РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року
Справа №
924/1100/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Василишин А.Р. , суддя Юрчук М.І.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Плющ Л.П.
(довіреність № 15 від 05.02.13р.)

розглянувши апеляційну скаргу
позивача на рішення господарського
суду Хмельницької області від 30.09.14 р. у
справі № 924/1100/14 (суддя Ю.В. Гладюк)

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 м.Хмельницький

до Хмельницької районної державної
адміністрації м. Хмельницький

Міського комунального підприємства
- ринок "Ранковий"

про визнання недійсним та скасування
розпорядження Хмельницької РДА
№1301/2012-р від 01.08.12р. та визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки №? 638 від 10.12.12р.

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся
в господарський суд Хмельницької
області з позовною заявою (а.с. 2-4) до
Хмельницької районної державної
адміністрації Хмельницької області
(надалі - відповідач 1) та до Міського
комунального підприємства Ринок
"Ранковий" (надалі - відповідач 2), в якій
просить визнати недійсним та скасувати
розпорядження Хмельницької районної
державної адміністрації № 1301/2012 - р від
1 серпня 2012 року "Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу в користування на умовах
оренди МКП - ринок "Ранковий" земельної
ділянки водного фонду на території
Гнатовецької сільської ради"; визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки №? 638, укладений 10 грудня 2012
року між Хмельницькою районною
державною адміністрацією Хмельницької
області та міським комунальним
підприємством - ринок "Ранковий" про
передачу в строкове, платне
користування земельної ділянки із
земель державної власності (землі
водного фонду), розташованих за межами
населених пунктів на території
Гнатовецької сільської ради
Хмельницького району.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 30.09.14 (а.с. 52-54)
в позові відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції прийшов до висновку
про відсутність передбаченого ЗУ "Про
оренду землі" звернення позивача в
розумінні ст. 33 Закону. Відсутність
звернення виключає узгодження
істотних умов договору, що в силу ч. 4 ст.
33 ЗУ "Про оренду землі" припиняє
переважне право орендаря на укладення
договору оренди землі.

Суд першої інстанції зауважив, що
припинення переважного права на
укладення договору оренди дає право
орендодавцю на вирішення питання
передачі та на саму передачу земельної
ділянки в оренду третім особам, що і
було здійснено позивачем.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, позивач
звернувся з апеляційною скаргою (а.с.
67-68) до Рівненського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення господарського суду
Хмельницької області від 30.09.14 року у
даній справі скасувати та прийняти
нове, яким позов задоволити.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує
тим, що господарський суд при винесенні
рішення не надав належної оцінки
фактам встановленим адміністративним
судом. Судом першої інстанції
безпідставно не встановлено порушення
права ФОП ОСОБА_2 на перевагу, за інших
рівних умов, при передачі земельної
ділянки в оренду.

Скаржник вважає, що виходячи із вимог
ст. 33 ЗУ "Про оренду землі", яка діяла на
момент винесення судового рішення
Хмельницьким окружним
адміністративним судом, позивач мав
право укласти новий договір оренди
землі, а Хмельницька РДА зобов'язана
була прийняти рішення у формі
розпорядження голови РДА про укладення
нового договору або про відмову в
укладенні такого договору, що зроблено
не було.

Відповідач 2 у відзиві на апеляційну
скаргу, а також його повноважний
представник в судовому засіданні,
проти апеляційної скарги заперечили,
оскільки вважають, що посилання
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі, є безпідставними та
необґрунтованими.

Зокрема, відповідач 2 зазначає, що після
винесення судом постанови у
адміністративній справі, позивач не
скористався своїм правом на отримання
в оренду спірної земельної ділянки в
порядку, передбаченому ст. 33 ЗУ «Про
оренду землі». Розпорядження
Хмельницької РДА № 1301/12-р від 01.08.12
р. прийнято в межах повноважень та у
спосіб передбачений законодавством.

Представники позивача та відповідача 1
не реалізували процесуальне право на
участь у судовому засіданні суду
апеляційної інстанції, хоча про час та
місце його проведення були повідомлені
належним чином, про що свідчать
повідомлення про вручення поштових
відправлень.

