м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
приватного акціонерного товариства
«Костопільській завод скловиробів»
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромгаз"
про визнання договору на
постачання природного газу за
нерегульованим тарифом та додаткових
угод до нього недійсним в частині
включення до загальної вартості
природного газу 20% розміру податку на
додану вартість нарахованих на збір у
вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу та стягнення 3 804,82 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Від позивача: М’ялук О.П.(дов. від
Від відповідача: Кузнєцов К.В.(дов.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до Господарського
суду з позовом про визнання недійсним
пункту 3. 3 договору на постачання
природного газу за нерегульованим
тарифом від 16 грудня 2013 року №357/14А в
частині включення до загальної
вартості природного газу 20% розміру
податку на додану вартість нарахованих
на збір у вигляді цільової надбавки до
діючого тарифу на природний газ, як
такий що суперечить п.п. 9.1.18 п. 9.1 ст. 9, п.
188.1 ст. 188, п. 22 підрозділу 2 Перехідний
положень Податкового кодексу України
та стягнення з відповідача
безпідставно отримані кошти, у зв'язку
із включенням до складу об'єкту
оподаткування податком на додану
вартість цільової надбавки до тарифу
за природний газ у сумі 3 804,82 гривні.
Ухвалою суду від 02.10.2014 прийнято даний
позов до розгляду та порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 21.10.2014, зобов'язано сторін
надати господарському суду певні
Представник позивача у судовому
засіданні 21.10.2014 надав суду документи
на виконання вимог ухвали суду, які
залучені до матеріалів справи та для
огляду оригінали документів, копії
яких додано до позовної заяви, позовні
вимоги підтримав, просив їх
Представник відповідача проти позову
Представник відповідача надав суду
письмовий відзив на позовну заяву, який
залучений до матеріалів справи.
У судовому засіданні до 21.10.2014
оголошено перерву до 30.10.2014 для надання
додаткових доказів у справі.
Представники сторін у судове засідання
30.10.2014 з'явилися, надали суду усні
пояснення по суті спору.
Представник позивача у судовому
засіданні 30.10.2014 позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити.
Представник відповідача повторно
проти позову заперечив, просив
відмовити в його задоволенні, оскільки
на думку відповідача позивач невірно
застосовує до спірних правовідносин
положення Податкового Кодексу при
визначенні бази оподаткування
податком на додану вартість,
посилається на відповідність даних
бухгалтерського та податкового обліку
діючому законодавству та зазначає, що
підприємство дійсно здійснює поставки
природного газу за нерегульованим
тарифом відповідно до ліцензії НКРЕ
№578407 від 23 грудня 2011 року з
постачанням за місцем зберігання ДК
«Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз» на
підставі договору про зберігання від
шляхом відбору та заміщення на
підставі відповідних актів між
зберігачем та товариством. Послуги зі
зберігання, відбору та транспортування
є об'єктом оподаткування податком на
додану вартість, відповідно до діючого
законодавства. Відповідачем дійсно
здійснювалися операції з закупівлі
природного газу, проте, п.22 підрозділу 2
Перехідних положень ПК України, яким
тимчасово з 01.01.11р. по 31.12.12р. операції з
постачання природного газу за кодом
УКТ ЗЕД 2711 00 00 (без урахування вартості
послуг з його транспортування,
розподілу і постачання), ввезеного на
митну територію України ПАТ НАК
„Нафтогаз України" (крім операцій з
постачання такого газу для населення,
установ та організацій, що
фінансуються з державного і місцевих
бюджетів, підприємств теплоенергетики
для виробництва теплової енергії для
населення, та інших споживачів, що не є
платниками цього податку)
оподатковуються за нульовою ставкою
податку на додану вартість, на час
укладання договору між позивачем та
відповідачем втратив чинність та не
може бути врахований при формуванні
ціни природного газу незалежно від
джерела та часу постачання.
З огляду на зазначене, відповідач
вважає, що позиція позивача суперечить
вимогам Податкового Кодексу України, з
яких вбачається, що збір у вигляді
цільової надбавки до діючого тарифу на
природний газ для споживачів усіх форм
власності у розмірі 2% включається до
бази оподаткування ПДВ.
Також заперечує проти твердження
позивача про те, що збір у вигляді
цільової надбавки до діючого тарифу на
природний газ належить до
загальнодержавних податків та зборів і
відповідно відноситься до окремого
податкового режиму, вказуючи, що цьому
збору лише формально властиві ознаки
окремої системи заходів з
оподаткування та підсистеми в межах
загального режиму оподаткування, а її
особливості полягають лише у
специфічних суб'єктах оподаткування та
Таким чином, вказує, що збір у вигляді
цільової надбавки до тарифу на
природний газ є складовою податкової
системи України, носить характер
прямих податків на споживання даного
енергоносія та оподатковується ПДВ,
тому до умов договору правомірно
включено суму ПДВ, що нараховується на
цільову надбавку на діючий тариф на
природний газ, тому в позові просить
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач - товариство з обмеженою
відповідальністю «Агропромгаз» (код
34603822) здійснює постачання природного
газу, газу (метану) вугільних родовищ за
нерегульованим тарифом на підставі
ліцензії серії АГ №578407, виданої
рішенням Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики (НКРЕ) від 23 грудня 2011 р. №26
строком дії з 28.12.2001 по 27.12.2016 року.

