ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р.
Справа № 914/901/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Зварич О.В.

суддів
Гриців В.М.

Скрипчук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Київського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері за
№ 6-1809вих14 від 20.06.2014р. (вх.№01-05/3206/14 від
10.07.2014р.)

на рішення Господарського суду
Львівської області від 02.06.2014р.

у справі № 914/901/14

за позовом: Київського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Міністерства оборони України

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трейд Проперті
Груп» (надалі ТзОВ «Трейд Проперті
Груп»)

за участю третьої особи-1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору: Центрального територіального
управління капітального будівництва

за участю третьої особи-2, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору: Івано-Франківської
квартирно-експлуатаційної частини
району

за участю третьої особи-3, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору: ОСОБА_4 (надалі ОСОБА_4)

про визнання недійсним договору,
відшкодування збитків в порядку
подвійної реституції,

за участю:

від прокуратури: Марушій О.А.
(посвідчення № 025356, видане 04.04.2014р.);

від позивача: Зима Л.С. - представник
(довіреність № 220/472/д від 27.06.2014р.);

від відповідача: Довгий І.О. -
представник (довіреність б/н від
22.04.2014р.);

від третіх осіб: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 02.06.2014р. у справі
№914/901/14 (суддя Кидисюк Р.А.) відхилено
заяву про вжиття заходів до
забезпечення позову. Відмовлено
повністю в задоволенні позовних вимог.
Стягнуто з Міністерства оборони
України в дохід Державного бюджету
України 12940,24 грн. судового збору.

В ході розгляду справи суд першої
інстанції встановив відсутність
доказів про вчинення спірного
правочину під впливом обману. В частині
позовної вимоги про стягнення з
відповідача збитків в порядку
подвійної реституції, суд вказав, що
чинне цивільне законодавство не
містить такого поняття як подвійна
реституція, а правовим наслідком
укладення договору під впливом обману
може бути стягнення збитків у
подвійному розмірі відповідно до
частини 2 статті 230 Цивільного кодексу
України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Київський прокурор з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
подав апеляційну скаргу, в якій вважає,
що суд першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права.
Стверджує, що укладений між
Міністерством оборони України та ТзОВ
"Трейд Проперті Груп" договір від
30.11.2011р. вчинено під впливом обману.
Обман, на думку прокурора, полягає в
тому, що продавцем за спірним
договором, передано позивачу квартиру
№ 110, яка не відповідає вимогам
Державних будівельних норм України
(ДБН) та санітарно-технічним нормам.
Звертає увагу на те, що місцевий
господарський суд безпідставно не
врахував факт проведення Київською
прокуратурою з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері перевірки, у
ході якої 26.04.2013р. порушено кримінальне
провадження та внесено до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0000042 за ознаками злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 423 КК України
(зловживання військовою службовою
особою владою або службовим
становищем) та не взяв до уваги
висновків досудового розслідування,
висновків експерта та висновку
комісійної судової
будівельно-технічної експертизи №
7832-7847 від 19.08.2013р. за матеріалами
досудового розслідування, які на його
думку, є належними доказами у справі.
Просить скасувати рішення
господарського суду Львівської
області від 02.06.2014р. у справі №914/901/14,
прийняти нове рішення, яким визнати
недійсним з моменту укладення договір
з купівлі і продажу нерухомості в
регіонах України (квартири для
військовослужбовців Збройних сил
України на вторинному ринку) від
30.11.2011р. та стягнути з ТзОВ "Трейд
Проперті Груп" на користь держави в
особі Міністерства оборони України в
порядку подвійної реституції (в
подвійному розмірі) 586112,00 грн.

