ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2014 року
Справа № 922/2487/14

Колегія суддів
у складі:

головуючий суддя Потапенко В.І., суддя
Тарасова І.В,, суддя Плужник О.В,.

при секретарі Сіренко К,О.

за участю представників сторін:

позивача - Плюти О.А., довіреність № 241
від 31.03.2014 р.;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 3088
Х/3) на рішення господарського суду
Харківської області від 02 вересня 2014
року у справі № 922/2487/14

за позовом Кормунальної установи
"Веселівський психоневрологічний
інтернат" Запорізької обласної ради, с.
Урицьке Запорізького району
Запорізької області

до суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2, м.
Харків

про стягнення 29 250,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Комунальна установа "Веселівський
психоневрологічний інтернат"
Запорізької обласної ради звернулась
до господарського суду Харківської
області з позовом до суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 про стягнення (з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 01.09.2014 р.) 23630 грн.
вартості недопоставленої продукції по
договорам поставки від 05.04.2013 р. № 8 та
від 22.04.2013 р. № 14.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 02 вересня 2014
року у справі № 922/2487/14 (суддя Смірнова
О.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням не
погодився та подав на нього до
Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення
господарським судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить це рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на недослідження
господарським судом першої інстанції
обставин неодноразового звернення
позивача до відповідача з листами щодо
повернення спірного товару зі
зберігання за договором
відповідального зберігання № 1.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримує апеляційну скаргу.

Відповідач, який належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання не скористався своїм правом
на участь в ньому, у зв'язку з чим справа
розглядається за відсутністю його
представника.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги , повторно розглянувши справу
відповідно до вимог статті 101 ГПК
України, вислухавши пояснення
представника позивача……, перевіривши
повноту встановлення місцевим
господарським судом обставин, що мають
значення для справи та правильність
застосування норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, частково,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між
відповідачем - суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною
особою ОСОБА_2 (продавцем) та позивачем
-Кормунальною установою "Веселівський
психоневрологічний інтернат"
Запорізької обласної ради (покупцем)
було укладено договір від 05.04.2013 р. № 8,
у відповідності до предмету якого
відповідач зобов"язався продати, а
позивач, в свою чергу, купити товари по
догляду та реабілітації (а.с. 12).

Відповідно до п. 2.1 договору та
специфікації № 1 до договору № 8 від
05.04.2013 р. загальна сума товару складає
45088 грн.

Відповідачем на оплату вказаного
товару позивачу був виставлений до
рахунок № 8 на суму 45088 грн.

Позивачем було перераховано
відповідачу грошові кошти в сумі 45088
грн. на підставі платіжного доручення
№ 178 від 08.05.2013 р.

На виконання умов договору
відповідачем був поставлений позивачу
товар на загальну суму 45088 грн., що
підтверджується накладною № 8 від
05.04.2013 р., яка підписана обома сторонами
та скріплена печатками сторін (а.с. 14).

Також між відповідачем - суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною
особою ОСОБА_2 (продавцем) та позивачем
-Кормунальною установою "Веселівський
психоневрологічний інтернат"
Запорізької обласної ради (покупцем)
було укладено договір від 22.04.2013 р. № 14,
у відповідності до предмету якого
відповідач зобов"язався продати, а
позивач, в свою чергу, купити товари по
догляду а реабілітації.

Відповідно до п. 2.1 договору та
специфікації № 1 до договору № 14 від
22.04.2013 р. загальна сума товару складає
18760 грн, а строк поставки -до 22.05.2013 р..

Позивачем на виконання вказаного
договору було перераховано
відповідачу в якості попередньої
оплати грошові кошти в сумі 18760 грн. на
підставі платіжного доручення № 227 від
22.04.2013 р.

Позивач в позовній заяві посилається
на те, що за вказаними договорами
відповідач поставив йому товар не в
повному, а саме недопоставив товар на
суму 29 250 грн. :

-тумбочку прикроватну посилену з
металевим каркасом,25 шт., вартість за
одиницю 562 грн., всього на 14050 грн.;

-скам'ю для вилиці з подовженими
ніжками у кількості 20 шт, ціна за
одиницю 760 грн., всього 15200 грн.

В позовній заяві позивач просить суд
стягнути з відповідача вартість
зазначеного товару.

З матеріалів справи також вбачається,
що між сторонами було укладено договір
відповідального зберігання № 1 без
номера та без дати, відповідно до
предмету якого позивач(депонент)
передає, а відповідач(виконавець)
приймає на відповідальне безоплатне
зберігання майно на загальну суму 45760
грн. згідно з актом приймання-передачі,
який є невід'ємною частиною цього
договору ( а.с. 21).