Водночас, від позивача на адресу
апеляційного суду надійшла телеграма
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з хворобою позивача. Жодних
доказів на підтвердження вказаного
клопотання позивачем не надано.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Відтак, з урахуванням п.3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 суд
відхиляє письмове клопотання позивача
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з хворобою ОСОБА_3

Враховуючи приписи статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів визнала за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутності представників
позивача та відповідача 2 за наявними в
матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
відповідача 2, розглянувши матеріали
та обставини справи, апеляційну скаргу,
відзиви на апеляційну скаргу,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом при
винесенні рішення норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій
та вбачається з матеріалів справи 01.12.01
р. між позивачем та Гнатовецькорю
сільською радою на виконання рішення
сесії Хмельницької районної ради від
11.10.01 р. № 18 укладено договір оренди
земельної ділянки, яка знаходиться під
водними об'єктами (ставом), площею 6,2 га.
(а.с. 39).

За даним договором земельні ділянки
під водними об'єктами надавались в
оренду для рибогосподарських потреб
строком на 5 років з 01.01.01. р. по 01.01.06 р.
включно.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18.02.09 року у
справі № 2-а-1632/09/2270/02 за позовом ОСОБА_2
до Хмельницької РДА про визнання дій
незаконними та спонукання до вчинення
дій, яким позов задоволено частково,
зобов'язано Хмельницьку РДА розглянути
питання передачі в оренду ОСОБА_2
земельної ділянки водного фонду
загальною площею 6,2 га. для
риборозведення на території
Гнатовецької сільської ради
Хмельницького району (а.с. 21).

17 лютого 2011 року Хмельницька
райдержадміністрація направила
позивачу лист (а.с. 20), в якому зазначено,
що звернення ОСОБА_2 про надання йому в
оренду земельної ділянки на території
Гнатовецької сільської ради
розглянуто. З метою вирішення питання
щодо можливості укладення договору
оренди адміністрація просить надати
договір оренди землі від 1 січня 2001
року, укладеного між позивачем та
Гнатовецькою сільрадою (копія листа
наявна в матеріалах).

Однак, позивач не виконав вимог листа
відповідача 1, договір оренди землі не
надав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.12
року Хмельницькою РДА видано
розпорядження № 1301/2012-р, яким
затверджено проект землеустрою щодо
відведення в користування на умовах
оренди земельної ділянки МКП ринок
„Ранковий" для риборозведення та
рибогосподарських потреб на території
Гнатовецької сільської ради. Передано
в користування на умовах оренди МКП
ринок „Ранковий" терміном на 49 років
земельну ділянку площею 8, 5 га із
земель державної власності (землі
водного фонду) на території
Гнатовецької сільської ради.

10 грудня 2012 року між орендодавцем -
Хмельницькою РДА та орендарем - МКП
ринок "Ранковий" укладено договір №? 638,
за яким орендодавець на підставі
розпорядження голови адміністрації
від 1 серпня 2012 року № 1301/12-р надає, а
орендар приймає в строкове, платне
користування земельну ділянку із
земель державної власності (землі
водного фонду), розташовану за межами
населених пунктів на території
Гнатовецької сільської ради,
Хмельницького району (а.с. 11-16).

Відповідно до умов договору, в оренду
передається земельна ділянка площею 8, 5
га. Договір підписаний обома сторонами,
скріплений їх печатками та
зареєстрований в Управлінні
Держкомзему у Хмельницькому районі за
№ 02066, про що свідчить підпис
відповідальної особи та штамп
Держкомзему.

10 грудня 2012 року відповідачі підписали
акт прийому - передачі землі (а.с. 17).

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП
ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом про
визнання недійсним та скасування
розпорядження Хмельницької районної
державної адміністрації № 1301/2012-р від
01.08.2012 року "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу в користування на умовах
оренди МКП - ринок "Ранковий" та
визнання недійсним договір оренди
земельної ділянки №? 638 від 10.12.2012 року,
обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що
відповідач 1 порушив ст. 124 Конституції
України не виконавши рішення суду та
ст. 15 ЗУ «Звернення громадян», не
повідомивши позивача про результати
розгляду його заяви та у випадку
відмови в задоволенні заяви не
вказавши в повідомленні даних, які
передбачені законом.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
враховувати наступні положення
чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України
передбачено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями,
визначеними статтею 122 цього Кодексу,
чи договору купівлі-продажу права
оренди земельної ділянки (у разі
продажу права оренди) шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки.

Відповідно до ст.. 16 ЗУ "Про оренду
землі", укладення договору оренди
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування -
орендодавця, прийнятого у порядку,
передбаченому Земельним кодексом
України, або за результатами аукціону.

За ч. 4 ст. 4 Закону України "Про оренду
землі" орендодавцями земельних
ділянок, що перебувають у державній
власності, є органи виконавчої влади,
які відповідно до закону передають
земельні ділянки у власність або
користування.