Позивач Міністерство оборони України у
відзиві на апеляційну скаргу вказує, що
повністю підтримує вимоги і доводи
апеляційної скарги прокурора та
просить в повному обсязі її задоволити.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу зазначає, що в його діях не було
жодного умислу на відчуження позивачу
квартир, що не відповідають нормам ДБН.
Звертає увагу на те, що про завершення
будівництва об'єкта нерухомого майна
та про його готовність свідчить акт
готовності об'єкта до експлуатації від
01.03.2011р. та сертифікат відповідності №
ІФ000358 від 18.03.2011р. Стверджує про
відсутність жодних зауважень з приводу
акта готовності об'єкта до
експлуатації та сертифікату
відповідності, вони є чинними і такими,
що містять достовірну інформацію.
Вказує, що на день укладення спірного
правочину йому не було і не могло бути
відомо про те, що квартира, яка є
предметом спірного договору може не
відповідати певним нормативним
вимогам та нормам ДБН, оскільки наявні
на той час технічний паспорт, акт
готовності об'єкта до експлуатації та
сертифікат відповідності очевидно та
достовірно стверджують про
відповідність даної квартири
проектній документації, вимогам
державних стандартів, будівельних норм
і правил та підтверджують готовність
о'єкта нерухомого майна до
експлуатації. Інших документів, які б
свідчили про невідповідність квартири
нормам ДБН не існувало. Вважає, що дані
обставини беззаперечно свідчать про
відсутність з боку відповідача факту
обману позивача щодо технічних
характеристик об'єкта нерухомості, а
відповідно, і такого умислу, що в цілому
свідчить про відсутність правових
підстав для визнання недійсним
спірного договору згідно вимог ст. 230 ЦК
України та стягнення грошових коштів у
вигляді подвійної реституції. Просить
залишити без змін рішення
господарського суду Львівської
області від 02.06.2014р. у справі №914/901/14, а
апеляційну скаргу Київського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері - без
задоволення.

Треті особи не надали витребуваних
судом письмових, документально
обґрунтованих відзивів на апеляційну
скаргу, не забезпечили явки в судове
засідання уповноважених
представників, про дату, час і місце
розгляду апеляційної скарги належно
повідомлені, про що свідчать
повідомлення про вручення поштових
відправлень від 08.10.2014р. та
ознайомлення під розписку з датою
наступного судового засідання від
06.10.2014р.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу, відзиви на
апеляційну скаргу та заслухавши
пояснення учасників судового процесу,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
прийшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.11.2011р. між ТзОВ "Трейд Проперті Груп"
(продавець) та Міністерством оброни
України (покупець) укладено договір з
купівлі і продажу нерухомості в
регіонах України, предметом якого є
закупівля у 2011 році квартир у регіонах
України для військовослужбовців
Збройних Сил України на вторинному
ринку, що здійснюється за рахунок
Державного бюджету України (а.с. 113-114,
т.1).

В пункті 1.2 зазначено, що даний договір
укладено на підставі рішення комітету
з конкурсних торгів Міністерства
оброни України (витяг з протоколу
засідання комітету з конкурсних торгів
Міністерства оброни України № 127/137/1
від 14.11.2011р.).

Згідно п. 1.3 за цим договором продавець
зобов'язується передати (продати) у
власність покупця з обов'язковим
оформленням права власності на житло
за державою Україна в особі
Міністерства оборони України, а
покупець зобов'язується прийняти у
власність та сплатити обумовлену
грошову суму за об'єкт нерухомості,
який відповідно до
правовстановлюючого документа
значиться як: квартира № АДРЕСА_1,
загальною площею - 60,8 м2, житлова площа -
36,9 м2; кількість кімнат - 2. Відчужувана
квартира належить продавцю на праві
власності на підставі свідоцтва на
право власності на нерухоме майно
серії САЕ № 426747 від 29.09.2011р.

Продавець стверджує (визнає), що
зазначена квартира на момент укладення
цього договору нікому не продана, не
подарована, іншим особам не відчужена,
не заставлена, під забороною
відчуження (арештом) в податковій
заставі вона не перебуває, прав щодо
неї у третіх осіб як в межах, так і за
межами України немає. Продавець
гарантує, що прихованих недоліків
об'єкт нерухомості, що відчужується, не
має, якість житла відповідає вимогам
державних будівельних норм України
(ДБН). Квартира готова під заселення,
опоряджувальні роботи виконані в
повному обсязі. Заборгованості по
комунальних, інших платежах та
платежах за теплову та електроенергію
немає. Правочин не суперечить правам та
інтересам неповнолітніх та
непрацездатних дітей. Вказане
підтверджується витягами з Єдиного
реєстру заборон та Державного реєстру
обтяжень (п.1.4 договору).

