ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2014 р.
Справа № 914/2435/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Мельник Г.І.

суддів
Михалюк О.В.

Новосад Д.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу
Львівського міського комунального
підприємства "Львівтеплоенерго" б/н від
19.09.2014 року

на рішення Господарського суду
Львівської області від 09.09.2014 року

у справі № 914/2435/14

за позовом Львівського міського
комунального підприємства
"Львівтеплоенерго",

м. Львів

до відповідача Львівської
геологорозвідувальної експедиції
дочірнього підприємства
"Західукргеологія" національної
акціонерної компанії "Надра України",

м. Львів

про стягнення боргу у
розмірі 58 615,56 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явилися

від відповідача: Неліна І.Г -
представник (довіреність № 01-3060/13 від
07.08.2014 р.)

Чуханенко Я.М. -
представник (довіреність № 01-3783/13 від
11.11.2014р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 09.09.2014р. у справі
№ 914/2435/14 (суддя Коссак С.М.) у задоволені
позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що
заявлена до стягнення сума становить
вартість приєднаного теплового
навантаження в той час, коли у
зазначений період теплова енергія
позивачем відповідачу взагалі не
постачалася. При цьому, судом першої
інстанції при винесенні судового
рішення враховано рішення Львівської
міської ради № 930 від 02.09.2008р. "Про
затвердження тарифів на теплову
енергію для опалення та гарячого
водопостачання, враховуючи економічно
обґрунтовані витрати на їх
виробництво, транспортування та
постачання", яким затверджено
двоставковий тариф на гаряче
водопостачання та теплову енергію для
опалення, такий тариф складається з
плати за одиницю фактично спожитої
теплової енергії грн./Гкал та плати за
приєднане теплове навантаження за 1
кв.м. опалювальної площі в місяць
впродовж року (грн./кв.м). Крім цього,
зазначено, що у примітці із позначкою "*"
додатку до вказаного рішення органу
місцевого самоврядування зазначено, що
тариф розраховано на 1 кв.м з річної
плати за одиницю приєднаного теплового
навантаження.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням місцевого господарського
суду Львівське міське комунальне
підприємство "Львівтеплоенерго"
оскаржило його в апеляційному порядку,
звернувшись до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою б/н від 19.09.2014 року,
в якій просить скасувати рішення
господарського суду Львівської
області від 09.09.2014р. у справі №914/2435/14 та
прийняти постанову про задоволення
вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» та
стягнення з ДП "Західукргеологія" НАК
"Надра України" 51 489,53 грн. - основного
боргу, 1 196,70 грн. - пені, 895,03 грн. - 3%
річних та 5 070,30 грн. - інфляційних втрат,
а також стягнення з ДП
"Західукргеологія" НАК "Надра України"
судового збору, оскільки вважає, що
рішення місцевого господарського суду
винесене з неповним з'ясуванням
обставин справи та невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам
справи, а також при винесенні вказаного
рішення не були доведені обставини
справи, що мають значення для справи,
які визнані судом встановленими.

Свої доводи скаржник аргументує
тим, зокрема, що для споживачів
теплової енергії, яка використовується
на підставі договорів, у тому числі
розмір плати за одиницю фактично
спожитої теплової енергії та розмір
річної плати за одиницю приєднаного
теплового навантаження встановлено
двоставковий тариф.

При цьому, скаржник зазначає, що
ЛМКП «Львівтеплоенерго» перебуваючи
із відповідачем у договірних
відносинах (Договір № 118/Ф про
постачання теплової енергії в гарячій
воді) та не отримавши від Споживача
письмового подання про розірвання
договору, проводить дії щодо
підготовки до нового опалювального
сезону. До витрат на проведення таких
дій, щодо обслуговування та
випробовування мережі
теплопостачання, входять витрати із
заробітної плати працівникам, друку та
доставки рахунків, що відображаються у
нарахуванні плати за приєднане теплове
навантаження.

Таким чином, враховуючи
зазначене, а також те, що Договір не
розірвано, апелянт вважає, що
заборгованість у розмірі 51 489,53 грн. за
період з 01.05.2013р. по 31.05.2014р. виникла на
підставі умов договору, чинних
підзаконних нормативно-правових актів,
тому необґрунтовано відхилена судом
першої інстанції.

Скориставшись своїм правом, наданим ст.
96 ГПК України, Львівська
геологорозвідувальна експедиція
дочірнього підприємства
"Західукргеологія" національної
акціонерної компанії "Надра України"
подала відзив на апеляційну скаргу, в
якому доводи скаржника спростовує та
просить залишити апеляційну скаргу
ЛМКП «Львівтеплоенерго» без
задоволення, а рішення господарського
суду Львівської області від 09.09.2014р. у
справі №914/2435/14 без змін.