Крім того, вирішуючи спір, суд першої
інстанції правильно врахував
положення ст.ст. 116, 122, 123 ЗК України щодо
законодавчого визначення повноважень
адміністрацій на передачу земельних
ділянок в оренду.

Відповідно до ч. 7 ст. 123 ЗК України (в
редакції, чинній на момент укладення
рішень), погоджений проект відведення
земельної ділянки після одержання
позитивного висновку державної
землевпорядної експертизи у випадках,
передбачених законом, подається разом
з клопотанням про надання земельної
ділянки до відповідної державної
адміністрації, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або
сільської, селищної, міської, районної,
обласної ради, які розглядають його в
місячний строк і в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки у користування.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач 1 розпорядженням № 1374/11-р
від 06.10.11р. надав дозвіл відповідачу 2 на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки водного
фонду в користування на умовах оренди
площею 8,50 га для рибогосподарських
потреб за межами населених пунктів на
території Гнатовецької сільської ради.

Крім того, в матеріалах справи
міститься висновок постійно діючої
комісії з розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою № 73 від 26.01.12 р., відповідно
до якого, постійно діюча комісія з
розгляду питань, пов'язаних з
погодженням питань, пов'язаних із
землеустрою, погодилась з розробленим
проектом землеустрою щодо відведення в
користування на умовах оренди
відповідачем 2 земельної ділянки
площею 8,5001 для рибогосподарських
потреб на території Гнатовецької
сільської ради.

Крім того, апеляційний суд констатує,
що в матеріалах справи міститься
висновок державної експертизи
землевпорядної документації від 22.06.12
р. № 538, який відповідає вимога чинного
законодавства України, зокрема містить
вимоги передбачені ст. 35 ЗУ «Про
державну експертизу землевпорядної
документації», підписаний
уповноваженою особою.

Водночас, розпорядженням Хмельницької
районної державної адміністрації №
1301/2012-р від 01.08.12 р. "Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу в користування на умовах
оренди МКП-ринок "Ранковий" земельної
ділянки водного фонду на території
Гнатовецької сільської ради",
затверджено проект землеустрою щодо
відведення в користування на умовах
оренди земельної ділянки МКП - ринок
"Ранковий" для риборозведення та
рибогосподарських потреб на території
Гнатовецької сільської ради та
передано відповідачу 2 в користування
на умовах оренди земельну ділянку
площею 8,5 га.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
приходить до висновку, що оскаржуване
розпорядження відповідача 1 прийнято
відповідно до вимог, передбачених
чинним законодавством України.

Відповідно до п. 1 Роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України від
26.01.2000р. №02-5/35 "Про деякі питання
практики вирішення спорів пов'язаних з
визнанням недійсним актів державних чи
інших органів" (з наступними змінами і
доповненнями) акт державного чи іншого
органу - це юридична форма рішень цих
органів, тобто офіційний письмовий
документ, який породжує певні правові
наслідки, спрямований на регулювання
тих чи інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Згідно з п.1.2.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" від 17.05.2011р. №6, спір, що виник
внаслідок порушення права суб'єкта
господарської діяльності на земельну
ділянку, в тому числі органами
державної влади та місцевого
самоврядування, є спором про право
цивільне і підлягає розгляду за
правилами ГПК. Зокрема, відповідно до
статті 20 ГК України, статей 16, 393 ЦК
України визнання судом незаконним і
скасування акта органів державної
влади, влади Автономної Республіки
Крим або місцевого самоврядування,
який не відповідає законові і порушує
права власника, належить до способів
захисту права власності.

За приписами п.2 ч.2 ст.20 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом, зокрема, визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемляють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів, тощо. Аналогічний спосіб
захисту передбачений п.10 ч.2 ст.16 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного
кодексу України (ЦК України), правовий
акт органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування, який
не відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується.

Дослідивши оскаржуване розпорядження,
апеляційний суд констатує той факт, що
розпорядження відповідає вимогам
законодавства України, прийнято в
межах повноважень відповідача 1, не
порушує будь-чиї права та законні
інтереси, а відтак відсутні правові
підстави для його скасування.

Щодо позовних вимог про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки №? 638 від 10.12.12р., апеляційний
суд звертає увагу на те, що статтею 13 ЗУ
"Про оренду землі" передбачено, що
договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно п. 2.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №11
від 29.05.20123р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними", вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи вказане, суд звертає увагу
на те, що в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
щодо відповідності змісту правочину ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Водночас, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу.