У відповідності до п. 1.5 договору
відчужувана квартира покупцем
оглянута, недоліків, які перешкоджають
використанню за цільовим призначенням
на момент огляду не виявлено. Претензій
до продавця щодо якісних характеристик
відчужуваної квартири покупець не має.

Розділом 2 договору передбачено, що
продавець зобов'язується передати
квартиру покупцю у стані, що відповідає
санітарним нормам щодо житлових
приміщень (житло готове під заселення,
опоряджувальні роботи виконані в
повному обсязі) і умовам цього
договору, а також ключі від квартири та
правовстановлюючі документи;
попередити покупця про всі відомі йому
недоліки майна та за власні кошти
усунути приховані недоліки, виявлені
покупцем протягом трьох років.

Відповідно до п. 3.1 ціна цього договору
за квартиру становить - 293056,00 грн. з
урахуванням ПДВ, із розрахунку 4820,00 грн.
за 1 м2 загальної площі відчужуваної
квартири з урахуванням ПДВ.

Розділом 4 договору встановлено
порядок здійснення оплати за ним.

В пункті 4.2 договору зазначено, що після
сплати всіх коштів за договором
покупець та продавець складають
двохсторонній акт приймання-передачі
квартири, в якому вказується сума
перерахованих коштів та площа
квартири.

Розділами 6-7 договору передбачено
права, обов'язки та відповідальність
сторін.

За невиконання визначених договором
зобов'язань і умов та за зміну або
розірвання його в односторонньому
порядку сторони несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством України і договором (п.
7.1 договору).

Згідно розділу 9 договору у випадку
виникнення спорів або розбіжностей
сторони зобов'язуються вирішувати їх
шляхом взаємних переговорів та
консультацій. У разі недосягнення
сторонами згоди, спори (розбіжності)
вирішуються в судовому порядку.

Сторони погодили, що договір набирає
чинності з дня його підписання та діє
до 29.12.2011р., у будь-якому випадку до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань в частині розрахунків (п. 10.1
договору).

Відповідно до п. 11.3 договору право
власності на придбане нерухоме майно
(квартиру) виникає у покупця з моменту
державної реєстрації права власності.

Сторони підтверджують, що цей договір
не носить характеру фіктивного та
удаваного правочину та відповідає їх
власній волі (п. 11.4 договору).

Пунктом 11.6 договору передбачено, що всі
зміни та доповнення до цього договору,
що зроблені за узгодженням сторонами
повинні бути нотаріально посвідчені і
зареєстровані відповідно до вимог
чинного законодавства.

Договір з купівлі і продажу
нерухомості в регіонах України
(квартир для військовослужбовців
Збройних Сил України на вторинному
ринку) від 30.11.2011р. підписаний і
скріплений печатками його сторін,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 та зареєстрований в
реєстрі за №378.

Згідно тексту нотаріального напису,
вчиненого на вищевказаному договорі,
нотаріус на момент посвідчення,
встановив особи сторін договору, їх
дієздатність та правоздатність, а
також перевіряв повноваження
представників сторін.

07.12.2011р. сторони уклали та належним
чином оформили договір про внесення
змін до договору з купівлі і продажу
нерухомості в регіонах України
(квартир для військовослужбовців
Збройних Сил України на вторинному
ринку) від 30.11.2011р., яким погодили новий
поетапний порядок фінансування
придбання житла та порядок внесення
коштів в сумі 293056,00 грн. (а.с.116, т.1).

Набуття Міністерством оборони України
права власності на квартиру № АДРЕСА_1
на підставі договору з купівлі-продажу
нерухомості в регіонах України від
30.11.2011р. підтверджується наявною в
матеріалах справи копією витягу про
державну реєстрацію прав Обласного
комунального підприємства
"Івано-Франківського обласного бюро
технічної інвентаризації" за № 32446357
від 12.12.2011р. (а.с.117, т.1).