На виконання цього договору сторони
склали акт приймання-передачі майна за
(а.с. 23), в якому зазначено серед іншого
зазначений в позовній заяві спірний
товар:

-тумбочку прикроватну посилену з
металевим каркасом,25 шт. вартість за
одиницю 562 грн., всього на 14050 грн.;

-скам'ю для вилиці з подовженими
ніжками у кількості 20 шт, ціна за
одиницю 760 грн., всього 15200 грн.

Відповідно до п. 2.1.3 договору,
відповідач зобов"язаний повернути
майно за першою вимогою.

В заяві про уточнення позовних вимог
(а.с. 80 ) позивач зазначив що за цим
договором відповідального зберігання
сторони домовились про передачу на
зберігання недопоставленого товару, в
тому числі і за спірними договорами
від 05.04.2013 р. № 8 та від 22.04.2013 р. № 14., а
оскільки відповідач повернув
переданий на зберігання товар
частково на суму 5620, грн., а саме
тумбочку прикроватну посилену з
металевим каркасом, позивач зменшив
суму позову до 23 630 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до відповідача з
вимогою вих. №18/08 від 18.08.2014 р., в якій
просить повернути товар - тумбочку
приліжкову посилену з металевим
каркасом, 25 шт., вартість за одиницю 562
грн., всього 14050 грн.; лавку для вулиці з
подовженими ніжками у кількості 20 шт.,
ціна за одиницю 760 грн., всього 15200 грн.

Місцевий господарський суд відмовив в
задоволенні позову, пославшись на те,
що Цивільним Кодексом України
передбачено відшкодування вартості
майна, лише у випадку, передбаченому ст.
951 ЦК України, відповідно до якої
збитки, завдані поклажодавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем:1) у разі
втрати (нестачі) речі - у розмірі її
вартості; 2) у разі пошкодження речі - у
розмірі суми, на яку знизилася її
вартість. Якщо внаслідок пошкодження
речі її якість змінилася настільки, що
вона не може бути використана за
первісним призначенням, поклажодавець
має право відмовитися від цієї речі і
вимагати від зберігача відшкодування
її вартості., але у даному випадку,
позивач не довів факт втрати або
пошкодження речі, переданої на
зберігання, та до подачі позову до суду
не звертався до відповідача з вимогою
про стягнення коштів вартості товару.

Надаючи в процесі апеляційного
перегляду оцінку обставинам справи в
їх сукупності, враховуючи підстави та
предмет позову, колегія суддів
частково не погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про відмову в позові, зважаючи на
наступне.

Як було наведено вище, позивач
впросить стягнути з відповідача
вартість недопоставленого товару за
договорами від 05.04.2013 р. № 8 та від 22.04.2013
р. № 14.

В обґрунтування підстав позову позивач
вказує на те, що йлому було
непоставлено у встановлений строк
наступний товар на суму 29 250 грн.:

-тумбочка прикроватну посилена з
металевим каркасом,25 шт. вартість за
одиницю 562 грн., всього на 14050 грн.;

-скам'я для вилиці з подовженими
ніжками у кількості 20 шт, ціна за
одиницю 760 грн., всього 15200 грн.

Відповідно до статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265
Господарського кодексу України
України за договором поставки одна
сторона -постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні -покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 266 Господарського
кодексу України передбачено, що 2.
загальна кількість товарів, що
підлягають поставці, їх часткове
співвідношення (асортимент, сортамент,
номенклатура) за сортами, групами,
підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами визначаються специфікацією
за згодою сторін, якщо інше не
передбачено законом.

В пункті 3.1 вказаних договорів
передбачено, що на кожну партію
поставок складається специфікація, яка
є невід'ємною частиною договорів.

З накладної від 05.04.2013 р. № 8 (а.с. 14)
вбачається, що відповідач повністю
поставив товар, зазначений у
специфікації № 1 до договору від 05.04.2013
р. № 8 (а.с. 15).

За договором від 22.04.2013 р. № 14
непоставленим залишився товар
зазначений у специфікації № 1 до цього
договору -скам'я для вилиці з
подовженими ніжками у кількості 20 шт,
ціна за одиницю 760 грн., всього 15200 грн.

Інший товар, на який позивач в
позовній заяві посилається як на
недопоставлений, а саме -тумбочка
прикроватна посилена з металевим
каркасом,25 шт. вартість за одиницю 562
грн., всього на 14050 грн. у специфікації
№ 1 до договору від 22.04.2013 р. № 14 не
значиться, а отже позивачем не доведено
наявність правових підстав для його
поставки.

Таким чином матеріалами справи
підтверджується недопоставка
відповідачем товару на суму 15 200 грн.

Частиною статті 693 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення
попередньої оплати .

