ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Справа № 921/325/14-г/18

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді Дерепи
В.І.суддівБондар С.В. (доповідач), Кривди
Д.С.розглянувши матеріали касаційної
скарги за участю представників :
Товариства з обмеженою
відповідальністю "І.Т.- Березовця" від
позивача: не з'явились від відповідача:
Інак В.О. від третьої особи: не
з'явилисьна постановуЛьвівського
апеляційного господарського суду від
19.08.2014 рокуу справі№ 921/325/14-г/18за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Спільне україно -
польського підприємства
"Равтранс"доТовариства з обмеженою
відповідальністю "І.Т.-
Березовиця"третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні позивача:
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Укрєврокровля"простягнення 124 430, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Спільне україно -
польське підприємство "Равтранс" (далі
позивач) звернулось з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "І.Т.- Березовиця"
(далі відповідач) про стягнення 124 430
грн. (див. заяву про зменшення позовних
вимог та зміну їх обґрунтування (а.с.
54-55)).

В ухвалі Господарського суду
Тернопільської області від 26.05.2014 року
(а.с. 111) зазначено, що розгляд спору по
суті здійснюється з урахуванням
поданих позивачем змін.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тією обставиною, що на
момент висунення до позивача вимоги
про компенсацію збитків, його
контрагент Fixemer Logistics (далі контрагент)
повинен був оплатити позивачу виконані
ним попередні перевезення на загальну
суму 11 500 євро. Як вбачається з листів
контрагента, він прийняв рішення
утримати з позивача суму збитків за
перевезення, що здійснював відповідач
за рахунок сплати інших перевезень
виконаних на замовлення контрагента
позивачем. Позивач вважає, що сума 11 500
євро складає прямі збитки позивача за
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 10.06.2014 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено. Суд прийшов до висновку про
те, що позивачем невірно обраний спосіб
захисту свого права та майнового
інтересу.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 19.08.2014 року
апеляційну скаргу позивача було
задоволено повністю. Рішення суду
першої інстанції скасовано. З
відповідача підлягає стягненню 124 430
грн. штрафних санкцій.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції зазначив
про те, що відповідач повинен був
довести факт та дату поставки вантажу
за адресою погодженою сторонами.

Як суд першої інстанції так і суд
апеляційної інстанції при розгляді
даного спору посилались на Конвенцію
про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів
від 19.05.1956 року (до якої Україна
приєдналась згідно Закону України "Про
приєднання України до Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів" від 01.08.2006 року
(далі Конвенція).

Не погоджуючись з постановою
апеляційної інстанції відповідач
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Львівського апеляційного
господарського суду та залишити без
змін рішення суду першої інстанції.

В своїй касаційній скарзі відповідач
зазначає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови Львівським
апеляційним господарським судом
невірно застосоване діюче
законодавство та дана невірна оцінка
матеріалам зібраним у справі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
представника відповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування норм
діючого законодавства, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

До матеріалів справи (а.с. 14-15) залучено
копію транспортного замовлення
позивача, умови якого були погоджені (
підписані) відповідачем.

Згідно з зазначеним транспортним
замовленням відповідач 04.09.2013 року
повинен був бути завантажений
будівельними матеріалами (21 000 кг.).

Час доставки - 10.09.2013 року, місце
розвантаження вантажу місто Донецьк.

Згідно до п.2 Умов транспортного
замовлення за затримку в доставці
вантажу відповідач несе
відповідальність згідно вимогам
Конвенції КДПГ. Але у випадку
погодженого терміну доставки вантажу
до отримувача позивач має право
пред'явити штрафні санкції відповідачу
в розмірі 100 євро за кожен день
прострочки.

При розгляді даної справи судами було
встановлено, що отримувачем товару
було ТОВ "Укрєврокровля".

Згідно до ст.ст.1, 4 Конвенції вона
застосовується до будь-якого договору
автомобільного перевезення вантажів
транспортними засобами за винагороду,
коли зазначені в договорі місце
прийняття вантажу для перевезення і
місце, передбачене для доставки,
знаходяться у двох різних країнах, з
яких принаймні одна є договірною
країною, незважаючи на місце
проживання і громадянство сторін.
Договір перевезення підтверджується
складанням вантажної накладної (копія
транспортної накладної № 252413, згідно
до якої здійснювалось перевезення
вантажу (а.с.43)).

Відсутність, неправильність чи утрата
вантажної накладної не впливають на
існування та чинність договору
перевезення, до якого й у цьому випадку
застосовуються положення цієї
Конвенції.

Судами, як першої, так і апеляційної
інстанції не надано належної оцінки
тієї обставині чи розповсюджуються
норми Конвенції на взаємовідносини
сторін у даній справі, якщо вони
регулюються умовами транспортного
замовлення де позивач виступає в
якості експедитора.

Матеріали зібрані у справі свідчать
про те, що транспортний засіб
відповідача потрапив у ДТП, в
результаті чого було пошкоджено, як сам
автомобіль так і частина товару, який
був об'єктом перевезення (довідка про
ДТП залучена до матеріалів справи,
а.с.37).

До матеріалів справи залучено, витяг з
акту митного огляду, який датовано
11.09.2013 року (а.с. 35-36), у п. 15 якого
зазначено, що відповідно звернення ТОВ
"Укрєврокровля" був проведений митний
огляд вантажу, проведено
перевантаження вантажу, який
непошкоджений та направлений на митний
пост Дніпропетровськ - лівобережний.

Як зазначено вище, позивач вважає суму
124 430 грн. (11 500 євро) своїми прямими
збитками за невиконання відповідачем
своїх зобов'язань.

Судом першої інстанції не врахована та
обставина, що відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16
ЦК України одним із способів захисту
цивільного права та інтересу може бути
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

Судом апеляційної інстанції не надано
відповідної оцінки та не з'ясовано
причинний зв'язок між вимогами
позивача та збитками, які він (на його
думку) поніс в зв'язку з відмовою його
контрагента від сплати йому грошових
коштів за іншими перевезеннями.

Враховуючим викладене, судова колегія
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга відповідача підлягає
частковому задоволенню, а рішення
прийняті у справі повинні бути
скасовані з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам
необхідно зробити висновок про те, чи
розповсюджуються норми Конвенції на
взаємовідносини між сторонами та
зробити висновок щодо наявності
(відсутності) причинного зв'язку між
вимогами позивача та збитками, які він
(на його думку) поніс в зв'язку з
відмовою його контрагента від сплати
йому грошових коштів за іншими
перевезеннями.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "І.Т.-
Березовця" задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду
Тернопільської області від 10.06.2014 року
та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 19.08.2014 року
прийняті у справі № 921/325/14-г/18
скасувати.

3. Справу № 921/325/14-г/18 направити на новий
розгляд до Господарського суду
Тернопільської області, в іншому
складі суду.

Головуючий
В.І.Дерепа

Судді
С.В.Бондар

Д.С.Кривда