ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2014 р.
Справа № 914/3120/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Комунального
підприємства «Бориславтеплоенерго»,
м.Борислав, Львівська область

про стягнення 7 898 грн. 87 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: Вознюк Є.В., представник
(довіреність №14-167 від 11.06.2014 р.);

від відповідача: Панас Ю.А., представник
(довіреність від 25.12.2013 р.);

Публічне акціонерне товариство
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», м. Київ звернулося
до Господарського суду Львівської
області з позовом до Комунального
підприємства «Бориславтеплоенерго»,
м.Борислав, Львівська область про
стягнення 7 898 грн. 87 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 01.09.2014р.
призначив розгляд справи на 15.09.2014 р.
Розгляд справи відкладався з підстав,
викладених в ухвалах суду.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив
задоволити. З приводу заявленого
позову пояснив, що між позивачем та
відповідачем 30.09.2011 р. було укладено
договір купівлі-продажу природного
газу №14/2543/11, на виконання умов якого
відповідачу було передано у власність
природний газ. Однак, відповідач свої
зобов'язання щодо оплати вартості
природного газу виконав несвоєчасно. У
зв'язку з порушенням строків оплати
вартості природного газу, відповідачу
нараховано інфляційні втрати в сумі 6 841
грн. 79 коп., 3% річних в сумі 1 057 грн. 09 коп.
Таким чином, загальний розмір
заборгованості, який підлягає до
стягнення з відповідача, становить 7 898
грн. 87 коп.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив,
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог. В своїх запереченнях
зазначив, що позивач нарахував
інфляційні втрати за період з 27.01.2014 р.
по 17.02.2014р., тобто, за період, що
становить менше, ніж один календарний
місяць. Також, позивачем нараховано
інфляційні втрати із суми 1 140 297 грн. 91
коп., в той час як сума заборгованості
становила 584 600 грн. 44 коп. Оскільки
період прострочення становив з 28.01.2014 р.
по 16.02.2014 р., що становить 20 календарних
днів, а не 22 календарних днів, як
зазначено позивачем у розрахунку. З
урахуванням 20 календарних днів
прострочки розмір 3% річних становить 960
грн. 99 коп. З огляду на наведене,
позовні вимоги в частині стягнення
інфляційних втрат в сумі 6 841 грн. 79 коп.
та 3% річних в сумі 96 грн. 10 коп. є
безпідставними та до задоволення не
підлягають.

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК
України, заяв про відвід суду не
поступало.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
суд встановив наступне.

30 вересня 2011 р. між Публічним
акціонерним товариством «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (продавець) та Комунальним
підприємством «Бориславтеплоенерго»
(покупець) було укладено договір
№14/2543/11 на купівлю-продаж природного
газу.

За цим договором продавець (позивач)
зобов'язався передати у власність
покупцю (відповідачу) у 2012 році
природний газ, а покупець зобов'язався
прийняти та оплатити газ на умовах
цього договору.

На виконання умов договору, позивач
протягом 2012-2013 років передав у
власність відповідачу природний газ на
загальну суму 2 629 760 грн. 86 коп., що
підтверджується актом
приймання-передачі природного газу від
31.10.2011р., актом приймання-передачі
природного газу від 27.11.2012 р., актом
приймання-передачі природного газу від
31.12.2012 р., актом приймання-передачі
природного газу від 30.11.2012 р. Факт
отримання природного газу
відповідачем у відповідних обсягах не
оспорюється.

Відповідно до абз. 1 п. 6.1. договору
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу (абз. 2 п. 6.2. договору).

У зв'язку з частковою сплатою
відповідачем вартості газу, ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» звернулося до
Господарського суду Львівської
області з позовом про стягнення з
відповідача згідно договору №14/2543/11
від 30.09.2011 р. суми основного боргу в
розмірі 584 600 грн. 44 коп., а також 40265грн.
36 коп. пені, 40 922 грн. 03 коп. штрафу, 19 793
грн. 07 коп. 3% річних, 15 189 грн. 46 коп.
інфляційних втрат.

14.05.2014 р. Господарський суд Львівської
області у справі №914/1195/14 виніс рішення,
яким позов задоволив частково, стягнув
з відповідача на користь позивача
основний борг в сумі 584 600 грн. 44 коп.,
пеню в сумі 7 687 грн. 90коп., 3% річних в
сумі 19 793 грн. 07 коп., інфляційні втрати
в сумі 6879грн. 94коп. та судові витрати. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014р. по
справі №914/1195/14 рішення Господарського
суду Львівської області від 14.05.2014 р.
залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 02 вересня 2014року у справі
№914/1195/14, рішення Господарського суду
Львівської області від 14.05.2014 р. та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014 р. у
справі №914/1195/14 скасовано у частині
відмови в позові про стягнення пені в
сумі 17 938 грн. 42 коп., дану справу у
відповідній частині передано на новий
розгляд до Господарського суду
Львівської області.

