Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "30" жовтня 2014 р.
Справа № 906/807/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від прокурора: Дедяєва О.І., прокурор
відділу прокуратури м.Житомира,
службове посвідчення №016850 вид. 20.05.2013р.,

від відповідачів:

1) Житомирської міської ради: Поліщук
О.Г., довіреність №26/213 від 03.03.2014 р.,

2) ФОП ОСОБА_3: не з'явився,

3) ФОП ОСОБА_4: ОСОБА_5, довіреність від
25.07.2014 р.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом В.о. прокурора м.Житомира в
інтересах держави

до

1) Житомирської міської ради (м.Житомир),

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
(м.Житомир),

3) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
(м.Житомир),

про визнання незаконним та скасування
рішення, визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки та повернення
земельної ділянки

з оголошеною згідно ст.77 ГПК України
перервою в судовому засіданні,

з 21.10.2014 р. до 30.10.2014 р.,

В.о. прокурора м.Житомира звернувся до
господарського суду Житомирської
області з позовною заявою в інтересах
держави до Житомирської міської ради
(м.Житомир) та Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (м.Житомир) про
визнання незаконним та скасування
рішення, визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки та повернення
земельної ділянки.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 16.06.2014р.
позовна заява прийнята до розгляду та
порушено провадження у справі №906/807/14,
розгляд справи призначено на 22.07.2014р. та
зобов'язано сторони надати суду докази
на підтвердження своїх вимог та
заперечень.

У зв'язку з неявкою в засідання суду
представників відповідачів
Житомирської міської ради та ФОП
ОСОБА_3, а також необхідністю подання до
справи додаткових доказів, ухвалою
господарського суду Житомирської
області від 22.07.2014р. розгляд справи
№906/807/14 відкладено на 31.07.2014р.

З урахуванням мотивованого клопотання
прокурора про відкладення розгляду
справи та продовження строку розгляду
спору у відповідності до ч.3 ст.69 ГПК
України, ухвалою від 31.07.2014 р. суд
відклав розгляд справи на 09.09.2014 р.,
продовживши строк розгляду спору
згідно ч.3 ст.69 ГПК України.

При розгляді справи в судовому
засіданні 09.09.2014 р. з поданих першим
відповідачем до справи доказів судом
встановлено, що згідно рішення
Житомирської міської ради №490 від
24.01.2013р. вирішено внести зміни в договір
оренди земельної ділянки по АДРЕСА_4,
укладеного з ФОП ОСОБА_3 та
зареєстрованого за №00412 від 05.12.2012
року, в частині орендаря земельної
ділянки, а саме, замінено орендаря
Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на
орендаря Фізичну особу-підприємця
ОСОБА_4, що мешкає за адресою: АДРЕСА_3.
При цьому, стосовно внесення
зазначених змін до договору оренди
земельної ділянки по АДРЕСА_4 №00412
від 05.12.2012р. між Житомирською міською
радою та ФОП ОСОБА_4 підписано 23.07.2014р.
відповідний документ (зміни до
договору).

За таких обставин, враховуючи приписи
ст.24 ГПК України, суд визнав за
необхідне за своєю ініціативою
залучити до участі у справі фізичну
особу-підприємця ОСОБА_4 в якості
третього відповідача.

З огляду на залучення судом до участі у
справі третього відповідача та
необхідність витребування додаткових
доказів по справі з метою повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
справи, розгляд справи ухвалою суду від
09.09.2014 р. відкладено на 02.10.2014 р.; цією ж
ухвалою ФОП ОСОБА_4 залучено до участі у
справі в якості третього відповідача
та зобов'язано прокурора і
відповідачів надати суду необхідні для
вирішення справи документи.

В судове засідання 02.10.2014р. відповідачі
своїх представників не направили.

12.09.2014р. від Житомирської міської ради
надійшли письмові пояснення (вх.№11736),
згідно яких перший відповідач
повідомляє, що пунктом 7.5 рішення
Житомирської міської ради від 24.01.2013р.
№490 було внесено зміни в договір оренди
земельної ділянки по АДРЕСА_4,
укладеного з ФОП ОСОБА_3 та
зареєстрованого за №00412 від
05.12.2012р., в частині орендаря земельної
ділянки. На підставі даного рішення
Житомирською міською радою та ФОП
ОСОБА_4 було підписано зміни до
договору оренди земельної ділянки, при
цьому, акт приймання-передачі
земельної ділянки не складався.

19.09.2014р. від представника Житомирської
міської ради за довіреністю надійшло
клопотання (вх.№12062) про розгляд справи
без участі представника першого
відповідача в зв'язку з перебуванням у
відпустці та неможливістю направити в
судове засідання іншого представника.
До клопотання додано копію витягу з
розпорядження міського голови №524 від
15.09.2014р. "Про надання відпусток".

23.09.2014р. на адресу суду повернулася
неврученою ухвала господарського суду
Житомирської області від 09.09.2014р. по
справі №906/807/14, яка направлялася на
адресу другого відповідача - ФОП ОСОБА_3
(10014, АДРЕСА_5), з відміткою поштового
відділення щодо причин повернення: "за
закінченням терміну зберігання".

01.10.2014р. до суду надійшло клопотання
третього відповідача (вх.№12673), за
змістом якого ФОП ОСОБА_4 повідомляє, що
станом на 01.10.2014р. на його адресу копії
позовних матеріалів не надходили, у
зв'язку з чим він не має змоги у повному
обсязі ознайомитися з доказами
наданими позивачем та скласти
обґрунтований відзив на позовну заяву,
просить відкласти розгляд справи та
надати можливість ознайомитися з
матеріалами справи №906/807/14.

