Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "10" листопада 2014 р.
Справа № 906/1317/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Плотніченко О.П. -
довіреність №185 від 17.06.2014р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Таскомбанк" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Елізіум Пласт" (м.
Коростень Житомирська область)

про стягнення 20357121,00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 20357121,00грн., з
яких: 19248200,00грн. - заборгованість по
кредиту, 1096222,17грн. - заборгованість по
відсотках, 12748,83грн. - пеня. Витрати по
сплаті судового збору просить покласти
на відповідача.

В судовому засіданні, що відбувалось
21.10.2014 року, представник позивача подав
заяву про збільшення позовних вимог
від 20.10.2014 за вих.№1710 (а.с.96), відповідно
до якої просить стягнути з відповідача
20564813,96грн., з яких: 19248200,00грн. -
заборгованість по кредиту, 1276575,13грн. -
заборгованість по відсотках, 40038,83грн. -
пеня.

Заява про збільшення позовних вимог з
врахуванням приписів ст.22 ГПК України
прийнята судом до розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог від 20.10.2014. На
виконання вимог ухвали суду надав
довідку про стан заборгованості,
банківські виписки та листи-клопотання
ТОВ "Елізіум-Пласт" на видачу кредитних
коштів у вигляді траншів.

Відповідач не скористався своїм правом
надання письмового відзиву на позовну
заяву та правом на участь в судових
засіданнях, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлявся вчасно і
належним чином, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення від 28.10.2014р.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача своєчасно та
належним чином про час і місце розгляду
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги те,
що неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
19.10.2009 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фортуна-банк"
(кредитор), та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Елізіум Пласт"
(позичальник/відповідач) укладено
договір про надання відкличної
відновлювальної лінії №04КЛ/49/794/ЮР з
додатковими угодами до нього (а.с.9-13,
15-79), за умовами якого кредитор, за умови
наявності кредитних ресурсів,
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених цим договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (п.1.1
договору).

Відповідно до п.п. 1.1.1 договору, надання
кредиту здійснюється одноразово або
окремими частинами, надалі за текстом
кожна частина окремо - "Транш", а у
сукупності -"Транші", в межах
максимального ліміту заборгованості
до 26 220 000,00 (двадцять шість мільйонів
двісті двадцять тисяч гривень 00
копійок), (п.1 Додаткової угоди №3 від
30.03.2010 про внесення змін та доповнень до
Договору про надання відкличної
відновлюваної кредитної лінії).

Плата за користування кредитною лінією
у вигляді процентів становить 18% річних
(п.1.3 Додаткової угоди №19 від 11.05.2011 про
внесення змін та доповнень до Договору
про надання відкличної відновлюваної
кредитної лінії).

Згідно п.1.4 Кредитного договору,
кредитна лінія надається на ведення
статутної діяльності та поповнення
обігових коштів.

Строк користування кредитною лінію: з
"19" жовтня 2009 року по "08" листопада 2014
року включно (п.1.2 Додаткової угоди №53
про внесення змін та доповнень від
08.07.2014 року до Договору про надання
відкличної відновлюваної кредитної
лінії).

Право вимоги за вказаним Кредитним
договором Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фортуна-банк" були
відступлені Публічному акціонерному
товариству "Таскомбанк" (банк/позивач)
за Договором факторингу №1 від 18.07.2014
(а.с.73).

За даними позивача, ТОВ "Елізіум Пласт"
було порушено умови п. 3.3.4 Кредитного
договору, відповідно до якого
позичальник зобов'язувався
забезпечити сплату процентів за
користування кредитом в порядку,
визначеному п.2.7 Кредитного договору.
Згідно п.2.7 Кредитного договору сплата
нарахованих процентів проводиться
Позичальником в валюті Траншу в
наступні строки:

- в строк до 15 серпня 2014 року проценти,
нараховані за період з травня 2014 року
по липень 2014 року (включно), в сумі 778 562,84
(сімсот сім десять вісім тисяч п'ятсот
шістдесят дві гривни, 86 копійок);

- щомісячно з "01" по "10" число (включно) за
попередній місяць, починаючи з
процентів за серпень 2014 року, та в
останній день користування Кредитом,
шляхом перерахування позичальником
коштів на рахунок №2909.8.000000.002,
відкритий в AT " Таскомбанк" (п.4
Додаткової Угоди №54 про внесення змін
та доповнень від 07.08.2014 року до Договору
про надання відкличної відновлюваної
кредитної лінії).