20.12.2011 між позивачем - приватним
акціонерним товариством
«Костопільский завод скловиробів» та
відповідачем укладений договір №160/12А,
згідно якого відповідач (Постачальник)
поставляє позивачу (Споживач)
природний газ українського походження
на пунктах виміру, які находяться на
пунктах прийому-передачі газу з
промислу в газотранспортну систему
України. Обсяг постачання за договором
визначений сторонами у період з 01 січня
2012 року по 31 грудня 2012 року у обсязі
орієнтовно 19 200 000 метрів кубічних за
динамічною ціною, обумовленою у
додаткових угодах, яка може бути
уточнена при ухвалені нових
нормативних документів, що змінюють в
централізованому порядку ціни і тарифи
на природний газ, енергоресурси і т.д.
ПДВ нараховується згідно чинному
законодавству України (п.5.2 статті 5
Договору). Загальна вартість поставки
за договором складає 79479705,60 грн.

Додатковою угодою №01 від 25 січня 2012
року до договору №160/12А сторонами
визначено, що ціна природного газу, що
поставляється за даною угодою з лютого
2012 року складає 3509,00 гривень за одну
тисячу метрів кубічних метрів
природного газу без урахування податку
на додану вартість, збору до
затвердженого тарифу у вигляді
цільової надбавки. Крім того, до
вартості газу включається збір у
вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу на природний газ для споживачів
усіх форм власності, встановлений
Податковим кодексом України, без
урахування ПДВ, загальна вартість газу
на дату укладання додаткової угоди
складає 4295,016 грн. Податок на додану
вартість нараховується згідно чинному
законодавству України.

Додатковою угодою №02 до даного
договору, укладеною 29 лютого 2012 року,
сторонами визначено, що ціна газу, що
постачається з березня 2012 року складає
3492,50 грн. за одну тисячу метрів кубічних
без урахування податку на додану
вартість, збору до затвердженого
тарифу за природний газ у вигляді
цільової надбавки. Крім того, до
вартості газу включається збір у
вигляді цільової надбавки у розмірі 2%
від діючого тарифу, який складає 69,85
грн. без урахування ПДВ. Крім того, до
вартості газу включається ПДВ, яке на
дату укладення угоди складає 712,47 грн.
ПДВ нараховується згідно чинному
законодавству України.

Як вбачається з матеріалів справи,
протягом лютого-грудня 2012 року
відповідачем позивачу на підставі
актів приймання-передачі природного
газу від 29 лютого 2012 року, від 31 березня
2012 року, від 30 квітня 2012 року, 31 травня
2012 року, від 30 червня 2012 року, від 31
грудня 2012 року поставлено у лютому - 1 483
175 м3., в березні - 1 509 883 м3., в квітні - 1 494
442 м3., в травні - в обсязі 1 533 636 м3., в
червні - 1 428 309 м3., в грудні - 1 577 811 м3.