02.10.2014р. від прокурора надійшло
клопотання від 02.10.2014р. за вих.№14
(а.с.139-140), в якому прокурор, посилаючись
на ст.25 ГПК України, зазначав, що, на
його думку, у даному випадку у зв'язку
із внесенням 23.07.2014р. змін до договору
оренди земельної ділянки від 05.12.2012р.
№00412 фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 набув увесь обсяг прав та
обов'язків за вказаним правочином,
тобто відбулось правонаступництво у
матеріальних правовідносинах, що у
відповідності, до вимог ст.25 ГПК
України тягне за собою необхідність
залучення правонаступника відповідної
сторони у справі. Посилаючись на
наведене, прокурор просив:

1) замінити другого відповідача фізичну
особу-підприємця ОСОБА_3 його
правонаступником фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 на підставі
ст.27 ГПК України;

2) визнати незаконним та скасувати
рішення дванадцятої сесії
Житомирської міської ради шостого
скликання №364 від 24.04.2012р. "Про
вилучення, припинення, надання права
користування земельними ділянками
юридичним і фізичним особам, внесення
змін та доповнень до рішень міської
ради" в частині затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_4
для будівництва та обслуговування
будівель торгівлі;

3) визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 0,0030 га за
адресою АДРЕСА_4, укладений між
Житомирською міською радою та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 від 05.12.2012р.
за №00412 зі змінами від 23.07.2014р.;

4) зобов'язати фізичну особу-підприємця
ОСОБА_4 повернути земельну ділянку
площею 0,0030 га нормативною грошовою
оцінкою 22897грн. (кадастровий номер
:04:034:0005) за адресою АДРЕСА_4 до
земель територіальної громади
м.Житомира. Отримані документи судом
долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 02.10.2014р. прокурор
підтримала клопотання за вих.№14
від 02.10.2014р. (вх.№02-44/925/14) в повному
обсязі, просила його задовольнити.

Судом ухвалено клопотання прокурора
(вх.№02-44/925/14 від 02.10.2014р.) вирішити після
надання прокурором письмових пояснень
в обґрунтування своєї правової
позиції.

Зважаючи на неявку в засідання суду
представників відповідачів та
клопотання представника третього
відповідача, для надання відповідачам
можливості реалізувати принцип
змагальності, забезпечення участі в
судовому засіданні, враховуючи також
необхідність подання додаткових
доказів з метою повного, всебічного та
об'єктивного розгляду справи,
господарський суд ухвалою від 02.10.2014 р.
відклав розгляд справи на 21.10.2014 р.,
зобов'язавши прокурора та відповідачів
подати до справи необхідні для
забезпечення правильного вирішення
спору докази та пояснення.

20.10.2014р. через діловодну службу суду від
третього відповідача ФОП ОСОБА_4
надійшли пояснення щодо позовної заяви
(вх.№13649, а.с.152) з додатками на 23 арк., які
долучені до матеріалів справи.

21.10.2014р. через діловодну службу суду
надійшли пояснення прокурора за
вих.№14 від 21.10.2014р. (а.с.176-179).

Прокурор в судовому засіданні 21.10.2014р.
підтримала клопотання за вих.№14
від 02.10.2014р. в повному обсязі, просить
його задовольнити. Прокурор також
подала до справи докази направлення
третьому відповідачу копій документів,
доданих до позовної заяви (а.с.180,181).

В судовому засіданні 21.10.2014р.
представник першого відповідача
заперечив проти клопотання прокурора
за вих.№14 від 02.10.2014р. Представник
пояснив, що на даний момент
користувачем спірної земельної
ділянки є ФОП ОСОБА_4, при цьому,
договори сервітуту та оренди земельної
ділянки були укладені з ФОП ОСОБА_3
Представник подав до справи письмові
пояснення б/н від 21.10.2014р. (а.с.182). В
поясненнях Житомирська міська рада
пояснила, зокрема, що ФОП ОСОБА_3 було
надано в оренду земельну ділянку по
АДРЕСА_4 без проведення процедури
земельних торгів, оскільки дана
земельна ділянка використовувалась
вказаним підприємцем на праві
особистого строкового сервітуту.

Другий відповідач ФОП ОСОБА_3 в судове
засідання 21.10.2014 р. не з'явився,
повноважного представника не направив,
хоча про дату, час та місце розгляду
справи повідомлявся судом своєчасно та
належним чином.

Представник третього відповідача в
судовому засіданні 21.10.2014р. зазначив, що
на момент звернення прокурора до суду з
даною позовною заявою, спірна земельна
ділянка рахувалася за ФОП ОСОБА_3,
останнім сплачено орендну плату за
користування земельною ділянкою в
повному обсязі. Представник третього
відповідача пояснив, що на спірній
земельній ділянці розташована мала
архітектурна форма, право власності на
яке підлягає державній реєстрації в
реєстрі прав власності на нерухоме
майно.

Слід зазначити, що з урахуванням
залучення згідно ухвали суду від 09.09.2014
р. до участі у даній справі в якості
третього відповідача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, цією ж ухвалою
суду прокурора було зобов'язано надати
суду, зокрема, письмові пояснення по
суті заявлених позовних вимог, з
урахуванням встановлених обставин
внесення змін до оспорюваного договору
та залучення до участі у справі
третього відповідача фізичну особу
підприємця ОСОБА_4; в поясненнях
навести чітке та обґрунтоване
формулювання позовних вимог, при цьому,
виокремивши заявлені вимоги щодо
кожного із трьох відповідачів.