Банк свої зобов'язання за Кредитним
договором виконав в повному обсязі,
надавши відповідачу кредит згідно умов
кредитного договору в загальній сумі
27593200,00грн., що підтверджується листами -
клопотаннями на видачу кредитних
коштів та виписками по особовому
рахунку позичальника.

Станом на 09.09.2014 зобов'язання
позичальника, передбачені кредитним
договором щодо погашення
заборгованості за кредитною лінією,
виконані частково в сумі 8345000,00грн.

12.09.2014 позивач направив відповідачу
вимогу про сплату заборгованості
(а.с.80), яка залишена без відповіді та
задоволення.

Відповідно до п.3.3 договору позичальник
зобов'язався здійснювати повернення
кредиту, забезпечити сплату процентів
в порядку, визначеному договором про
надання відкличної відновлювальної
кредитної лінії №04КЛ/49/794/ЮР.

На момент звернення до суду відповідач
належним чином не виконує свої
зобов'язання по сплаті заборгованості
за кредитом та процентами за
користування кредитними коштами,
порушив строки повернення
заборгованості, передбачені умовами
Кредитного договору, внаслідок чого у
нього утворилась заборгованість, яка
станом на 17 жовтня 2014 року складає 20 564
813,96грн., з яких: 19 248 200,00грн. -
заборгованість по кредиту, 1 276 575,13грн. -
заборгованість по відсоткам, 40 038,83грн. -
пеня за несвоєчасно сплачені відсотки
по кредиту.

За вказаних обставин позивач звернувся
до суду з позовом про стягнення
заборгованості.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків сторін є укладення
між ними договору.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частина 1 ст. 627 ЦК України встановлює,
що сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
його виконання.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України),
господарські зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону чи договору. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на 17.10.2014 факт наявності
заборгованості позичальника за
кредитним договором в розмірі 19 248 200,00
грн. тіла кредиту та заборгованості по
нарахованим та несплаченим відсоткам
за користування кредитом в розмірі 1 276
575,13грн. належним чином доведений,
документально підтверджений та
позичальником не спростований.

У зв'язку з неналежним виконанням
грошових зобов'язань за кредитним
договором позивач нарахував
відповідачу пеню за несвоєчасну сплату
відсотків за користування кредитом в
розмірі 40 038,83грн.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч.1,2 статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Згідно статті 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно з п.4.2 Кредитного договору за
несплату або несвоєчасну сплату
процентів кредитор має право
застосувати до позичальника неустойку
у вигляді нарахування пені з
розрахунку подвійної облікової ставки
Національного банку України, що
обчислюється з суми несплачених
процентів за кожен день прострочення.

Перевіривши проведені позивачем
нарахування пені, господарський суд
прийшов до висновку, що вона нарахована
правильно, відповідно до вимог чинного
законодавства і укладеного договору та
підлягає задоволенню.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об`єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов`язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного
доказу на спростування позовних вимог,
в тому числі доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені у відповідності
до вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
які є в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Елізіум Пласт" (11500,
Житомирська область, м. Коростень, вул.
Кірова, буд.88, код32510883)

- на користь Публічного акціонерного
товариства "Таскомбанк" (01032, м. Київ,
вул.С.Петлюри, 30, код 09806443) - 20 564 813,96грн.,
з яких: 19 248 200,00грн. - заборгованість по
кредиту, 1 276 575,13грн. - заборгованість по
відсоткам, 40 038,83грн. - пеня, а також 73
080,00грн. сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено : 12 листопада
2014 року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - відповідачу (рек. з повід.)