До матеріалів справи приєднано копії
технічного паспорта на квартиру №
АДРЕСА_1, технічної характеристики
квартири № 110 та плану квартири № 110
(а.с.134, 136, т.1).

Відповідно до акта від 15.12.2011р.
відповідач передав, а позивач прийняв 30
квартир загальною площею 1806,90 м2 в м.
Івано-Франківськ, по вулицях
Федьковича, 114; Січових Стрільців, 76В;
АДРЕСА_1 (а.с.19-20, т.1).

Згідно Акта № 1 від 15.12.2011р. відповідач
передав позивачу квартиру АДРЕСА_1
(а.с.118, т.1).

Зазначений Акт № 1 від 15.12.2011р.
підписаний представниками сторін
договору, їх підписи засвідчено
відтисками печаток, без будь-яких
застережень щодо технічного та
санітарно-технічного стану квартири №
110. В акті, зокрема, зазначено, що
квартира № 110 передається на виконання
умов договору з купівлі і продажу
нерухомості в регіонах України від
30.11.2011р. з додатковою угодою від 07.12.2011р.,
відповідає вимогам чинних
нормативно-правових актів (Державних
будівельних норм, правил, стандартів)
та санітарним нормам щодо житлових
приміщень та готова для проживання в
ній.

З акта звірки взаєморозрахунків
вбачається, що станом на 01.05.2012р.
заборгованість позивача перед
відповідачем по договору № 378 від
30.11.2011р. складає 293056,00 грн. Представники
сторін підписали акт
взаєморозрахунків без посилання на
виявлені скриті недоліки квартири № 110
(а.с. 119, т.1).

Наявними в матеріалах справи копіями
платіжних доручень № 227/53/67 від 21.05.2012р.
та № 227/53/225 від 05.06.2012р. підтверджується
факт виконання покупцем Міністерством
оброни України свого зобов'язання
перед продавцем ТзОВ "Трейд Проперті
Груп" щодо оплати вартості придбаної
квартири, встановленої договором в
розмірі 293056,00 грн. (а.с.112, т.1).

04 грудня 2012 року комісією в складі
головного державного інспектора
відділу № 1 ДАБКА в Івано-Франківській
області Іванюк К.М., головного інженера
Івано-Франківської КЕЧ району майора
Григоренко О.І., головного архітектора
проекту ТзОВ "АБТ Тектум" Абрамкіна О.І.,
начальника Івано-Франківського
гарнізону полковника Павлюка І.П.,
начальника відділу технічного нагляду
за будівництвом Західного УКБ МОУ
Леочка М.Г. складено акт проведення
огляду квартир на предмет
відповідності житла нормам ДБН та
фактичного стану квартир перелікам
опоряджувальних робіт, в якому вказано,
що в ході обстеження квартир, в т.ч.
квартири № АДРЕСА_1 встановлено факт
виконання будівельно-монтажних робіт
згідно тендерної документації, які
відповідають ДБН, за винятком
встановлення радіорозеток. Водяні
лічильники з фільтрами встановлені по
всіх квартирах. Висота мансардних
приміщень відповідає ДБН В.2.2.-15-2005.
Будинки і споруди. Житлові будинки
(а.с.160, т.1).

В результаті комісійного обстеження
квартир, в т.ч. квартири № АДРЕСА_1,
комісією зроблено висновок, що дані
квартири придатні під заселення,
відповідають ДБН при умові
встановлення радіоприймачів,
пофарбування водостійкою емаллю на всю
висоту стін та при усуненні зауважень
по квартирі № 29, що по АДРЕСА_1.

Відповідач усунув вищеописані
недоліки, що підтверджується актом від
20 грудня 2012 року проведення огляду
квартир на предмет фактичного стану
житла після усунення недоліків у
відповідності до акта від 04.12.2012р. (а.с.
161, т.1).