До видаткових накладних №АГЦ-000033 від
29.02.2012 року, №АГЦ-000072 від 31.03.2012 року,
№АГЦ-000109 від 30.04.2012 року, №АГЦ-000137 від
31.05.2012 року, №АГЦ-000164 від 30.06.2012 року та
№ АГЦ- 000282 від 31.12.2012 року, які
супроводжували передачу товару
Відповідачем для обліку та розрахунку
включені окремим рядком дані про
нарахування цільової надбавки у
розмірі 2% згідно постанови КМУ №359 від
14.04.09 р., яка відповідно склала 104089,22
грн., 105465,33 грн., 104386,77 грн., 107124,47 грн.,
99767,38 грн. та 110210,10 грн..

10.12.2012 між позивачем та відповідачем
укладено договір на постачання
природного газу за нерегульованим
тарифом №277/13А. Згідно якого об'єм
постачання природного газу у період з
01.01.2013 по 31.12.2013 орієнтовано складає 18 600
000 м3. Ціна природного газу, що
поставляється за договором,
обумовлюється у додаткових угодах.

25.03.2013 сторонами укладено додаткову
угоду №01 відповідно до якої ціна
природного газу, яка поставляється за
договором №277/13А з квітня 2013 року
складає 3492,50 грн. за одну тисячу метрів
кубічних без урахування ПДВ та збору до
затвердженого тарифу у вигляді
цільової надбавки. Крім того, цільова
надбавка складає 69,85 грн. без
урахування ПДВ. Загальна вартість газу
складає 4274,82 грн.

27.06.2013 сторонами укладено додаткову
угоду №02 відповідно до якої з липня 2013
року ціна природного газу складає 3459,00
грн., цільова надбавка 69,18 грн., загальна
вартість газу 4233,816 грн.

30.08.2013 між позивачем та відповідачем
укладено Додаткову угоду №03
відповідно до якої ціна природного
газу з вересня 2013 року складає 3442,50 грн.,
розмір цільової надбавки 68,85 грн. без
урахування ПДВ, загальна вартість газу
4213,62 грн.

30.10.2013 сторонами укладена додаткова
угода №04 відповідно до якої ціна
природного газу з листопада 2013 року
складає 3459,00 грн. за одну тисячу метрів
кубічних, цільова надбавка 69,18 грн.,
загальна вартість газу 4233,816 грн.

Відповідачем позивачу поставлений
природний газ згідно актів
прийому-передачі №04/02 від 30 квітня 2013
року в обсязі 1 490 893 м3; №05/02 від 31 травня
2013 року 1 495 295 м3; №06/02 від 30 червня 2013
року 898 812 м3; №07/02 від 31 липня 2013 року в
обсязі 1 408 026 м3; №09/01 від 30 вересня 2013
року поставлено в обсязі 364 000 м3; №10/02
поставлено 1 548 000 м3; №11/01 від 30
листопада 2013 року в обсязі 1 497 887 м3; №12/02
від 31 грудня 2013 року в обсязі 86 000 м3.

До видаткових накладних, які
супроводжували передачу товару
Відповідачем для обліку та розрахунку
включені окремим рядком дані про
нарахування цільової надбавки, яка
відповідно склала: №АГЦ-000061 від 30.04.2013р.
- 104138,88 грн.; №АГЦ-000090 від 31.05.2013р. - 104446,35
грн.; №АГЦ-000124 від 30.06.2013р. - 62782,02 грн.;
№АГЦ-000156 від 31.07.2013р. - 97407,24 грн.;
№АГЦ-000190 від 30.09.2013р. - 25061,40 грн.;
№АГЦ-000205 від 30.10.2013р. - 106579,80 грн.;
№АГЦ-000228 від 30.11.2013р. - 103623,82 грн.;
№АГЦ-000249 від 31.12.2013р. - 5949,48 грн.

16.12.2013 між позивачем - приватним
акціонерним товариством
«Костопільский завод скловиробів» та
відповідачем укладений договір №357/14А
на постачання природного газу за
нерегульованим тарифом, відповідно до
якого відповідач постачає у власність
позивачу природний газ, який може бути
як українського, так і імпортного
походження, для забезпечення потреб
позивача. Згідно пункту 1.2. Договору
походження імпортного газу
підтверджується шляхом проставляння
коду у податкових накладних на об'єм
спожитого позивачем природного газу у
поточному місяці.