Разом з тим, в клопотанні від 02.10.2014р. за
вих.№14 (а.с.139-140), за змістом якого
прокурор просив замінити другого
відповідача фізичну особу-підприємця
ОСОБА_3 його правонаступником фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_4 (виключаючи
таким чином підприємця ОСОБА_3 зі
складу відповідачів, проте, залишаючи
незмінною першу позовну вимогу про
визнання незаконним та скасування
рішення органу місцевого
самоврядування в частині затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки ФОП ОСОБА_3,
тобто, вимогу, яка безпосередньо
стосується прав та законних інтересів
останнього), при цьому, формулюючи
другу та третю позовні вимоги (п.3 та п.4
клопотання відповідно) із зазначенням
вже лише підприємця ОСОБА_4 учасником
спірних правовідносин, прокурор жодним
чином не визначив до кого із зазначених
ним осіб заявлено кожну з позовних
вимог окремо.

Допущені прокурором суперечності у
формулюванні позовних вимог, зокрема, з
урахуванням клопотання від 02.10.2014р. за
вих.№14 потребували
обґрунтованого викладення прокурором
у письмовому вигляді своєї чіткої
правової позиції, у зв'язку з чим судом
і в подальшому, неодноразово, а саме,
ухвалами суду від 02.10.2014р. та від 21.10.2014р.
зобов'язано було прокурора подати
письмові пояснення по суті заявлених
позовних вимог та клопотання за
вих.№14 від 02.10.2014р., з врахуванням
прав позивача, передбачених ст.22 ГПК
України; у поясненнях викласти правову
оцінку обставинам внесення змін до
оспорюваного договору, а також навести
чітке та обґрунтоване формулювання
позовних вимог, при цьому, виокремивши
заявлені вимоги щодо кожного із трьох
відповідачів.

Як уже зазначалось, 21.10.2014р. до справи
прокурором подано пояснення за
вих.№14 від 21.10.2014р. (а.с.176-179), в яких
прокурором наведено пояснення по суті
обставин справи та мотивів позову,
водночас, зазначено, що у клопотанні за
вих.№14 від 02.10.2014 р. ним чітко
сформульовано позовні вимоги до
кожного з відповідачів, а саме:

1) визнати незаконним та скасувати
рішення дванадцятої сесії
Житомирської міської ради шостого
скликання №364 від 24.04.2012р. "Про
вилучення, припинення, надання права
користування земельними ділянками
юридичним і фізичним особам, внесення
змін та доповнень до рішень міської
ради" в частині затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_4
для будівництва та обслуговування
будівель торгівлі;

2) визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 0,0030 га за
адресою АДРЕСА_4, укладений між
Житомирською міською радою та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 від 05.12.2012р.
за №00412 зі змінами від 23.07.2014р.;

3) зобов'язати фізичну особу-підприємця
ОСОБА_4 повернути земельну ділянку
площею 0,0030 га нормативною грошовою
оцінкою 22897грн. (кадастровий номер
:04:034:0005) за адресою АДРЕСА_4 до
земель територіальної громади
м.Житомира.

Разом з тим, як вбачається з буквально
наведеного тексту вимог у поясненнях,
особу (осіб), до якої (яких) прокурор
заявляє окремо кожну із зазначених
позовних вимог, прокурором визначено
не було, незважаючи, в т.ч. й на повторно
надану, зокрема, для цього можливість
(наряду із забезпеченням процесуальних
прав другого відповідача та
необхідністю подання першим і другим
відповідачем додатковим доказів по
справі) шляхом оголошення відповідно
до ст.77 ГПК України перерви в судовому
засіданні з 21.10.2014 р. до 30.10.2014 р.

Так, 30.10.2014р. до суду від прокуратури
м.Житомира надійшли письмові
пояснення прокурора за вих.№14/2
від 30.10.2014р. (вх.№14174, а.с.194-196), в яких
прокурор виклав обґрунтовані
пояснення щодо доказів, які
підтверджують викладені у позовній
заяві обставини, водночас, повідомив,
що пояснення по суті заявлених
позовних вимог та клопотання
вих.№14 від 02.10.2014р. з викладом
правової позиції прокурора та чітким
формулюванням позовних вимог,
викладені прокурором у наданих до суду
поясненнях прокуратури м.Житомира за
вих.№14 від 21.10.2014р. Окрім того,
прокурор наголошував на тому, що
клопотання за вих.№14, заявлене
прокурором ще 02.10.2014 р. на даний час
судом не розглянуто, а тому просив
розглянути дане клопотання у
відповідності до вимог ГПК України.
Також, прокурор заявив клопотання про
здійснення технічної фіксації
судового засідання (вх.№14173, а.с.193).

Таким чином, позиція прокурора
залишилась незмінною, внаслідок чого,
вирішуючи клопотання прокурора, а
також, спір по суті, суд виходитиме з
наявних у справі документів та
пояснень.

Зокрема, розглядаючи питання щодо
обґрунтованості клопотання прокурора
за вих.№14 від 02.10.2014 р.,
господарський суд приймає до уваги
наступне.