Згідно протоколу засідання комісії з
контролю за розподілом житла в
гарнізонах Збройних Сил України за № 35
від 04.04.2013р. комісією, склад якої
затверджено наказом Міністра оборони
України № 354 від 08.07.2010р., здійснено
перевірку дотримання вимог житлового
законодавства при розподілі житла в
Івано-Франківському гарнізоні,
протоколом № 35 від 04.04.2013р. затверджено
список розподілу постійного житла у
новобудові, зокрема квартиру №
АДРЕСА_1, було виділено м-р ОСОБА_16
(а.с.171-177,т. 1).

Зазначений протокол № 35 від 04.04.2013р.
підписаний всіма членами комісії без
будь-яких застережень, в т.ч. щодо
технічного та/або санітарно-технічного
стану квартира № АДРЕСА_1.

Достовірність змісту вищеописаних
документів сторони не оспорюють.

У висновку комісійної судової
будівельно-технічної експертизи №
7832-7847 від 19.08.2013р., проведеної на
підставі постанов Київського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Центрального
регіону України від 10.06.2013р. та від
14.07.2013р. встановлено, що 6 квартир (№№ 28,
29, 58, 60, 106, 110 по АДРЕСА_1), а також 10
квартир (№№ 64, 66, 70, 101, 102, 103, 132, 134, 199, 205
по вул.Січових Стрільців, 76-В) у м.
Івано-Франківськ не відповідають
вимогам Державних будівельних норм
України; зазначені будинки побудовані
з відхиленням від проекту та вимог ДБН
В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові
будинки. Основні положення»; робочі
проекти будинків не відповідають
вимогам державних будівельних норм та
іншим законодавчим документам в
будівництві (а.с.42-53, т.1).

Підставою звернення Київського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України до місцевого господарського
суду з даним позовом слугували
висновки комісійної судової
будівельно-технічної експертизи про
те, що квартира АДРЕСА_1 не відповідає
вимогам Державних будівельних норм
України. Прокурор просить визнати
недійсним з моменту укладення договір
з купівлі і продажу нерухомості в
регіонах України (квартир для
військовослужбовців Збройних Сил
України на вторинному ринку) від
30.11.2011р. Посилається на те, що
оспорюваний договір укладено
внаслідок обману. Стверджує, що
відповідач передав позивачу квартиру
АДРЕСА_1, про не відповідність якої
умовам договору та технічно-санітарним
вимогам було відомо ще до укладення
договору, внаслідок чого ТзОВ "Трейд
Проперті Груп" завдало економічним
інтересам держави збитки в розмірі
586112,00 грн. (ціна квартири 293056,00 грн. * 2).

При винесенні постанови, колегія
суддів керувалася наступним.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема є договори та інші
правочини.

В частині 7 статті 179 ГК України
зазначено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з врахуванням вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до матеріалів справи
предметом спору в даній справі є
визнання недійсним з моменту укладення
договору з купівлі і продажу
нерухомості в регіонах України
(квартир для військовослужбовців
Збройних Сил України на вторинному
ринку) від 30.11.2011р., укладеного між ТзОВ
"Трейд Проперті Груп" та Міністерством
оброни України.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 203 ЦК України встановлено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Так, зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 229 ЦК України передбачено:
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Виходячи з наведеної вище норми,
позивачу потрібно довести не лише
обставини щодо істотності помилки при
укладенні договору, а й те, що інша
сторона заперечувала чи замовчувала
наявність таких обставин.

В ході розгляду апеляційної скарги
Київського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
судом встановлено, що придбана
Міністерством оборони України
квартира № АДРЕСА_1, приймалась за
актом приймання-передачі, представники
Міністерства Оборони України мали
змогу ретельно перевірити придбане у
відповідача майно та у випадку
виявлення певних недоліків
відповідним чином реагувати.

Матеріалами даної справи підтверджено
неодноразовий огляд квартири АДРЕСА_1
представниками Міністерства оборони
України та відсутність будь-яких
зауважень з їх сторони щодо технічного
та санітарно-технічного стану
квартири, порушень норм та приписів
ДБН.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06.11.2009р.
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" та п. 3.10
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013р. "Про деякі питання визнання
право чинів (господарських договорів)
недійсними" правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману.

