуатації
на реконструкцію житлового будинку під
магазин непродовольчої групи товарів
по АДРЕСА_1, зареєстровану в Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області 05.09.2012
року за №ВН6.

16.11.2012 р. Барською міською радою
зареєстровано право власності на
нерухоме майно ОСОБА_1 на нежиле
приміщення «ІНФОРМАЦІЯ_1 загальною
площею 531,8 кв. м., про що видано
свідоцтво на право власності від
18.12.2012р. та вчинено витяг з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності.

14 жовтня 2011 року в газеті «Барчани» № 41
(520) було опубліковано матеріали для
обговорення, а саме аналіз
регуляторного впливу проекту рішення
Барської міської ради «Про
затвердження Порядку пайової участі
замовників у розвитку інженерно -
транспортної та соціальної
інфраструктури міста Бар».

Рішенням 15 сесії 6 скликання Барської
міської ради від 29.11.2011р. затверджено
Порядок пайової участі замовників у
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури міста Бар
(далі - Порядок).

Вказаний порядок діє на всій території
міста Бар і є обов'язковим для всіх
замовників, незалежно від їх форми
власності, органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб,
інших організацій, незалежно від форми
власності і відомчої
підпорядкованості.

Відповідно до п.3.1. Порядку замовник,
який має намір здійснити будівництво
об'єкта на території міста зобов'язаний
взяти пайову участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури міста Бар.

Пайова участь замовника у розвитку
інфраструктури міста полягає у
відрахуванні замовником, до прийняття
об'єкта в експлуатацію, коштів (без
урахування ПДВ) до міського цільового
фонду створення і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста Бар в порядку та у
розмірі, встановленому цим Порядком,
для створення і розвитку
інфраструктури міста Бар.

Згідно п.4.2. Порядку пайової участі
замовників у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста Бар, розмір
пайової участі замовника у розвитку
інфраструктури міста становить: 10
відсотків загальної кошторисної
вартості будівництва об'єкта - для
нежитлових будівель та споруд; 4
відсотки загальної кошторисної
вартості будівництва об'єкта - для
житлових будинків.

Відповідно до ст. 40 Закону України «По
регулювання містобудівної діяльності»
ФОП ОСОБА_1 повинен звернутись до
Барської міської ради щодо укладення
договору про пайову участь у розвитку
інфраструктури міста та сплатити кошти
пайової участі в сумі 48563 грн. що
становить (10%) від кошторисної вартості
будівництва, однак відповідач цього не
зробив, що стало підставою для
звернення Барської міської ради до
суду з позовом про спонукання до
укладення договору про пайову участь.

Як вже було зазначено вище, 17.02.2011 р.
Верховною Радою України прийнято Закон
України № 3038-VI "Про регулювання
містобудівної діяльності " ( далі -
Закон ), статтею 40 якого встановлено, що
порядок залучення, розрахунку розміру
і використання коштів пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту встановлюють органи місцевого
самоврядування відповідно до цього
Закону.

Частиною 2 вказаної статті Закону
визначено, що Замовник, який має намір
щодо забудови земельної ділянки у
відповідному населеному пункті,
зобов'язаний взяти участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті.

Статтею 1 Закону визначено значення
термінів, у якому вони вживаються у
цьому Законі, зокрема термін "Замовник"
визначено як фізична або юридична
особа, яка має намір щодо забудови
території (однієї чи декількох
земельних ділянок) і подала в
установленому законодавством порядку
відповідну заяву; термін "територія"
визначено як частина земної поверхні з
повітряним простором та розташованими
під нею надрами у визначених межах
(кордонах), що має певне географічне
положення, природні та створені в
результаті діяльності людей умови і
ресурси.

Як вбачається із змісту ст. 1 та ч.2 ст. 40
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності " значення
терміну "Замовник" у контексті Закону
передбачає безпосередній зв'язок із
забудовою земельних ділянок у
населеному пункті .

Матеріалами справи встановлено, що
відповідачу в установленому Законом
порядку не виділялась земельна ділянка
під забудову території ( будівництво
об'єкту нерухомості).