Стосовно заміни другого відповідача
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 його
правонаступником фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 на підставі
ст.27 ГПК України (п.1 клопотання від
02.10.2014р.) суд враховує, що учасниками
спірних правовідносин за заявленими
прокурором позовними вимогами є як
підприємець ОСОБА_3 (на момент
виникнення вказаних правовідносин,
зокрема, прийняття оскаржуваного
рішення Житомирської міської ради та
укладення оспорюваного договору між
Житомирською міською радою та ФОП
ОСОБА_3), так і підприємець ОСОБА_4 (як
фактичний користувач спірною
земельною ділянкою на час розгляду
даної справи, згідно встановлених
судом обставин), а тому, суд вважає
необґрунтованим клопотання прокурора
щодо заміни другого відповідача ФОП
ОСОБА_3 на ФОП ОСОБА_4 в порядку заміни
сторони процесу його правонаступником.
При цьому, помилковим є посилання у
клопотанні прокурора від 02.10.2014 р. та
поясненнях від 21.10.2014 р. на ст.27 ГПК
України як підставу для здійснення
такої заміни, оскільки вказана норма
встановлює процесуальний статус та
порядок залучення (допущення) до участі
у справі третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.
Отже, спір у справі розглядається за
участю трьох відповідачів: 1)
Житомирської міської ради (м.Житомир), 2)
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
(м.Житомир), 3) Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (м.Житомир).

Стосовно пункту 2 клопотання прокурора
від 02.10.2014р., за яким прокурор просить
визнати незаконним та скасувати
рішення дванадцятої сесії
Житомирської міської ради шостого
скликання №364 від 24.04.2012р. "Про
вилучення, припинення, надання права
користування земельними ділянками
юридичним і фізичним особам, внесення
змін та доповнень до рішень міської
ради" в частині затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_4
для будівництва та обслуговування
будівель торгівлі, то вказана вимога є
фактично першою з позовних вимог
прокурора, яка зазначалась і у позовній
заяві, а тому вказана вимога
розглядається судом у вказаній
редакції. При цьому, на розсуд суду,
зазначена позовна вимога стосується та
заявлена до першого відповідача -
Житомирської міської ради та другого
відповідача - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, оскільки саме
прав та законних інтересів останнього
безпосередньо стосується прийняте
першим відповідачем рішення.

Щодо пункту третього клопотання
прокурора від 02.10.2014р., за яким прокурор
фактично викладає другу позовну вимогу
наступним чином: визнати недійсним
договір оренди земельної ділянки
площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_4,
укладений між Житомирською міською
радою та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4 від 05.12.2012р. за №00412 зі
змінами від 23.07.2014р., суд зазначає таке.

В позовній заяві прокурор, посилаючись
на викладені у ній обставини порушення
вимог закону при укладенні договору
оренди землі від 05 грудня 2012 року між
Житомирською міською радою та фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3 щодо оренди
земельної ділянки площею 0,0030 га за
адресою АДРЕСА_4, просив визнати
недійсним саме вказаний договір оренди
землі від 05.12.2012 р., укладений між
Житомирською міською радою та
підприємцем ОСОБА_3, зареєстрований у
книзі записів державної реєстрації
договорів оренди за №00412.

За змістом підпункту 3.12 пункту 3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (із змінами), під
предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу. Відтак зміна
предмета позову означає зміну вимоги, з
якою позивач звернувся до відповідача,
а зміна підстав позову - це зміна
обставин, на яких ґрунтується вимога
позивача. Одночасна зміна і предмета, і
підстав позову не допускається. У разі
подання позивачем заяви, направленої
на одночасну зміну предмета і підстав
позову, господарський суд повинен
відмовити в задоволенні такої заяви і,
приєднавши її до матеріалів справи та
зазначивши про цю відмову в описовій
частині рішення (або в ухвалі, якою
закінчується розгляд справи),
розглянути по суті раніше заявлені
позовні вимоги, якщо позивач не
відмовляється від позову. Позивач при
цьому не позбавлений права звернутися
з новим позовом у загальному порядку.

За таких обставин, враховуючи, що
згідно пункту 3 клопотання прокурора
від 02.10.2014р. прокурор змінив як другу
позовну вимогу, з якою звертався у
позовній заяві, так і обставини, на яких
ґрунтується дана вимога, а отже,
клопотання в цій частині є одночасно
зміною і предмету, і підстав позову, то
суд відмовляє у задоволенні клопотання
прокурора в цій частині. Друга позовна
вимога, таким чином, розглядається
згідно змісту позовної заяви та
стосується, а отже, на думку суду,
заявлена, до першого відповідача -
Житомирської міської ради та другого
відповідача - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3.

В пункті 4 клопотання від 02.10.2014р.
прокурор виклав третю позовну вимогу,
заявлену у позові, в наступній
редакції: зобов'язати фізичну особу -
підприємця ОСОБА_4 повернути земельну
ділянку площею 0,0030 га нормативною
грошовою оцінкою 22897грн.(кадастровий
номер :04:034:0005) за адресою АДРЕСА_4
до земель територіальної громади
м.Житомира.

З урахуванням залучення до участі у
справі третім відповідачем ФОП ОСОБА_4
та встановлених при розгляді справи
обставин щодо фактичного користувача
спірною земельною ділянкою на час
розгляду справи, що й стало підставою
для залучення відповідачем підприємця
ОСОБА_4, суд вважає за доцільне
задовольнити клопотання прокурора в
цій частині та розглядати третю
позовну вимогу в редакції, викладеній в
пункті 4 клопотання прокурора за
вих.№14 від 02.10.2014р., яка, на розсуд
суду, заявлена до фізичної особи
-підприємця ОСОБА_4.

Таким чином, за результатами вирішення,
клопотання прокурора за вих.№14
від 02.10.2014р. задовольняється судом
частково. Вищевказані результати
розгляду клопотання прокурора
оголошені судом 30.10.2014р., що зафіксовано
за допомогою технічних засобів,
оскільки за клопотанням прокурора
(вх.№14173) після продовження слухання
справи 30.10.2014р. після оголошеної
перерви в судовому засіданні з 21.10.2014 р.
до 30.10.2014 р., запис розгляду судової
справи здійснювався за допомогою
програмно-апаратного комплексу
"Діловодство суду".