Правовою підставою визнання недійсним
договору, вчиненого під впливом обману,
є невідповідність волевиявлення
учасника його внутрішній волі (ч. 3 ст. 205
ЦК України), оскільки обман має місце,
якщо сторона заперечує наявність
обставин, які можуть перешкодити
вчиненню правочину, або якщо вона
замовчує їх існування.

Обман, про який йдеться у статті 230 ЦК
України, слід розуміти як навмисне
введення в оману учасника угоди шляхом
повідомлення відомостей, що не
відповідають дійсності, або
замовчування обставин, що мають
істотне значення для угоди, що
укладається. Ознакою обману є умисел,
тобто особа знає про наявність чи
відсутність певних обставин і про те,
що друга сторона, якби вона володіла
цією інформацією, не вступила б у
правовідносини, не вигідні для неї.
Також обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.
Таким чином, обман - це винні, навмисні
дії сторони, яка намагається запевнити
іншу сторону у таких властивостях й
наслідках правочину, які насправді
настати не можуть.

Судом встановлено та підтверджено
наявними в матеріалах справи доказами,
що багатоквартирний будинок № АДРЕСА_1,
в якому знаходиться спірна квартира №
110, було прийнято в експлуатацію без
будь-яких застережень та встановлення
порушень приписів ДБН (акт готовності
об'єкта до експлуатації від 01.03.2011р.) та
на цей будинок видано сертифікат
відповідності №ІФ000358 від 18.03.2011р.
(а.с.149-154, 157, т.1).

Сертифікат відповідності № ІФ000358 від
18.03.2011р., виданий Інспекцією державного
архітектурно-будавельного контролю в
Івано-Франківській області, засвідчує
відповідність закінченого
будівництвом об'єкта (окремого
пускового комплексу)
багатоквартирного житлового будинку;
нове будівництво по АДРЕСА_1, загальна
площа будинку - 8169,20 м2, загальна площа
квартир - 6471,50 м2, житлова площа - 3448,20 м2
проектній документації, вимогам
державних стандартів, будівельних норм
і правил та підтверджує його
готовність до експлуатації. Замовник
об'єкта будівництва - ПАТ "САТП-0901",
генпроектувальник (проектувальник)
-ТОВ АБТ "Тектум", генпідрядник
(підрядник) - ТОВ "Турботабудінвест".

Відповідно до Постанови КМ України № 923
від 08 жовтня 2008 року "Про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів" (чинної на
момент видачі сертифікату
відповідності № ІФ000358 від 18.03.2011р.)
сертифікат відповідності - документ, що
засвідчує відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам.

Станом на дату постановлення
оскаржуваного судового рішення у даній
справі, вищевказаний сертифікат
відповідності № ІФ000358, виданий 18.03.2011р.
Інспекцією державного
архітектурно-будавельного контролю в
Івано-Франківській області, не
скасований, не відмінений, не визнаний
недійсним.

Отже, станом на час прийняття
багатоквартирного будинку № АДРЕСА_1 в
експлуатацію, Інспекцією державного
архітектурно-будавельного контролю в
Івано-Франківській області, яка несе
відповідальність за його видачу, не
виявлено жодних порушень технічного та
санітарно-технічного стану будинку та
квартир.

Зазначене, на думку колегії суддів,
свідчить про те, що відповідач не міг
знати про можливі порушення при
будівництві об'єкта, а відтак
безпідставним є твердження прокурора
про обізнаність відповідача з
можливими порушеннями та намір ввести
в оману свого контрагента за
оспорюваним договором.

З наведеного, апеляційний
господарський погоджується з
висновком місцевого господарського
суду та констатує недоведеність факту
укладення оспорюваного договору
внаслідок обману, внаслідок чого
відсутні правові підстави для визнання
недійсним з моменту укладення договору
з купівлі і продажу нерухомості в
регіонах України (квартир для
військовослужбовців Збройних Сил
України на вторинному ринку) від
30.11.2011р., укладеного між ТзОВ "Трейд
Проперті Груп" та Міністерством оброни
України.