Оскільки зазначений недопоставлений
товар в сумі 152000 було оплачено
позивачем згідно з платіжним
дорученням № 227 від 22.04.2013 р. , позовні
вимоги про стягнення його вартості є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Решта позовних вимог про стягнення
вартості недопоставленого товару на
суму 14050 грн. задоволенню не підлягає,
оскільки не підтверджена матеріалами
справи, зокрема специфікаціями до
договорів поставки від 05.04.2013 р. № 5 та
від 22.04.2013 р. № 14.

При цьому колегія суддів відхиляє
доводи суду першої інстанції стосовно
відмови в цій частини позову щодо
недоведення позивачем факту втрати
або пошкодження речі, переданої на
зберігання як підставу для стягнення
збитків, завданий порушенням договору
зберігання, оскільки як було зазначено
вище підставами позову в позовній
заяві визначено стягнення вартості
попередньо оплаченого, але не
поставленого товару за договорами
поставки , а не стягнення збитків,
завданих невиконанням договору
зберігання.

Колегія суддів зазначає, що
господарський суд розглядає справи в
межах позову, тобто в межах його
підстав та предмету, виходити за які
він має право лише у випадку,
передбаченому п. 2 ч. 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України-за клопотанням
заінтересованої сторони, якщо це
необхідно для захисту прав і законних
інтересів позивача або третіх осіб із
самостійними вимогами на предмет
спору.

Статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено право позивача до початку
розгляду господарським судом справи
по суті змінити предмет та підставу
позову.

Проте позивач не змінював підстав
позову в порядку статті 22 ГПК України
та не заявляв клопотань про вихід за
межі позову.

Також колегія суддів зазначає, що факт
передачі позивачем товару, який є
предметом договору поставки
відповідачу на зберігання за іншим
договором-договором зберігання № 1 б/н
б/д не є підставою для припинення
зобов'язання за договором поставки.

Зокрема укладення зазначеного
договору зберігання не свідчить про
припинення зобов'язань за договором
поставки від 22.04.2013 р. № 14 внаслідок
новації відповідно до ч. 2 статті 604
Цивільного кодексу України, оскільки в
договорі зберігання не зазначено про
те, що внаслідок його укладення сторони
припинили свої зобов'язання за цим
договором.

До того ж, з цього договору не
вбачається, що на зберігання переданий
товар, який є предметом договору
поставки від 22.04.2013 р. № 14, заявленого в
підставах позову у даній справі.

Натомість в доданій до позовної заяві
претензії № 176 від 03.03.2014 р. (а.с. 19)
зазначається про недопоставку товару
за договорами, які не заявлені в
підставах позову та взагалі до нього
не додані-№ 9 від 05.04.2013 р. та № 15 від
22.04.2013 р.

Виходячи з наведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що
господарський суд першої інстанції
внаслідок порушення норм
матеріального і процесуального права
дійшов неправильного висновку про
відмову в задоволенні позову про
стягнення 15200 грн., у зв'язку з чим
оскаржуване рішення в цій частині
підлягає скасуванню з прийняттям в цій
частині нового рішення про
задоволення позову.

В решті рішення підлягає
залишенню без змін.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 2
статті 103, п. 4 ч. 1 статті 104, статтею 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача
задовольнити частково .

Рішення господарського суду
Харківської області від 02 вересня 2014
року у справі № 922/2487/14 скасувати в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про стягнення 15 200 грн. .

Прийняти в цій частині нове
рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 ( 61052, АДРЕСА_1 р/р НОМЕР_1 в
ХРГУ ПАТ «Приватбанк» в м. Харкові., МФО
351533) на користь Комунальної установи
«Веселівський психоневрологічний
інтернат» Запорізької обласної ради (
70404 с. Урицькі Запорізького району
Запорізької області, вул. Бойка, 4, р/р
0976 в ГУДКСУ в Запорізькій області,
) 15 200 грн. вартості
недопоставленого товару, 304 грн. витрат
по сплаті судового збору за подання
позовної заяви.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 ( 61052,
АДРЕСА_1 в р/р НОМЕР_1 в ХРГУ ПАТ
«Приватбанк» в м. Харкові., МФО 351533) на
користь Комунальної установи
«Веселівський психоневрологічний
інтернат» Запорізької обласної ради (
70404 с. Урицькі Запорізького району
Запорізької області, вул.. Бойка, 4, р/р
0976 в ГУДКСУ в Запорізькій області,
) 152 грн. витрат по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги.

Доручити господарському суду
Харківської області видати відповідні
накази.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів.

Постанову складено в повному
обсязі 10.11.2014 р.

Головуючий суддя
Потапенко В.І. .

Суддя
Тарасова І.В.

Суддя
Плужник О.В.