В дане судове засідання прибули
представники відповідача проте,
позивач явки уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, хоча своєчасно та належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду апеляційної скарги, що
підтверджується підписом
уповноваженого представника позивача
на повідомленні Львівського
апеляційного господарського суду про
оголошення перерви від 11.11.2014р.

Враховуючи ту обставину, що
учасники судового процесу належним
чином були повідомлені про час, місце
розгляду апеляційної скарги та
наслідки неявки в судове засідання, а в
матеріалах справи достатньо доказів
для прийняття законного та
обґрунтованого рішення, судова колегія
дійшла до висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги за
відсутності представника позивача.

Розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
відповідача та враховуючи пояснення
представника позивача у попередньому
судовому засіданні, вивчивши матеріали
справи та оцінивши наявні в ній докази,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення Господарського суду
Львівської області від 09.09.2014р. у справі
№914/2435/14 слід залишити без змін,
апеляційну скаргу ЛМКП
«Львівтеплоенерго» без задоволення,
виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи
встановлено, що 01 жовтня 2002 року між
Львівською геологорозвідувальною
експедицією дочірнього підприємства
"Західукргеологія" національної
акціонерної компанії "Надра України"
(Споживач) та Львівським міським
комунальним підприємством
"Львівтеплоенерго" (Енергопостачальна
організація) укладено Договір № 118/Ф
про постачання теплової енергії в
гарячій воді (надалі - Договір) (а.с. 11-14),
відповідно до умов якого
Енергопостачальна організація бере на
себе зобов'язання постачати Споживачу
теплову енергію в гарячій воді в
потрібних йому обсягах, а Споживач
зобов'язується отримувати та
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором (п. 1.
Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору теплова
енергія постачається Споживачу в
обсягах згідно з додатком №1 до цього
договору у вигляді гарячої води на такі
потреби: опалення та вентиляцію - в
період опалювального сезону; гаряче
водопостачання - протягом року згідно
графіка, затвердженого органами
місцевої влади.

Згідно з п. 5.1. Договору облік
споживання теплової енергії
проводиться за приладами обліку при їх
наявності, а при їх відсутності -
розрахунковим способом.

У відповідності до п. 5.3. Договору
Споживач, що має прилади обліку
щомісячно подає до Енергопостачальної
організації звіт про фактичне
споживання теплової енергії. Дата
зняття Споживачем показів приладів
обліку є 25-е число поточного місяця.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що
Споживач до 15-го числа місяця,
наступного за звітним, сплачує
Енергопостачальній організації
вартість фактично спожитої теплової
енергії.

Договір набуває чинності з дня його
підписання та діє до 01.10.2003 року (п. 10.1.
Договору). Договір вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення терміну
його дії про його припинення не буде
письмово заявлено однією із сторін.

Як з'ясовано в ході розгляду справи та
не заперечується сторонами, дію
Договору було пролонговано.

Разом з тим, як вбачається із
заявленої позовної вимоги, ЛМКП
«Львівтеплоенерго» покликається на те,
що в порушення умов укладеного між
сторонами Договору у відповідача
(Споживача) виникла заборгованість з
оплати за приєднане теплове
навантаження за період з травня 2013 року
по травень 2014 року в сумі 51 489,53 грн.

Таким чином, предметом заявленого
позову є стягнення з відповідача на
користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 51 489,53
грн., як зобов'язання відповідача по
оплаті послуг теплопостачання
виключно у вигляді двоставкового
тарифу лише за приєднане теплове
навантаження.

Згідно з ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання
зобов'язання-відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться. До
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Водночас, ст.174 ГК України
визначає, що однією з підстав
виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 179 ГК України
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

В силу положень статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Господарське зобов'язання
виникає, зокрема із господарського
договору (ст. 174 Господарського кодексу
України).

Відповідно до ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію,пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання,що ним використовується.

Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається.

Згідно з ч.6 ст.275 ГК України розрахунки
за договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону.

Відповідно до пп. 2 п."а" ч.1 ст.28 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) до
відання виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать
встановлення в порядку і межах,
визначених законодавством, тарифів на
побутові, комунальні (крім тарифів на
теплову енергію, централізоване
водопостачання та водовідведення, які
встановлюються Національною комісією
регулювання ринку комунальних послуг
України), транспортні та інші послуги.