На думку колегії суддів, хибними є
твердження скаржника про те, що
місцевий господарський суд
безпідставно не взяв до уваги висновок
№ 7832-7847 комісійної судової
будівельно-технічної експертизи від
19.08.2013р., як належний доказ у даній
справі, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 4
від 23.03.2012 р. "Про деякі питання практики
призначення судової експертизи"
висновок судової експертизи, яку було
проведено в межах провадження з іншої
справи, в тому числі цивільної,
кримінальної, адміністративної,
оцінюється господарським судом у
вирішенні господарського спору на
загальних підставах як доказ зі справи,
за умови, що цей висновок містить
відповіді на питання, які виникають у
такому спорі, і поданий до
господарського суду в належним чином
засвідченій копії.

Однак, колегія суддів вважає, що
обгрунтування предмета даних позовних
вимог обставинами, встановленими у
висновку будівельно-технічної
експертизи № 7832-7847 від 19.08.2013р., не
підтверджує обставин щодо істотності
помилки при укладенні спірного
договору, а також того, що інша сторона
заперечувала чи замовчувала наявність
таких обставин, чи мала умисел на
застосування обману.

Слід зазначити, що висновок комісійної
судової будівельно-технічної
експертизи №7832-7847 від 19.08.2013р.
ґрунтувався на матеріалах, поданих
лише позивачем, відтак його не можна
оцінювати як висновок судового
експерта у розумінні ст.ст. 41, 42 ГПК
України, оскільки цей висновок надано
без відповідного доручення суду, тобто
без оголошення ухвали про призначення
експертизи; спеціаліста, що його
надавав, не було попереджено про
відповідальність, встановлену законом,
що, зокрема підтверджується
постановами від 10.06.1013 р. та від 14.07.2013р.
Відтак, даний висновок не має доказової
сили.

Крім того, колегія суддів вважає
безпідставними твердження скаржника
про те, що суд першої інстанції не
врахував факт порушення 26 квітня 2013 р.
Київською прокуратурою з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
кримінального провадження та внесення
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000042 за ознаками
злочину передбаченого ч. 2 ст. 423 КК
України, з наступних підстав.

Матеріали досудового розслідування
кримінального провадження, яке внесено
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000042 не є за
своєю правовою природою вироком суду в
кримінальному провадженні, а
обставини, які на даний час у вказаному
провадженні лише розслідуються, не
можуть вважатися остаточними та
доведеними в розумінні статей 33, 34 та 35
ГПК України.

Колегія суддів відхиляє покликання
апелянта про невідповідність
проданого житла вимогам ДБН В.2.2.-15-2005 та
ДБН В.1.1.1-7-2002 (у житловому будинку №
АДРЕСА_1, в якому знаходиться спірна
квартира №110 неробочий стан ліфтів; на
мансардному поверсі, відсутня зупинка
ліфтів; в будинку відсутній
сміттєпровід, тощо), оскільки виявлені
недоліки стосуються житлового будинку
№ АДРЕСА_1 в цілому, а не об'єкта
спірного договору та предмета даного
спору - квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 60,8 м2..

Вище зазначалось, що відповідно до п. 1.5
спірного договору відчужувана
квартира (АДРЕСА_1, загальною площею 60,8
м2) покупцем оглянута, недоліків, які
перешкоджають її використання за
цільовим призначенням на момент огляду
не виявлено. Претензій до продавця щодо
характеристик відчужуваної квартири
покупець не має.

Щодо позовної вимоги про стягнення з
відповідача 586112,00 грн. в порядку
подвійної реституції, то місцевий
господарський суд правомірно звернув
увагу прокурора та позивача на те, що
чинне законодавство України не містить
такого поняття, як "подвійна
реституція".

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.2009р. "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
зазначено, що реституція як спосіб
захисту цивільного права (частина
перша статті 216 ЦК) застосовується лише
в разі наявності між сторонами
укладеного договору, який є нікчемним
чи який визнано недійсним. У зв'язку з
цим вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, за правилами реституції
може бути пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину.

Статтею 230 ЦК України не передбачено
такого наслідку за недійсним
правочином, вчиненим під впливом
обману, як "подвійна реституція".