При розгляді справи судом прокурор
підтримала позовні вимоги.

Представник першого відповідача -
Житомирської міської ради заперечив
проти позову.

Представник другого відповідача - ФОП
ОСОБА_3 в засідання суду, в т.ч. після
продовження слухання справи після
перерви, 30.09.2014р., не з'явився, надавши до
суду 29.10.2014р. заяву (вх.№14166, а.с.188-189) з
додатками (копіями наказу від 29.10.2014р.
про відрядження, довідки про включення
до ЄДРПОУ, свідоцтва про державну
реєстрацію, а.с.190-192). Згідно даної
заяви, другий відповідач повідомив, що
у нього немає оригіналів документів,
надання яких вимагалось судом, а саме:
проекту землеустрою щодо відведення в
оренду земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_4; договору оренди від 05.12.2012 р.;
договору особистого земельного
сервітуту від 30.09.2010р. з додатками до
нього, договору купівлі-продажу від
26.09.2012р., тому що усі ці документи було
передано ним ОСОБА_4. При цьому, другий
відповідач просив розглядати справу
№906/807/14 у його відсутність та прийняти
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Представник третього відповідача - ФОП
ОСОБА_4 при розгляді справи зазначив, що
позов третій відповідач не визнає.

Враховуючи наведене, а також,
запобігаючи невиправданому
затягуванню розгляду спору по справі,
яка вже тривалий час розглядається, як
з урахуванням об'єктивних та поважних
причин, так і з врахуванням невиконання
вимог суду прокурором і відповідачами,
що перешкоджало забезпеченню повного
та всебічного розгляду справи, суд
прийшов до висновку про можливість
розгляду справи по суті в судовому
засіданні 30.10.2014 р., за відсутності
представника другого відповідача.

Стосовно тривалості розгляду даної
справи, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" від 23 лютого 2006р. №3477-ІУ суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Європейського
суду як джерело права.

У відповідності до статті 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод від 04.11.1950р.,
ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен
має право на справедливий і публічний
розгляд його справи у продовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру.

Згідно п.31 Рішення Європейського суду з
прав людини від 1 лютого 2007 р. у справі
"Макаренко проти України" суд нагадує,
що "розумний" строк проваджень має
визначатись відповідно до обставин
справи та наступних критеріїв:
складність справи, поведінка заявника
і компетентних органів та інтерес, який
мав заявник у цьому спорі.

Відповідно до п.27 Рішення
Європейського суду з прав людини від 8
квітня 2010 року у справі "Гутка проти
України" суд також частково погодився з
твердженням Уряду України про те, що
сторони сприяли тривалості
оскаржуваного провадження. Вірним є те,
що, хоча стороні в цивільній справі не
можна ставити за вину використання
доступних за національним
законодавством засобів для захисту
своїх інтересів, вона має враховувати
те, що такі дії неминуче призводять до
затягування відповідного провадження
(згідно ухвали у справі
"Малицька-Васовська проти Польщі" від 5
квітня 2001 року, №41413/98).

Зважаючи на викладене, маючи на меті
забезпечити розгляд справи за
результатом дослідження усіх доказів
по справі в їх сукупності, неодноразово
для надання можливості учасникам спору
подати відповідні докази в наступне
слухання справи, призначене на іншу
дату, суд дійшов висновку, що розумним
для розгляду даної справи є саме строк,
що мав забезпечити як реалізацію
процесуальних прав учасників процесу,
так і повний, всебічний, об'єктивний
розгляд справи та правильне вирішення
господарського спору.

Заслухавши в судових слуханнях при
розгляді справи пояснення та доводи
учасників спору, дослідивши матеріали
справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням дванадцятої сесії
Житомирської міської ради шостого
скликання №364 від 24.04.2012р. "Про
вилучення, припинення, надання права
користування земельними ділянками
юридичним і фізичним особам, внесення
змін та доповнень до рішень міської
ради", зокрема, затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_4
для будівництва та обслуговування
будівель торгівлі та надано йому в
оренду земельну ділянку (а.с.116 на
звороті-117, 117 на звороті).

На підставі вказаного рішення міської
ради, 05.12.2012р. між Житомирською міською
радою (орендодавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар)
укладено договір оренди землі (а.с.159-162),
згідно п.1 якого орендодавець,
керуючись рішенням 12 сесії
Житомирської міської ради 6 скликання
від 24.04.2012р. №364, Положенням про порядок
встановлення розмірів та справляння
орендної плати за земельні ділянки в
м.Житомирі, які перебувають у державній
і комунальній власності та чинним
законодавством надає, а орендар
приймає в строкове платне користування
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі за
адресою: АДРЕСА_4.

У розділі договору "Об'єкт оренди"
(пункти 2-5), в пункті 2, вказано, що в
оренду передається земельна ділянка
загальною площею 0,0030 га, в тому числі
під тимчасовою забудовою - 0,0030 га.

Водночас, в пункті 3 даного договору
оренди зазначено, що на земельній
ділянці відсутній об'єкт нерухомого
майна.

Кадастровий номер земельної ділянки
:04:034:0005; нормативна грошова оцінка
земельної ділянки становить станом на
11.04.2012р. 22891,00 грн. (п.4, п.5 договору
оренди).

В пункті 6 договору оренди визначено, що
договір укладено на 2 роки.