Відповідно до пункту 3.1. Договору ціна
природного газу, що поставляється є
договірною та динамічною і
обумовлюється у додаткових угодах,
укладених сторонами.

31.12.2013 між позивачем та відповідачем
укладена додаткова угода №01 до
договору на поставку природного газу
№357/14А від 16.12.2014, відповідно до пункту 1
якої, ціна природного газу, що
поставляється за даною угодою з січня
2014 року складає 3113,00 ( три тисячі сто
тринадцять грн.00 коп.) за одну тисячу
метрів кубічних природного газу, без
урахування: податку на додану вартість,
збору до затвердженого тарифу у
вигляді цільової надбавки. Крім того,
до вартості газу включається збір у
вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу на природний газ для споживачів
усіх форм власності, встановлений
Податковим кодексом України від 02
грудня 2010 року ( Розділ ХІУ. Глава 4) у
розмірі 2% до діючого тарифу на газ, який
складає 62,26 грн. без урахування ПДВ.
Таким чином вартість газу без ПДВ з
урахуванням збору до затвердженого
тарифу складає 3175,26 грн. за 1000 куб.м .
Крім того, як зазначено в угоді, до
вартості газу включається ПДВ, яке на
дату укладання цієї додаткової угоди
складає 635,052 грн. Загальна вартість
газу на дату укладання угоди складає
3810,312 грн. у тому числі 20% податку на
додану вартість.

31.03.2014 між позивачем та відповідачем
укладена додаткова угода №02 до
договору на поставку природного газу
№357/14А від 16 грудня 2013 року , відповідно
до пункту 1 якої ціна природного газу,
що поставляється за даною угодою з
квітня 2014 року складає 4020,00 ( чотири
тисячі двадцять грн.00 коп.) за одну
тисячу метрів кубічних природного
газу, без урахування: податку на додану
вартість, збору до затвердженого
тарифу у вигляді цільової надбавки.
Крім того, до вартості газу включається
збір у вигляді цільової надбавки до
діючого тарифу на природний газ для
споживачів усіх форм власності,
встановлений Податковим кодексом
України від 02 грудня 2010 року ( Розділ
ХІУ. Глава 4) у розмірі 2% до діючого
тарифу на газ, який складає 80,40 грн. без
урахування ПДВ. Таким чином вартість
газу без ПДВ з урахуванням збору до
затвердженого тарифу складає 4100,40 грн.
за 1000 куб.м. Крім того, як зазначено в
угоді, до вартості газу включається
ПДВ, яке на дату укладання цієї
додаткової угоди складає 820,08 грн.
Загальна вартість газу на дату
укладання угоди складає 4920,48 грн. у тому
числі 20% податку на додану вартість.

30.04.2014 сторони уклали додаткову угоду
№03 відповідно до якої вартість газу
складає 4724,00 грн., вартість цільової
надбавки 94,48 грн.

Протягом січня-травня 2014 року
відповідачем позивачу на підставі
актів приймання-передачі від 31 січня 2014
року, 28 лютого 2014 року, 31 березня 2014
року, 30 квітня 2014 року та 31 травня 2014
року переданий природний газ у
кількості 600 тис.м3, 500 тис.м3, 1 532 269 тис.м3
До видаткових накладних №1 від 31.01.2014
року, №28 від 28.02.2014 року, №61 від 31.03.2014
року, №71 від 31.03.2014 року, №91 від 30.04.2014
року, №92 від 30.04.2014 року, №138 від 31.05.2014
рок та №139 від 31.05.2014 року, які
супроводжували передачу товару
Відповідачем для обліку та розрахунку
включені окремим рядком дані про
нарахування цільової надбавки у
розмірі 2% згідно постанови КМУ №359 від
14.04.09 р. , яка відповідно склала 307 356,00
грн., 31 130,00 грн., 12 452,00 грн., 82 947,07 грн., 24
120, грн., 26 532, грн., 28 344,00 грн. та 112 527,38
грн. Вартість цільової надбавки
уключений Відповідачем до бази
оподаткування податком на додану
вартість та склав за наведеними вище
видатковими накладними відповідно 381
031,20 грн.,127 01,40 грн. та 846 060,09 грн.