У зв'язку з простроченням відповідачем
виконання зобов'язання з оплати боргу в
розмірі 584 600 грн. 44 коп., позивачем за
період з 27.01.2014 р. по 17.02.2014 р. нараховано
та заявлено до стягнення 3% річних в
розмірі 5176грн. 22 коп. та інфляційні
втрати в розмірі 44 333 грн. 21 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,
зобов'язання перестає діяти в разі його
припинення на підставах, передбачених
договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600,
601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають
підставою припинення зобов'язання
ухвалення судом рішення про
задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК
України).

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Ухвалення судом рішення про
задоволення вимог кредитора не
припиняє зобов'язальних правовідносин
сторін й не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України, що відображено у постанові
Пленуму від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» (п. 7), а
також Верховний Суд України, що
відображено, зокрема, у постанові від
05.12.2011 р. по справі №16/164 (2010) .

Судом перевірено розрахунок та
встановлено, що суми інфляційних втрат
та 3% річних нараховані позивачем за
період з 27.01.2014 р. по 17.02.2014 р. Сума
інфляційних втрат нарахована на розмір
боргу у сумі 1 140 297 грн. 91коп. Проте, як
вбачається із матеріалів справи,
розмір боргу станом на 27.01.2014 р.
становив 584 600 грн. 44 коп. та був
сплачений 17.02.2014 р. У справі №914/1195/14
розмір інфляційних втрат та 3% річних
був нарахований та заявлений за період
часу по 27.01.2014 р. включно.

Таким чином, 3% річних підлягає до
стягнення у меншому розмірі у зв'язку
із простроченням меншої тривалості,
ніж наведено позивачем у розрахунку, а
саме - з 28.01.2014 р. по 16.02.2014 р.

Після проведеного судом перерахунку
загальний розмір 3% річних становить 960
грн. 99 коп. (584 600,44 х 3% / 365 х 20).

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання.

В листі Верховного Суду України від
03.04.1997р. №62-97р «Рекомендації відносно
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ»
зазначається, що індекс інфляції
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць; тому умовно
слід рахувати, що сума, внесена за
період з 1 по 15 число відповідного
місяця, наприклад, травня, індексується
за період з врахуванням травня, а якщо з
16 по 31 число, то розрахунок починається
з наступного місяця - червня .

Як зазначено у постанові Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» індекс інфляції -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція.

Нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

З наведеного вбачається, що найменший
період визначення інфляційних
нарахувань становить місяць, а тому
прострочка платежу за менший період не
тягне за собою таких нарахувань. Розмір
боргу з урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
мала місце на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений Держкомстатом, за період
прострочки.

Аналогічної практики дотримується
Вищий господарський суд України,
зокрема, у постанові від 10.07.2013 р. по
справі №5002-33/4081-2012

Як вбачається із матеріалів справи,
прострочений борг відповідача перед
позивачем в сумі 584 600 грн. 44 коп. існував
в період з 28.01.2014 р. по 16.02.2014 р., що
становить 20 календарних днів. Таким
чином, до прострочених платежів не може
бути застосована індексація, оскільки
прострочка мала місце за період менший,
ніж місяць, а тому в задоволенні вимоги
про стягнення інфляційних втрат слід
відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позовні вимоги обґрунтовані поданими
доказами, а загальна сума
заборгованості, яка підтверджена
матеріалами справи та підлягає до
задоволення частково, складає 960 грн.
99коп. 3% річних. В задоволенні решти
позовних вимог слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
то судові витрати по розгляду справи
необхідно покласти на відповідача
відповідно до ст. 49 ГПК України
пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
11, 509, 526, 530, 551, 599, 612, 625, 626 ЦК України, ст.
193, 230, 231, 233 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35,
44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального
підприємства «Бориславтеплоенерго»,
м.Борислав, вул. Коваліва, 52А, Львівська
область (ідентифікаційний код 13809128) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, 6
(ідентифікаційний код 20077720) 960 грн. 99
коп. 3% річних, 222 грн. 16 коп. судового
збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

В судовому засіданні 20.10.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено 27.10.2014
р.

Суддя
Мазовіта А.Б.