За змістом пунктів 12, 13 договору оренди
земельна ділянка передається в оренду
для будівництва та обслуговування
будівель торгівлі; цільове призначення
земельної ділянки (категорія земель) -
землі житлової та громадської
забудови.

Пунктом 19 договору оренди встановлено,
що після припинення дії договору
орендар повертає орендодавцеві
земельну ділянку у стані, не гіршому
порівняно з тим, у якому він одержав її
в оренду.

Згідно пункту 11.2. договору, у разі
припинення договору оренди земельної
ділянки з підстав, визначених Законом
України "про оренду землі", Земельним
кодексом України, плата за землю
сплачується за фактичний період
перебування землі у користуванні.
Фактичне перебування землі у
користуванні (фактичний строк оренди)
починається з дати підписання акту
приймання-передачі земельної ділянки
та припиняється на наступний день з
дати підписання акту
приймання-передачі земельної ділянки
між Житомирською міською радою та
орендарем земельної ділянки.

Слід зазначити, що з наявних матеріалів
справи не вбачається дотримання
встановленого статтею 124 Земельного
кодексу України порядку передачі
земельної ділянки в оренду.

Так, відповідно до 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до абзацу 1 пункту 12
Перехідних положень Земельного
кодексу України до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзаці третьому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Згідно норм Закону України "Про
розмежування земель державної та
комунальної власності" повноваження
власника землі щодо володіння,
користування та розпорядження землями
комунальної власності здійснює
відповідний орган місцевого
самоврядування.

Відповідно до ст.12 Земельного Кодексу
України розпорядження землями
територіальних громад, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу,
відноситься до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" визначена
виключна компетенція сільських,
селищних, міських рад, зокрема
розпорядження землями комунальної
власності.

Згідно ч.1 ст.116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону. Набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

У відповідності до ст.124 Земельного
кодексу України, яка визначає порядок
передачі земельних ділянок в оренду (в
редакції, чинній на момент прийняття
оскаржуваного рішення ради), передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки. Передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється за результатами
проведення земельних торгів, крім
випадків, встановлених частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок,
що перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
статтею 123 цього Кодексу. Передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, здійснюється за
договором оренди між власником
земельної ділянки і орендарем.
Підставою для укладення договору
оренди може бути цивільно-правовий
договір про відчуження права оренди.

Відповідно до ч.1 ст.134 Земельного
кодексу України, якою передбачено
обов'язковість продажу земельних
ділянок державної чи комунальної
власності або прав на них на
конкурентних засадах (земельних
торгах), встановлено, що земельні
ділянки державної чи комунальної
власності або права на них (оренда,
суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з
розташованими на них об'єктами
нерухомого майна державної або
комунальної власності, підлягають
продажу окремими лотами на
конкурентних засадах (земельних
торгах), крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Згідно абзацу 1 частини 2 статті 134
Земельного кодексу України, не
підлягають продажу на конкурентних
засадах (земельних торгах) земельні
ділянки державної чи комунальної
власності або права на них, зокрема, у
разі розташування на земельних
ділянках об'єктів нерухомого майна
(будівель, споруд), що перебувають у
власності фізичних або юридичних
осіб.

Проте, у даному випадку, жодним із
поданих до справи доказів не
підтверджено розташування на спірній
земельній ділянці площею 0,0030 га за
адресою АДРЕСА_4, об'єктів нерухомого
майна (будівель, споруд), право
власності на яке зареєстроване за
другим відповідачем - підприємцем
ОСОБА_3.

При цьому, слід зазначити, що вказана
земельна ділянка надавалась ФОП ОСОБА_3
під павільйон продовольчих товарів
площею 30 кв.м., що розміщений на ній на
пiдставi рішення Житомирської міської
ради №1261 від 23.06.2010р. "Про погодження,
надання дозволу на розміщення малих
архiтектурних форм та укладення
особистих строкових сервітутів".

Разом з тим, павільйон продовольчих
товарів не відноситься до об'єктів
нерухомості з огляду на наступне.

Вiдповiдно до частини 1 статті 181
Цивільного кодексу України до
нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні дiлянки,
а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливими без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Статтею 21 Закону України "Про
благоустрій населених пунктів"
визначено, що павiльйон належить до
малих архітектурних форм, тобто, до
елементiв декоративного чи iншого
оснащення об'єкта благоустрою.

Вiдповiдно до Інструкції щодо
заповнення форм державних
статистичних спостережень стосовно
торгової мережі та мережі ресторанного
господарства, затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України №327 вiд 24.10.2005р., павільйон -
рiзновид об'єкта роздрібної торгівлі,
який розташований в споруді легкого,
некапітального будiвництва з невеликою
торговою залою і допоміжними
приміщеннями.

Згiдно з приписами статті 3 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їx
обтяжень" державна реєстрація прав є
обов'язковою. Права на нерухоме майно
та їх обтяження виникають з моменту
такої реєстрації.

Водночас, відповідно до інформаційної
довідки з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно №22533037 вiд
03.06.2014р. вiдомостi щодо власника об'єктів
нерухомого майна на земельній ділянці
(кадастровий номер :04:034:0005) за
адресою АДРЕСА_4, відсутні.

Окрім того, у пункті 3 додатку 1 до
рішення Житомирської міської ради №364
від 24.04.2012 р. в якості підстави надання
земельної ділянки у графі 13 "свідоцтво
(витяг) про реєстрацію права власності
на нерухоме майно (дата,№) не вказано
жодного правовстановлюючого документу
на нерухоме майно, зазначено лише, що
такою підставою стала схема генплану.
Відсутні будь-які посилання щодо
наявності на вказаній земельній
ділянці об'єктів нерухомого майна і у
самому проекті землеустрою щодо її
відведення.