Позивач не заперечує та зазначене
встановлено у ході розгляду справи, що
про порядок формування ціни за
договорами та додатковими угодами до
них, Позивачу було відомо як на час
підписання відповідних документів так
і на момент їхнього виконання
сторонами. Зокрема, позивачем
визнається, що протягом 2012-2014 років,
останнім прийнято від відповідача
природний газ за цінами, встановленими
спірними додатковими угодами, складені
акти приймання-передачі та проведений
повний розрахунок, визначені у
супровідних документах суми
відповідачем включені до податкових
зобов'язань за податком на додану
вартість та сплачені у відповідних
періодах до державного бюджету.

Відповідно до положень абз.1 п.188.1 ст.188
ПК України, база оподаткування
операцій з постачання товарів (робіт/
послуг) визначається виходячи з їх
договірної (контрактної) вартості, але
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім ПДВ та
акцизного податку на спирт етиловий, що
використовується виробниками -
суб'єктами господарювання для
виробництва лікарських засобів, у тому
числі компонентів крові і вироблених з
них препаратів, крім лікарських
засобів у вигляді бальзамів та
еліксирів, і збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування на
послуги стільникового рухомого
зв'язку).

Згідно із п.п.9.1.18 п.9.1. ст.9 Кодексу, збір
у вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу на природний газ для споживачів
усіх форм власності належить до
загальнодержавних податків та зборів.
Зазначений збір справляється у розмірі
2% на обсяги природного газу, що
постачаються для категорій споживачів,
вказаних у п.316.1 ст.316 Кодексу.

Тобто, збір у вигляді цільової надбавки
до діючого тарифу на природний газ для
споживачів усіх форм власності у
розмірі 2% включається до бази
оподаткування ПДВ.

Відповідно до приписів п.22. Перехідних
та Прикінцевих положень Податкового
Кодексу України, що нульова ставка ПДВ
застосовується лише за умов, що
операція з постачання газу
здійснюється з 06.08.2011 до 31.12.2012, операція
стосується виключно постачання
імпортованого природного газу. Норма
втратила свою чинність на підставі
закону від 20.05.2012 та на час укладання
спірних угод застосуванню не
підлягала.

Отже, внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України, договір є основною підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Відповідно до ст.202 та ст.626
Цивільного кодексу України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті
193 Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті
193 Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
та статтею 20 Господарського кодексу
України визначено, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Пунктом третім частини першої статті 3
Цивільного кодексу України однією з
загальних засад цивільного
законодавства визначено свободу
договору.

З огляду на позовні вимоги позивача,
судом враховується, що відповідно до
ст.215 Цивільного кодексу України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно із ч.1-5 ст.203 Цивільного кодексу
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ
№9 від 06.11.09р. „Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Вирішуючи спори про визнання договорів
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання їх
недійсними та настання відповідних
наслідків, а саме відповідність змісту
договору вимогам закону, моральним
засадам суспільства, правоздатність
сторін договору, у чому конкретно
полягає неправомірність та інші
обставини, що є істотними для
правильного вирішення спору.

Як вбачається із договору на поставку
природного газу№160/12А від 20 грудня 2011
року з відповідними додатками,
договору №277/13А від 10 грудня 2012 року з
відповідними додатками та договору
№357/14А від 16 грудня 2013 року з
відповідними додатками, сторонами
узгоджено одну з істотних умов
договору, а саме: ціну на природний газ,
яка складається із тарифу на газ та
цільової надбавки на нього в розмірі 2%,
тарифу на постачання та
транспортування природного газу та
ПДВ.

Відповідно до ст.638 ЦК України,
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно ч.5 ст.180 ГК України, ціна у
господарському договорі визначається
в порядку, встановленому цим Кодексом,
іншими законами, актами Кабінету
Міністрів України.