Слід зазначити, що Закон України
«Про теплопостачання» визначає
основні правові, економічні та
організаційні засади діяльності на
об'єктах сфери теплопостачання та
регулює відносини, пов'язані з
виробництвом, транспортуванням,
постачанням та використанням теплової
енергії з метою забезпечення
енергетичної безпеки України,
підвищення енергоефективності
функціонування систем
теплопостачання, створення і
удосконалення ринку теплової енергії
та захисту прав споживачів та
працівників сфери теплопостачання.

Беручи до уваги встановлене вище,
апеляційним судом приймається до уваги
те, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 28
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", п. 1 ст. 7
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги", встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги належить до
повноважень органів місцевого
самоврядування.

Частинами 2, 3 ст. 31 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
встановлено, що виконавці/виробники
здійснюють розрахунки економічно
обґрунтованих витрат на виробництво
житлово-комунальних послуг і подають
їх на затвердження органам місцевого
самоврядування в установленому
законодавством порядку. Органи
місцевого самоврядування затверджують
ціни/тарифи на житлово-комунальні
послуги в розмірі економічно
обґрунтованих витрат на їх
виробництво.

Рішенням Львівської міської ради № 930
від 02.09.2008 р. "Про затвердження тарифів
на теплову енергію для опалення та
гарячого водопостачання, враховуючи
економічно обґрунтовані витрати на їх
виробництво, транспортування та
постачання" затверджено двоставковий
тариф на гаряче водопостачання та
теплову енергію для опалення, який
складається з плати за одиницю
фактично спожитої теплової енергії
грн./Гкал та плати за приєднане теплове
навантаження за 1 кв.м. опалювальної
площі в місяць впродовж року (грн./кв.м).

У примітці із позначкою "*" додатку до
рішення Львівської міської ради № 930
від 02.09.2008 р. зазначено, що тариф
розраховано на 1 кв.м з річної плати за
одиницю приєднаного теплового
навантаження.

Згідно положень п. 6.2. Порядку
формування тарифів на теплову енергію,
її виробництво, транспортування та
постачання, затвердженого постановою
Національної комісії регулювання
електроенергетики від 17.02.2011р. № 242
(надалі - Порядок), двоставковий тариф
на теплову енергію визначає грошовий
вираз двох окремих частин:
умовно-змінної як вартості одиниці (1
Гкал) спожитої теплової енергії та
умовно-постійної як абонентської плати
за одиницю (Гкал/год) теплового
навантаження, застосування яких
забезпечує плановий річний дохід від
реалізації на рівні суми планової
річної повної собівартості та
відповідного планового річного
прибутку, що забезпечується
застосуванням одноставкового тарифу,
розрахованого відповідно до вимог
розділів I - V цього Порядку.

Пунктами 6.6, 6.7 Порядку визначено, що до
умовно-змінної частини тарифу
включаються планові прямі витрати на
технологічне паливо і технологічну
електроенергію для виробництва
теплової енергії власними котельними,
покупну теплову енергію, встановлену
НКРЕ повну планову собівартість
теплової енергії, виробленої власними
теплоелектроцентралями, тепловими і
атомними електростанціями,
когенераційними установками та
відповідна частина планового прибутку.

До умовно-постійної частини тарифу
включаються решта витрат планової
повної собівартості виробництва,
транспортування та постачання
теплової енергії, крім перелічених у
пункті 6.6 цього розділу і віднесених до
умовно-змінних витрат, та відповідна
частина планового прибутку.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про те, що плата за
приєднане теплове навантаження
входить до складу скоригованого тарифу
на послуги з централізованого опалення
та гарячого водопостачання, являє
собою абонентську плату за Гкал/год
теплового навантаження, а також плата
за приєднане теплове навантаження є
складовою ціни, яку споживач
зобов'язаний сплатити
теплопостачальній організації за
надані йому послуги теплопостачання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги,
судом встановлено, що з початку
укладення договору про постачання
теплової енергії в гарячій воді від
01.10.2002р., між енергопостачальною
організацією та споживачем було
підписано акти про включення системи
теплоспоживання, зокрема від 21.10.2009р.
(опалювальний період 2009/2010р.р.); від
21.10.2010р. (опалювальний період 2010/2011); від
14.10.2011р. (опалювальний період 2011/2012р.р.),
однак акту про включення системи
теплопостачання в опалювальний період
2013/2014р.р. між енергопостачальною
організацією та споживачем підписано
не було, що не заперечується сторонами.

При цьому, вищевказаними актами
підтверджувалися факти включення у
відповідних опалювальних сезонах
системи теплоспоживання виключно на
опалення в приміщеннях Львівської
геологорозвідувальної експедиції
дочірнього підприємства
"Західукргеологія" національної
акціонерної компанії "Надра України" за
адресою вул. Героїв УПА, 33 у м. Львові.