Таким чином, наявність на земельній
ділянці павільйону продовольчих
товарів не є підставою для надання
підприємцю ОСОБА_3 для будівництва та
обслуговування будiвель торгівлі
земельної ділянки площею 0,0030 га за
адресою АДРЕСА_4, без проведення
процедури земельних торгів.

Також, слід зазначити, що постановою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013р.
частково задоволено позов прокурора
м.Житомира та з вищенаведених підстав
скасовано рiшення восьмої сесії
Житомирської міської ради шостого
скликання №2245 вiд 07.12.2011р. "Про надання
дозволу на складання проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок юридичним та фiзичним особам",
зокрема, в частині надання дозволу ФОП
ОСОБА_3 на розробку зазначеного вище
проекту землеустрою щодо вiдведення
земельної ділянки площею 0,0030 га за
адресою м.Житомир, АДРЕСА_4 (а.с.65-68).

Отже, враховуючи встановлені судом
обставини щодо відсутності на
переданій в оренду підприємцю ОСОБА_3
земельній ділянці належних останньому
на праві власності об'єктів
нерухомості, а отже, відсутності
передбачених ч.2 ст.134 ЗК України
підстав, передача в користування
спірної земельної ділянки
Житомирською міською радою відповідно
до вищенаведених вимог чинного
законодавства, повинна була
відбуватися на конкурентних засадах
(земельних торгах).

Разом з тим, у даному випадку, рішення 12
сесії 6 скликання Житомирської міської
ради від 24.04.2012 р. №364 "Про вилучення,
припинення, надання права користування
земельними ділянками юридичним і
фізичним особам, внесення змін та
доповнень до рішень міської ради" в
частині затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_4
для будівництва та обслуговування
будівель торгівлі - прийняте без
дотримання встановленого
законодавством порядку передачі в
оренду земельної ділянки на
конкурентних засадах, що є підставою
для визнання вказаного рішення
недійсним.

Так, статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України та
статтями 15, 16 Цивільного кодексу
України визначено право на звернення
до суду за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів, а також для вжиття
передбачених цим Кодексом заходів,
спрямованих на запобігання
правопорушенням.

За приписами статті 16 Цивільного
кодексу України способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути, зокрема, визнання правочину
недійсним, визнання незаконними
рішення, дій чи бездіяльності органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб.

Статтею 152 Земельного кодексу України
встановлено, що власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом,
зокрема, визнання угоди недійсною;
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

За статтею 2 Земельного кодексу України
земельними відносинами є суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження землею, суб'єктами в
яких виступають громадяни, юридичні
особи, органи місцевого самоврядування
та органи державної влади, а об'єктами -
землі в межах території України,
земельні ділянки та права на них, у тому
числі на земельні паї (частки).

Відповідно до частини 1 статті 13
Конституції України земля, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Відповідно до статті 21 Цивільного
кодексу України суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси. Суд визнає незаконним та
скасовує нормативно-правовий акт
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Згідно пункту 10 статті 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

У даному випадку, позивачем у справі
виступає прокурор на захист інтересів
держави, у зв'язку з відсутністю
повноважень на відповідне звернення з
позовом до суду центрального органу
виконавчої влади, який забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі - Державної інспекції
сільського господарства України.

Господарський суд вважає
обґрунтованими доводи прокурора про
те, що незаконне надання в користування
спірної земельної ділянки порушує
інтереси держави у сфері контролю за
використанням та охороною земель та
ефективного використання земельних
ресурсів.

За таких обставин, враховуючи
встановлений при розгляді справи факт
невідповідності вимогам чинного
законодавства рішення 12 сесії 6
скликання Житомирської міської ради
від 24.04.2012р. №364 "Про вилучення,
припинення, надання права користування
земельними ділянками юридичним і
фізичним особам, внесення змін та
доповнень до рішень міської ради" в
частині затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_4
для будівництва та обслуговування
будівель торгівлі, та порушення
внаслідок прийняття незаконного
рішення інтересів держави,
господарський суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог
прокурора щодо визнання вказаного
рішення ради в зазначеній частині
недійсним.

При цьому, щодо вимоги про визнання
недійсним договору оренди землі від 05
грудня 2012 року, укладеного між
Житомирською міською радою та фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3, суд
враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України
"Про оренду землі", орендарі набувають
права оренди земельної ділянки на
підставах і в порядку, передбачених
Земельним кодексом України, Цивільним
кодексом України, цим та іншими
законами України і договором оренди
землі.

Згідно статті 210 Земельного кодексу
України, угоди, укладені із порушенням
встановленого законом порядку
купівлі-продажу, ренти, дарування,
застави, обміну земельних ділянок,
визнаються недійсними за рішенням
суду.

У відповідності до частин 1, 3 статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

За приписами статті 203 цього Кодексу,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

З позовами про визнання недійсними
правочинів щодо земельних ділянок
мають право звертатися сторони цих
правочинів (договорів), а також інші
зацікавлені особи, у разі порушення їх
прав або законних інтересів.

У даному випадку, суд визнає порушеними
інтереси держави, враховуючи
незаконність рішення органу місцевого
самоврядування в частині щодо
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_3 спірної
земельної ділянки, на підставі якого
укладено договір оренди земельної
ділянки між першим та другим
відповідачем, та як наслідок, визнає й
наявність передбачених законом
підстав для визнання договору оренди
землі від 05 грудня 2012 року, укладеного
між Житомирською міською радою та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3,
зареєстрованого у книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
за №00412, щодо оренди земельної
ділянки площею 0,0030 га за адресою
АДРЕСА_4 - недійсним.