Відповідно до ст.632 ЦК України, ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування.

Судом враховується, що зазначена у
договорах на поставку природного
газу№160/12А від 20 грудня 2011 року та
додатковими угодами, №277/13А від 10
грудня 2012 року та додатковими угодами,
№357/14А від 16 грудня 2013 року та
додатковими угодами, ціна природного
газу узгоджена сторонами, що
підтверджується підписами їх
керівників на договорі, засвідченими
печатками підприємств.

При цьому, судом враховується, що
підставою для визнання недійсним
договору відповідно до п.1 ст.203 ЦК
України, є невідповідність його змісту
саме вимогам цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Однак, правовідносини щодо порядку та
особливостей нарахування та
адміністрування податків і зборів на
зазначену у договорі ціну природного
газу, в тому числі і нарахування ПДВ на
суму цільового надбавки (2%) на тариф за
природний газ, за своєю правовою
природою є податковими та регулюються
актами податкового, а не цивільного
законодавства, тому включення до
загальної вартості природного газу 20%
суми ПДВ, нарахованої на цільову
надбавку до діючого тарифу за одну
тисячу метрів кубічних природного
газу, не є підставою для визнання
положень договору щодо узгодження ціни
в цій частині недійсним на підставі п.1
ст.203 ЦК України, оскільки зміст цього
пункту договору не суперечить приписам
ЦК України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Крім того, суд вважає можливим
застосувати аналогію закону, щодо
оцінки підставності формування
договірної ціни, яка узгоджена
сторонами договору, виходячи з
положень та порядку формування цін
постачання природного газу за
регульованими тарифами, з приписів
яких убачається, що станом на 01.01.2013
граничний рівень ціни на природний газ
для установ і організацій, що
фінансуються з державного і місцевих
бюджетів Національною комісією
регулювання у сфері енергетики ( НКРЕ)
встановлений на рівні 3509,0 грн. за 1000 м3
без урахування податку на додану
вартість, збору до затвердженого
тарифу на природний газ у вигляді
цільової надбавки, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом. Граничний рівень є
максимально допустимим рівнем ціни
природного газу, який може
застосовуватися газопостачальним
підприємством при розрахунках із
споживачами за використані ресурси
природного газу і не враховує податки,
збори та тарифи на транспортування,
розподіл та постачання природного газу
за регульованим тарифом.

Відповідно до пункту 4.1. Типового
договору на постачання природного газу
за регульованим тарифом, затвердженого
постановою НКРЕ від 22.09.2011 № 1580,
встановлено, що розрахунки за
реалізований Споживачеві газ
здійснюються за цінами, що
встановлюються Національною комісією,
яка здійснює державне регулювання у
сфері енергетики. Відповідно до пункту
4.2. вищезазначеного Типового договору
до ціни на природний газ додаються:
збір у вигляді цільової надбавки до
діючого тарифу на природний газ; тариф
на транспортування газу
магістральними трубопроводами; тариф
на транспортування газу розподільними
трубопроводами; тариф на постачання
газу за регульованим тарифом; податок
на додану вартість. Таким чином,
кінцева ціна на природний газ для
райдержадміністрації повинна
враховувати граничний рівень ціни на
природний газ, установлений постановою
НКРЕ від 28.12.2012 № 1848 для установ і
організацій, що фінансуються з
державного і місцевих бюджетів,
податки та збори (відповідно до
Податкового кодексу України), та тарифи
на транспортування, розподіл та
постачання природного газу за
регульованим тарифом.

З огляду на зазначене між позивачем та
відповідачем склалися в межах
визначеної правосуб'єктності
диспозитивні правовідносини по
виконанню господарських зобов'язань,
наслідки яких, крім іншого, не можуть
бути переглянуті відповідно до
приписів статті 691 Цивільного кодексу
України.

Стаття 181 Господарського кодексу
України передбачає, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Проект договору
може бути запропонований будь-якою з
сторін. У разі якщо проект договору
викладено як єдиний документ, він
надається другій стороні у двох
примірниках. Сторона, яка одержала
проект договору, у разі згоди з його
умовами оформляє договір відповідно до
вимог частини першої цієї статті і
повертає один примірник договору
другій стороні або надсилає відповідь
на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору.