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 06.11.2009 року
№9 вказано, що відповідно до частини
першої статті 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину.

В ході розгляду справи судом не
встановлено невідповідності
оспорюваного правочину вимогам
законодавства, які ставляться до
такого виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України
передбачено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями,
визначеними статтею 122 цього Кодексу,
чи договору купівлі-продажу права
оренди земельної ділянки (у разі
продажу права оренди) шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки.

Відповідно до п. 2.24 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.11 р. № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин", для правильного
вирішення спору визнання недійсним
договору оренди суттєве значення має
з`ясування правового режиму спірної
земельної ділянки та дотримання
сторонами порядку передачі її в оренду
згідно з вимогами ст.. 84, 118, 123, 124 ЗК
України з урахуванням необхідності у
певних випадках дотримання порядку її
вилучення. З огляду на це судам
потрібно встановити наявність у
відповідної ради повноважень для
вирішення питання щодо затвердження
проекту відведення і передачі спірної
земельної ділянки в оренду, а отже й
дійсність укладеного договору, що
оспорюється.

Пунктом 2.25 Постанови передбачено,
що у спорах про визнання договору
оренди землі недійсним судам належить
ретельно з'ясувати наявність
відповідних повноважень у осіб, якими
підписується договір.

Згідно ч. 1 ст. 648 Цивільного кодексу
України зміст договору, укладеного на
підставі правового акта органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування,
обов'язкового для сторін (сторони)
договору, має відповідати цьому акту.

З аналізу ст.. 15 ЗУ «Про оренду землі»,
ст.. 203 ЦК України вбачається, що
вказаними нормами встановлений
вичерпний перелік підстав визнання
договору недійсним.

З огляду на те, що договір оренди
укладався на виконання розпорядження
органу виконавчої влади, вказане
розпорядження не скасовано, при цьому в
момент вчинення правочину сторонами
дотримано вимога, щодо відповідності
змісту правочину ЦК України іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
колегія суддів приходить до висновку,
що відсутні правові підстави для
визнання відповідного договору
недійсним.

Враховуючи вказане Рівненський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що позивач не
довів наявність підстав, в розумінні
ст.ст. 203, 215 ЦК України та ст.ст. 15,17 ЗУ
"Про оренду землі" для визнання
спірного договору недійсним, доводи
позивача, викладені в апеляційній
скарзі, судова колегія вважає такими,
що не відповідають приписам чинного
законодавства, спростовуються
матеріалами та обставинами справи.

При цьому, апеляційний суд не бере до
уваги доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, що він мав
переважне право на укладання договору
оренди земельної ділянки за межами
населеного пункту на території
Гнатовецької сільської ради площею 8,5
га, виходячи з наступного.

18.02.2009 р. постановою Хмельницького
окружного адміністративного суду у
справі № 2-а-1632/09/2270/02 зобов'язано
Хмельницьку районну державну
адміністрацію розглянути питання
передачі в оренду ОСОБА_2 земельної
ділянки водного фонду загальною площею
6,2 га. для риборозведення на території
Гнатовецької сільської ради
Хмельницького району з дотриманням
вимог ст. 33 Закону України "Про оренду
землі".

Аналізуючи норми чинного
законодавства України, апеляційний суд
констатує, що позивач, який має намір
скористатися виключним правом на
укладення договору оренди землі на
новий строк вчинення певного комплексу
дій, передбачених цими нормами.

Після прийняття рішення у справі №
2-а-1632/09/2270/02 (яким райдержадміністрацію
зобов'язано розглянути питання
передачі землі в оренду позивачу)
позивач звернувся до Хмельницької РДА
з проханням щодо вирішення питання
передачі йому в оренду земельної
ділянки водного фонду на території
Гнатовецької сільської ради.

На вказане звернення, адміністрацією
направлено позивачу лист № 37/27 - 472/11 від
17 лютого 2011 року, в якому звернуто увагу
позивача на необхідність дотримання
процедури реалізації права на
поновлення договору оренди, за ст. 33
Закону України "Про оренду землі", а
саме: надання договору від 1 січня 2001
року (з метою дослідження істотних
умов).

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, дана вимога виконана не була.

А відтак, невиконання вищевказаної
пропозиції адміністрації виключає
можливість розгляду заяви в порядку
частин 4, 5 ст. 33 вказаного Закону,
оскільки немає предмета розгляду -
досягнення домовленості щодо істотних
умов договору, які можуть бути змінені.