Слід зазначити також, що як встановлено
судом під час розгляду справи, 23.07.2014р.
(тобто, вже пiсля порушення провадження
у даній справі) на пiдставi рiшення
Житомирської міської ради №490 від
24.01.2013р. (а.с.119-120), у зв'язку з укладенням
між другим та третім відповідачами
договору купівлі-продажу тимчасового
павільйону по АДРЕСА_4 (заява, а.с.118),
внесено змiни до оскаржуваного
договору оренди земельної дiлянки вiд
05.12.2012р. №00412 в частинi орендаря
земельної дiлянки, а саме замінено
орендаря фiзичну особу - підприємця
ОСОБА_3, що проживає за адресою: АДРЕСА_5,
на орендаря фiзичну особу - підприємця
ОСОБА_4, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1
(додаткова угода про зміну договору
оренди землі, а.с.121-122). При цьому, інші
умови вищевказаного договору, залишені
у тій редакції, в якій вони викладені
сторонами раніше (за змістом пункту 3
додаткової угоди про зміну до договору
оренди земельної ділянки, а.с.121-122).
Враховуючи зазначене, на підставі
даного договору фактично не
встановлено жодних прав та обов'язків
осіб, які підписали вказану додаткову
угоду, при цьому, вказані зміни є
невід'ємною частиною договору оренди
земельної ділянки №00412 від
05.12.2012р., який визнано недійсним даним
рішенням суду.

Суд приймає до уваги, що підтвердженим
документально є той факт, що земельна
ділянка не знаходиться у користуванні
другого відповідача по справі - ФОП
ОСОБА_3, про що складено акт
прийому-передачі території від 01.07.2014р.
(а.с.199).

Разом з тим, усі троє відповідачів по
справі підтвердили, що у зв'язку із
внесеними змінами до договору оренди
спірної земельної ділянки, змінився
фактичний користувач спірною
земельною ділянкою - ним став
підприємець ОСОБА_4, однак, при цьому
акт прийому-передачі земельної ділянки
у користування не складався.

З огляду на викладене, а також,
враховуючи, що за наслідками прийняття
рішення про задоволення позову повинно
відбуватися реальне поновлення та
захист порушених прав, господарський
суд вважає обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, вимоги
прокурора і в частині зобов'язання
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (10003,
АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) повернути земельну ділянку
площею 0,0030 га (кадастровий номер
:04:034:0005) за адресою АДРЕСА_4 до
земель територіальної громади
м.Житомира.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Водночас, згідно ч.7 ст.84 ГПК України, в
резолютивній частині рішення
вказується про розподіл господарських
витрат між сторонами.

Згідно ст.44 ГПК України, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За змістом статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору (ч.2
ст.49 ГПК України).

Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору
(ч.3 ст.49 ГПК України).

Оскільки при зверненні до суду
прокурора судовий збір за подання
позовної заяви не сплачується,
розподіл господарських витрат, у
даному випадку, стягнення до
Державного бюджету України судового
збору, здійснюється за результатами
вирішення спору. При цьому, судом
враховується наступне.

Згідно роз'яснень, наведених у п.2.11
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", якщо в
позовній заяві об'єднано дві або більше
вимог немайнового характеру,
пов'язаних між собою підставами
виникнення або поданими доказами,
судовий збір сплачується окремо з
кожної з таких вимог.

Відповідно до позовної заяви предметом
позову є визнання недійсним рішення,
визнання недійсним договору та
повернення земельної ділянки, тобто,
одночасно три позовні вимоги
немайнового характеру. Підпунктом 2 п.2
ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір"
передбачено, що за подання до
господарського суду позовної заяви
немайнового характеру справляється
судовий збір у розмірі 1 мінімальної
заробітної плати, тобто 1218,00 грн.

У даному випадку, згідно приписів ст.49
ГПК України, судовий збір за розгляд
усіх трьох позовних вимог
господарський суд покладає на першого
відповідача - Житомирську міську раду,
оскільки спір в цілому виник внаслідок
неправомірних дій останнього.

Таким чином, з Житомирської міської
ради в доход Державного бюджету
України підлягає стягненню загалом
3654,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати
рішення дванадцятої сесії
Житомирської міської ради шостого
скликання №364 від 24.04.2012р. "Про
вилучення, припинення, надання права
користування земельними ділянками
юридичним і фізичним особам, внесення
змін та доповнень до рішень міської
ради" в частині затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_4
для будівництва та обслуговування
будівель торгівлі.

3. Визнати недійсним договір оренди
землі від 05 грудня 2012 року, укладений
між Житомирською міською радою та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3,
зареєстрований у книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
за №00412, щодо оренди земельної
ділянки площею 0,0030 га за адресою
АДРЕСА_4.

4. Зобов'язати фізичну особу -
підприємця ОСОБА_4 (10003, АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
повернути земельну ділянку площею 0,0030
га (кадастровий номер :04:034:0005) за
адресою АДРЕСА_4 до земель
територіальної громади м.Житомира.

5. Стягнути з Житомирської міської ради
(10014, м.Житомир, майдан С.П.Корольова,4/2,
ідентифікаційний код 13576954) в доход
Державного бюджету України:

- 3654,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до статті 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено: 04.11.14

Суддя
Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2 - прокуратурі м.Житомира,

3,4 - першому та другому відповідачам
(реком.),

5 - третьому відповідачу - Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_4 (10003, АДРЕСА_3.)
(реком.)