За наявності заперечень щодо окремих
умов договору сторона, яка одержала
проект договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Сторона, яка одержала протокол
розбіжностей до договору, зобов'язана
протягом двадцяти днів розглянути
його, в цей же строк вжити заходів для
врегулювання розбіжностей з другою
стороною та включити до договору всі
прийняті пропозиції, а ті розбіжності,
що залишились неврегульованими,
передати в цей же строк до суду, якщо на
це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо
всіх або окремих умов, зазначених у
протоколі розбіжностей, така згода
повинна бути підтверджена у письмовій
формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо).

Таким чином, існування договору № 160/12А
від 20.12.2011 у формі єдиного документа та
додаткових угод до нього, які є
невід'ємними частинами даного
договору, відсутність будь-якого
протоколу розбіжностей до даного
договору свідчать про досягнення
сторонами згоди щодо всіх істотних
умов договору, а отже підстав для
визнання договору недійсним немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 Цивільного
кодексу України правочин, для якого
законом не встановлена обов'язкова
письмова форма, вважається вчиненим,
якщо поведінка сторін засвідчує їхню
волю до настання відповідних правових
наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 статті 203 ЦК України,
встановлює: зміст правочину не може
суперечити Цивільному кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним
договору, позивач має довести
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настанням відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладене учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції, може бути на вимогу однієї
із сторін, або відповідного органу
державної влади визнане судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного кодексу України.

Згідно із ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

У листі Верховного Суду України від
24.11.2008 „Про практику розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" зазначено, що
відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним може бути
пред'явлена тільки особами,
визначеними у ЦК й інших законодавчих
актах, що встановлюють оспорюваність
правочинів. Якщо під час судового
розгляду встановлено відсутність у
позивача права на задоволення позову
про визнання оспорюваного правочину
недійсним, суд має відмовити в
задоволенні позову.

Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Згідно з ч.1 ст.236 Цивільного кодексу
України нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст.1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів. Відповідно до ч.1
ст.15, ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
або оспорювання. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

У частині 2 статті 16 ЦК України
зазначено, що способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути,
зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України
загальними засадами цивільного
законодавства, в тому числі є:

- свобода договору;

- справедливість, добросовісність та
розумність.

Стаття 627 Цивільного кодексу України
встановлює, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Пункт 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України визначає, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу
України договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом. Якщо
сторони домовилися укласти договір у
певній формі, він вважається укладеним
з моменту надання йому цієї форми,
навіть якщо законом ця форма для даного
виду договорів не вимагалася.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Частиною 7 статті 179 ГК України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Позивач не надав до суду доказів, які б
підтверджували той факт, що договір
суперечить нормам Цивільного кодексу
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; не довів
відсутність необхідного обсягу
цивільної дієздатності будь-якої з
осіб, яка вчинила спірний правочин;
відсутність вільного волевиявлення та
невідповідність його внутрішній волі
учасника спірного правочину; не
спрямованість будь-якої зі сторін на
реальне настання правових наслідків,
обумовлених спірним правочином.

З огляду на зазначене, суд не вбачає
підстав для визнання недійсним, на
підставі ст.203 ЦК України, положень
додаткових угод та договору на
поставку природного газу№160/12А від 20
грудня 2011 року, №277/13А від 10 грудня 2012
року та №357/14А від 16 грудня 2013 року щодо
включення до загальної вартості
природного газу 20% розміру податку на
додану вартість нарахованих на збір у
вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу за один метр кубічний
природного газу, тому в задоволенні
позовних вимог позивача відмовляє.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору покладаються
на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову приватного
акціонерного товариства
«Костопільській завод скловиробів» до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромгаз" про
визнання договору на постачання
природного газу за нерегульованим
тарифом та додаткових угод до нього
недійсним в частині включення до
загальної вартості природного газу 20%
розміру податку на додану вартість
нарахованих на збір у вигляді цільової
надбавки до діючого тарифу та
стягнення 3 804,82 грн. - відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

3. Копію рішення надіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
04.11.2014