ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р.
Справа № 5021/756/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Дикий Я.П.

відповідача - Фанта Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 1962
С/1-7) на рішення господарського суду
Сумської області від 13.06.14 у справі

за позовом ПАТ "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" (ПАТ "ВіЕйБі Банк), м.
Київ,

до ПАТ "Сумихімпром", м. Суми,

про стягнення 87 122 294,95 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач у позовній заяві просить суд
стягнути з відповідача суму
заборгованості за кредитним договором
№ 283 від 20.06.2008 року за період з 25.10.2011
року по 14.05.2012 року в загальному розмірі
31 605 487 грн. 73 коп. та заборгованість за
кредитним договором № 283 від 20.06.2008 року
за період з 15.05.2012 року по 01.12.2012 року в
загальному розмірі 31 533 750 грн. 77 коп., а
також судовий збір по справі.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 13.06.2014 року (суддя
Миропольський С.О.) у задоволенні
позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого
господарського суду не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення
господарським судом першої інстанції
норм чинного законодавства, просить це
рішення скасувати, та постановити нове
рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав,
просив її задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача у відзиві та в
судовому засіданні проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
залишити її без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

На думку суду обставини справи
свідчать про наявність у справі
матеріалів достатніх для її розгляду
та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, ознайомитись із
матеріалами справи, зняти з них копії,
надати нові докази тощо).

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення
представників та перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

20.06.2008 року між сторонами було укладено
кредитний договір № 283, відповідно до
умов якого позивач зобов'язався надати
відповідачу у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти
(кредит) на умовах, визначених цим
договором та додатковими угодами до
нього, що складають невід`ємну частину
договору, а відповідач, в свою чергу,
зобов'язався повернути наданий кредит
в строки передбачені договором зі
сплатою процентів за фактичний строк
користування та сплатою штрафних
санкцій при порушенні умов договору.

До кредитного договору № 283 від 20.06.2008р.
між сторонами були укладені додаткові
угоди № 1 від 20.06.2008р., № 2 від 23.06.2008р., № 3
від 24.06.2008р., № 4 від 25.06.2008р., № 5
від 19.09.2008р., № 6 від 13.11.2008р., № 7 від
02.12.2008р., № 8 від 02.12.2008р., № 9 від 03.12.2008р.,
№ 10 від 31.03.2009р., № 11 від 21.04.2009р., № 12 від
19.06.2009р., № 13 від 07.07.2009р., № 14 від 30.10.2009р.,
№ 15 від 30.10.2009р., № 16 від 15.02.2010р., № 17 від
31.03.2010р., № 18 від 01.07.2010р., № 19 від 30.08.2010р.,
№ 20 від 29.10.2010р., згідно з якими були
змінені його окремі умови. Додатковою
угодою № 14 від 30.10.2009р. до кредитного
договору було визначено, що грошові
кошти надаються у формі кредиту у сумі
110 948 077 грн. 81 коп., процентна ставка за
користування кредитом вставлена у
розмірі 23 % річних. Додатковою угодою №
20 від 29.10.2010р. до кредитного договору
було встановлено термін остаточного
повернення кредиту - 15.12.2010р.

Позивач виконав свої зобов'язання за
кредитним договором і надав
відповідачу кредитні кошти в
загальній сумі 110 948 077 грн. 81 коп.

Заборгованість відповідача по
нарахованим відсоткам за користування
кредитними коштами, 3% річних від
прострочених сум, інфляційним збиткам
за несвоєчасне погашення кредиту,
інфляційним збиткам за несвоєчасну
сплату відсотків, пені за останні шість
місяців за несвоєчасну сплату кредиту
та пені за останні шість місяців за
несвоєчасну сплату процентів по
кредиту за період з 25.10.2011 року по 14.05.2012
року становить 31 605 487 грн. 73 коп., а за
період з 15.05.2012 року по 01.12.2012 року - 31 533
750 грн. 77 коп.