Натомість відповідач на підставі
договору купівлі-продажу від 09.10.2009р.
придбав у власність земельну ділянку,
площею 0,1141 га, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1. На земельній ділянці, що
відчужується, розташовано житловий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами, який належить покупцю на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 14.04.2009р. ОСОБА_5, приватним
нотаріусом Барського районного
нотаріального округу за реєстром № 356,
зареєстрованого в КП «Барське районне
бюро технічної інвентаризації» 21.04.2009р.
в реєстрову книгу № 23 за реєстровим №
48.

Суд дійшов висновку, що відповідач
здійснив реконструкцію власного
нерухомого майна, не маючи наміру щодо
забудови земельної ділянки у
населеному пункті , а тому не є
"Замовником" у розумінні ст. 40 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності".

За таких обставин на нього не може
розповсюджуватись обов'язок брати
пайову участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту на
підставі ст. 40 Закону.

Твердження позивача про те, що п. 8 ч.1
ст. 2 Закону містить посилання на
поняття "реконструкція існуючої
забудови та територій" не береться
судом до уваги з наступних підстав.

Стаття 2 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності "
визначає поняття "Планування і
забудова територій" як діяльність
державних органів, органів місцевого
самоврядування, юридичних та фізичних
осіб , яка передбачає:

1) прогнозування розвитку територій;

2) забезпечення раціонального
розселення і визначення напрямів
сталого розвитку територій;

3) обґрунтування розподілу земель за
цільовим призначенням;

4) взаємоузгодження державних,
громадських та приватних інтересів під
час планування і забудови територій;

5) визначення і раціональне взаємне
розташування зон житлової та
громадської забудови, виробничих,
рекреаційних, природоохоронних,
оздоровчих, історико-культурних та
інших зон і об'єктів;

6) встановлення режиму забудови
територій, на яких передбачено
провадження містобудівної діяльності;

7) розроблення містобудівної та
проектної документації, будівництво
об'єктів;

8) реконструкцію існуючої забудови та
територій;

9) збереження, створення та відновлення
рекреаційних, природоохоронних,
оздоровчих територій та об'єктів,
ландшафтів, лісів, парків, скверів,
окремих зелених насаджень;

10) створення та розвиток
інженерно-транспортної
інфраструктури;

10-1) створення безперешкодного
життєвого середовища для осіб з
обмеженими фізичними можливостями та
інших маломобільних груп населення;

11) проведення моніторингу забудови;

12) ведення містобудівного кадастру;

13) здійснення контролю у сфері
містобудування.

Оцінивши доводи сторін у справі ,
здійснивши аналіз правової
конструкції частини 1 статті 2 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності " суд дійшов висновку , що
вказана стаття містить посилання на
окремі види діяльності, кожен з яких не
має безпосереднього зв'язку із
вимогами ст. 40 Закону , яка в свою чергу,
передбачає конкретну діяльність
Замовника, пов'язану із забудовою
земельної ділянки.

Крім цього суд бере до уваги ту
обставину, що Закон України "Про
регулювання містобудівної діяльності "
набрав чинності 12.03.2011 р. , крім частини
третьої, абзацу сьомого частини
дев'ятої статті 40, які набирають
чинності з 1 січня 2013 року.

Відповідно до ч.1-2 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Оскільки правовідносини між сторонами
, пов'язані із реконструкцією ОСОБА_1
житлового будинку під магазин
непродовольчої групи товарів по
АДРЕСА_1 виникли до набрання чинності
абзацу сьомого частини дев'ятої ст. 40
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності" до них не
можуть бути застосовані норми
вказаного Закону.

Судом враховано, що встановлені вище
обставини відсутності законних
підстав для спонукання відповідача до
укладення договору про пайову участь у
розвитку інфраструктури населеного
пункту є самостійною підставою для
відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82-84, 115
Господарського процесуального кодексу
України

ВИРІШИВ :

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 11 листопада 2014
р.

Суддя Говор Н.Д.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Пролетарська, 6, м. Бар,
Вінницька область, 23000)

3 - відповідачу (АДРЕСА_2, 23000)