Таким чином, суд констатує про
відсутність передбаченого Законом
України "Про оренду землі" звернення
позивача в розумінні ст. 33 вказаного
Закону. Відсутність звернення виключає
узгодження істотних умов договору, що в
силу ч. 4 ст. 33 Закону України "Про оренду
землі" припиняє переважне право
орендаря на укладення договору оренди
землі.

Припинення переважного права особи на
укладення договору оренди дає право
орендодавцю на вирішення питання
передачі та на передачу земельної
ділянки (на яку було дане право) в
оренду третім особам, що і здійснено
позивачем - прийнято спірне рішення та
укладено спірний договір оренди з
відповідачем 2.

А відтак, колегія суду вважає, що доводи
позивача щодо невиконання
Хмельницькою райдержадміністрацією
рішення суду у справі № 2-а-1632/09/2270/02 є
необґрунтованими, оскільки таке
виконання має на меті вчинення дій
самим позивачем, які останнім не
здійснені. При цьому, зобов'язання
райдержадміністрації (встановлене
рішенням суду у справі № 2-а-1632/09/2270/02)
щодо розгляду питання передачі землі в
оренду позивачу можливе лише за певної
умови - дотримання вимог ст. 33 Закону
України "Про оренду землі", яка не
настала.

Крім того, враховуючи вимоги ст. 35 ГПК
України, апеляційний суд не бере до
уваги доводи позивача щодо оцінки
фактів встановленим адміністративним
судом.

При цьому, колегія суду оцінює критично
твердження позивача, викладені в
апеляційній скарзі, що відповідач 1 не
повідомив позивача про результати
розгляду заяви про укладення договору
оренди земельної ділянки водного
фонду.

Водночас, апеляційний суд враховує те,
що відповідно до ст. 1 ГПК України
звернення до господарських судів
здійснюється за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав чи
охоронюваних законом інтересів;
предмет та підстави звернення з
позовом визначаються позивачем
самостійно у позовній заяві.

Частиною 1 статті 2 ГПК України
встановлено, що господарський суд
порушує справи за позовними заявами
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" від 17.05.2011 року №6, з позовами
про визнання недійсними правочинів
щодо земельних ділянок мають право
звертатися сторони цих правочинів
(договорів), а також інші зацікавлені
особи, зокрема, особи, що мають право на
придбання земельної ділянки, яка є
предметом спірного договору. При цьому
інтерес такої особи стосовно придбання
у власність земельної ділянки має бути
законним, не суперечити Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим
засадам, а також відповідати критеріям
охоронюваного законом інтересу,
офіційне тлумачення якого надане в
резолютивній частині Рішення
Конституційного Суду України від 01.12.2004
N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004).

Отже, зі змісту вищенаведених норм
чинного законодавства вбачається, що
до господарського суду має право
звернутися особа за захистом своїх
прав, порушених у спірних відносинах, а
правовий акт органу державної влади
або органу місцевого самоврядування чи
договір можуть бути визнані судом
недійсними, якщо у зв'язку з їх
прийняттям чи укладенням порушені
права та охоронювані законом інтереси
особи, яка звернулась до суду з позовом.

В ході розгляду справи позивачем, ані
суду першої інстанції, ані суду
апеляційної інстанції не надано
доказів на підтвердження наявності
права у позивача на земельну ділянку,
яка є предметом оспорюваного договору
оренди та оскаржуваного розпорядження.

При цьому, із позовної заяви не
вбачається, за захистом яких саме
порушених або оспорюваних прав чи
охоронюваних законом інтересів саме
позивача у межах господарських
правовідносин подано позов, оскільки
оскаржуваний договір та розпорядження
ніяким чином не порушує інтереси
позивача.

Враховуючи вказане, апеляційний суд
приходить до висновку, що позивачем не
доведено факту порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів при
прийнятті оскаржуваного розпорядження
та договору, а відтак відмовляє у
задоволенні позову щодо визнання
недійсним договору оренди та
розпорядження №1301/2012-р від 01.08.12 р.

Таким чином, колегія суддів вважає
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, безпідставними,
документально необґрунтованими,
такими, що належним чином досліджені
судом першої інстанції при розгляді
спору. Відтак, скаржник, в порушення
вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів
тих обставин, на які він посилався як на
підставу для задоволення позовних
вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на позивача згідно ст. 49
ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2на на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 30.09.14 р. у справі № 924/1100/14
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 30.09.14 р. у
справі № 924/1100/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №924/1100/14 повернути
господарському суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Юрчук М.І.