З матеріалів справи вбачається, що
24.10.2011 року господарським судом
Сумської області порушено провадження
у справі № 5021/2509/2011 за заявою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Промислові
інвестиції», м. Київ про банкрутство
публічного акціонерного товариства
«Сумихімпром», м. Суми. Пунктом 5 ухвали
суду від 24.10.2011року з моменту прийняття
ухвали про порушення провадження у
справі про банкрутство введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції чинній станом на момент
порушення провадження у справі про
банкрутство), кредитор це юридична або
фізична особа, яка має у встановленому
порядку підтверджені документами
вимоги щодо грошових зобов'язань до
боржника, щодо виплати заборгованості
із заробітної плати працівникам
боржника, а також органи державної
податкової служби та інші державні
органи, які здійснюють контроль за

правильністю та своєчасністю
справляння єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).
Конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство. До конкурсних кредиторів
відносяться також кредитори, вимоги
яких до боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство. Поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство.

Нормами п. 5, п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
в редакції до набрання чинності
законом від 22.12.2011р. № 4212, визначено, що
зобов'язання боржника, які виникли
після порушення справи про банкрутство
є поточними зобов'язаннями і на них не
поширюється дія мораторію на
задоволення вимог кредиторів.

Статтею 17 цього закону в зазначеній
вище редакції, визначено коло
обов'язків керуючого санацією серед
яких - розглядати вимоги кредиторів
щодо зобов'язань боржника, які виникли
після порушення провадження у справі в
процедурі розпорядження майном та
санації.

Відповідно до статті 25 цього закону
вказано, що ліквідатор серед своїх
інших повноважень може заявляти в
установленому порядку заперечення по
заявлених до боржника вимогах поточних
кредиторів за зобов'язаннями, які
виникли під час провадження у справі
про банкрутство, і є неоплаченими.

Відповідно п. 7 статті 12 ГПК України,
господарським судам підвідомчі справи
у спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України.

Статтею 16 ГПК України визначено
виключну підсудність господарських
справ, та відповідно до частини 9 цієї
статті, справи у майнових спорах,
передбачених пунктом 7 частини першої
статті 12 цього Кодексу, розглядаються
господарським судом, у провадженні
якого перебуває справа про
банкрутство.

Отже, на думку колегії суддів, місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку про те, що питання
правомірності нарахування та підстав
стягнення з відповідача суми
заборгованості по відсоткам за
користування кредитними коштами, 3%
річних від прострочених сум,
інфляційних збитків за несвоєчасне
погашення кредиту, інфляційних збитків
за несвоєчасну сплату відсотків, пені
за останні шість місяців за
несвоєчасну сплату кредиту та пені за
останні шість місяців за несвоєчасну
сплату процентів по кредиту повинно
вирішуватись у межах справи про
банкрутство відповідача, оскільки
такий спір безпосередньо пов'язаний із
здійсненням провадження в цій справі,
враховуючи, що сума заборгованості
виникла після порушення провадження у
справі про банкрутство останнього,
тобто є поточною. Проте, позивач,
звертаючись з окремим позовом про
стягнення поточної заборгованості з
відповідача та зазначаючи про
існування щодо відповідача процедури
банкрутства, не довів належними
доказами реалізацію свого права на
звернення до керуючого санацією чи до
суду з заявами про визнання його
поточної заборгованості.

Звернення позивача з окремим позовом
про стягнення поточної заборгованості,
не відповідає належному способу
захисту порушених, на думку позивача,
його прав та інтересів, відповідно до
норм ГПК України та Закону про
банкрутство.

Таким чином, даний спір безпосередньо
пов'язаний із здійсненням провадження
у справі про банкрутство, тому підлягає
розгляду в межах справи про
банкрутство, а не у позовному
провадженні, враховуючи це,
господарський суд першої інстанції
правомірно вирішив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
не невірному тлумаченні позивачем
вищезазначених норм Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
та Господарського процесуального
кодексу України.

Беручи до уваги всі наведені обставини
в їх сукупності, судова колегія дійшла
висновку, що висновки суду
відповідають обставинам справи та їм
надана правильна юридична оцінка,
прийняте рішення відповідає нормам
чинного законодавства та підстав для
його скасування не вбачається, а тому -
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 13 червня 2014 року залишити
без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 03.11.2014
року.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.