Правовим наслідком укладення договору
під впливом обману може бути стягнення
збитків у подвійному розмірі та
моральної шкоди, у зв'язку з вчиненням
цього правочину (ч.2 ст. 230 ЦК України).

З огляду на вищенаведені обставини,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що прокурор повинен був
довести факт завдання позивачу власне
збитків внаслідок укладення договору
під впливом обману, правова категорія
яких визначена ст. 22 ЦК України. Для їх
доказування необхідно проаналізувати
та довести наявність повного складу
цивільного правопорушення: шкода, вина,
причинний зв'язок, протиправність.
Однак, в матеріалах справи відсутні
докази наявності повного складу
цивільного правопорушення.

Отже, суд правомірно відмовив в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
держави в особі Міністерства оборони
України 586112,00 грн. в порядку подвійної
реституції.

Водночас, колегія суддів вважає, що
місцевий господарський суд підставно
відхилив заяву позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову шляхом
накладення арешту на наявні
розрахункові рахунки відповідача в
сумі ціни позову.

Відповідно до ст. 66 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

В пунктах 1, 3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 16 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 ГПК,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову. Саме
лише посилання в заяві на потенційну
можливість ухилення відповідача від
виконання судового рішення без
наведення відповідного обґрунтування
не є достатньою підставою для
задоволення відповідної заяви.

Однак, прокурор не надав суду доказів,
які б підтверджували очевидну
небезпеку заподіянню шкоди правам,
свободам та інтересам позивача.
Припущення прокурора про те, що
незастосування заходів до
забезпечення позову може утруднити або
зробити неможливим подальше виконання
рішення господарського суду у даній
справі, не є підставою для вжиття таких
заходів шляхом накладення арешту на
наявні розрахункові рахунки
відповідача.

Аналізуючи причини відхилення судом
клопотання позивача - Міністерства
оборони України про звільнення його
від сплати судового збору у разі
відмови в позові прокурора (а.с.199-200, т.1),
колегія суддів прийшла до наступних
висновків.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про
судовий збір", враховуючи майновий стан
сторони, суд може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі. Суд може зменшити
розмір судового збору або звільнити
від його сплати на підставі, зазначеній
у частині першій цієї статті.

В п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2013р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
наголошується на тому, що єдиною
підставою для вчинення господарським
судом дій, зазначених у статті 8 Закону,
є врахування ним майнового стану
сторін.

Відтак, відстрочення, розстрочення,
зменшення розміру або звільнення від
сплати судового збору є правом суду, а
не його обов'язком. При цьому, це право
суду закон пов'язує із встановленням
обставин, які свідчать про дійсну
складність фінансового становища
сторони, яка звертається з відповідним
клопотанням.

Водночас, законом не визначено
обставин, які беззаперечно свідчать
про наявність у суду обов'язку вчинення
відповідних дій, а обґрунтування
відповідних обставин покладається на
заінтересовану сторону.

Підставою для звільнення від сплати
судового збору позивач вказує важке
фінансове становище та незадовільний
майновий стан, проте, не надав суду
жодних належних та допустимих доказів,
які б давали підстави для звільнення
його від сплати судового збору.

В пункті 4.6 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України" (з
наступними змінами та доповненнями)
зазначено, що приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд, у
разі повної або часткової відмови в
позові, стягує судовий збір з
визначеного прокурором позивача
(повністю або пропорційно задоволеним
вимогам), за винятком випадків, коли
останнього звільнено від сплати
судового збору та коли позивачем у
справі є сам прокурор. Стягнення
відповідних сум судового збору
здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

З огляду на вищенаведене, апеляційний
господарський суд вважає, що судом
першої інстанції вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам,
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
тому його слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги слід покласти на позивача
згідно вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду
Львівської області від 02.06.2014р. у справі
№914/901/14 залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Стягнути з Міністерства оборони
України (03168, Повітрофлотський
проспект, 6, м.Київ; ідентифікаційний
код 00034022) в доход Державного бюджету
України 6470,12грн. судового збору за
розгляд апеляційної скарги.

Справу повернути в господарський суд
Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя
Зварич О.В.

судді
Гриців В.М.

Скрипчук О.С.