За період з 01.05.2013р. по 31.05.2014р.
(опалювальний сезон 2013-2014 року)
відповідач не споживав теплову енергію
та плата за спожиту теплову енергію не
нараховувалася. Відтак, враховуючи
наведене та те, що відсутній акт про
включення у 2013 році відповідача в
систему теплоспоживання у
адміністративно-виробничих
приміщеннях за адресою: м. Львів, вул.
Героїв УПА, 33, колегія суддів вважає, що
ЛМКП «Львівтеплоенерго» у
опалювальному сезоні 2013-2014 року не
могло виконувати та не виконувало
взятих на себе за Договором № 118/Ф
зобов'язань щодо забезпечення
постачання відповідачу теплової
енергії в гарячій воді в потрібних йому
обсягах, оскільки останній не був
включений в систему теплоспоживання.

Наведене також підтверджується Актом
про встановлення засувок із бліндами в
адміністративному корпусі Львівської
ГРЕ від 01.10.2013р. (а.с. 38), який складений
комісією у складі представників
Львіської ГРЕ ДП НАК "Надра України"
"Західукргеологія" у присутності
майстра котельної, та яким було
зафіксовано встановлення засувок d80 мм
із бліндами в кількості 2 шт. на межі
балансового розмежування між
адміністративним корпусом Львівської
ГРЕ ДП НАК "Надра України"
"Західукргеологія" та ЛМКП
"Львівтеплоенерго" для відключення
подачі тепла в адміністративний корпус
споживача.

Крім цього, листом № 941 від 19.11.2013р.
відповідач просив ЛМКП
«Львівтеплоенерго» не нараховувати
кошти за теплове навантаження з жовтня
2013 року у зв'язку з тим, що 01.10.2013р. були
встановлені засувки і блінди на трубах,
які належать ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Таким чином, колегія суддів вважає
необгрунтованими доводи апеляційної
скарги та зазначає, що позивачем за
оспорюваний період не надавалися
послуги з централізованого опалення та
гарячого водопостачання, ЛМКП
«Львівтеплоенерго» не понесло жодних
витрат з виробництва, транспортування
та постачання теплової енергії,
оскільки остатньому було відомо про те,
що теплова енергія у приміщення
відповідача у опалювальному сезоні
2013-2014 р.р. поставлятись та споживатись
ним не буде, теплового навантаження на
його мережах не буде.

Разом з тим, покликання скаржника про
наявність у ЛМКП «Львівтеплоенерго»
витрат, які понесені останнім для
підготовки приміщень споживача до
нового опалювального сезону, колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
позивач не вправі був розраховувати на
плановий прибуток від виробництва,
транспортування та постачання
теплового навантаження, оскільки йому
завчасно було відомо, що таке
відповідачем у вищезгаданому
опалювальному сезоні споживатись не
буде.

З врахуванням викладеного, судова
колегія звертає увагу на те, що без
надання послуги по забезпеченню
організації постачання теплової
енергії споживачу не повинна і не може
стягуватись й абонентська плата за
теплове навантаження, оскільки такого
не було в опалювальному сезоні
2013-2014р.р., а тому доводи апеляційної
скарги про необґрунтованість рішення
господарського суду першої інстанції є
безпідставними.

Відтак, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає обґрунтованим висновок
місцевого господарського суду про
відмову у задоволенні позовних вимог
та зазначає, що скаржником у справі не
доведено обставини на які він
покликається, як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення Господарського суду
Львівської області від 09.09.2014р.
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на чинному законодавстві і
підстав для його скасування немає, а
інші зазначені в апеляційній скарзі
доводи скаржника не відповідають
матеріалам справи, документально не
обґрунтовані, не базуються на
законодавстві, що регулює спірні
правовідносини, а тому не визнаються
такими, що можуть бути підставою згідно
ст. 104 ГПК України для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку, відповідно до
вимог ст. 49 ГПК України покласти на
скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, - Львівський апеляційний
господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Львівської області від 09.09.2014р. у справі
№ 914/2435/14 залишити без змін, апеляційну
скаргу Львівського міського
комунального підприємства
"Львівтеплоенерго" б/н від 19.09.2014 року -
без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення
Господарського суду Львівської
області в апеляційному порядку
покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в
Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складений
13.11.2014р.

Головуючий-суддя
Мельник Г.І.

Суддя
Михалюк О.В.

Суддя
Новосад Д.Ф.