ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р.
Справа № 911/4255/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф.,
розглянувши матеріали

за позовом приватного акціонерного
товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ
"УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА",
ідентифікаційний код: 30859524,
місцезнаходження: 03038, м. Київ, вул.
Федорова Івана, буд. 32 літ. А,

до товариства з додатковою
відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ
"ПРОВІТА", ідентифікаційний код: 31704186,
місцезнаходження: 07300, Київська обл., м.
Вишгород, вул. Набережна, буд. 7,

про відшкодування шкоди в порядку
регресу,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

приватне акціонерне товариство
"СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА
СТРАХОВА ГРУПА" (далі за текстом:
Позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовною
заявою до товариства з додатковою
відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ
"ПРОВІТА" (далі за текстом: Відповідач)
про стягнення страхового
відшкодування у порядку регресу у сумі
18 930,19 грн. (вісімнадцять тисяч дев'ятсот
тридцять гривень 19 коп.), пені у сумі 1
339,12 грн. (одна тисяча триста тридцять
дев'ять гривень 12 коп.) та трьох
процентів річних у сумі 180,49 грн. (сто
вісімдесят гривень 49 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує
тим, що відповідно до умов договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з водієм
та пасажирами від 26.12.2012 року
№28-0199-12-01563, за наслідками
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 28.11.2013 року в м. Новомосковськ
на перехресті вул. 195 Стр. Дивізії та
вул. Комсомольська за участю
застрахованого Позивачем
транспортного засобу, Позивачем було
здійснено виплату страхового
відшкодування у сумі 19 930,19 грн., у
зв'язку з чим Позивач набув право
вимоги до Відповідача на одержання
виплаченого страхового відшкодування
у порядку регресу.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 06.10.2014 року порушено
провадження у справі №911/4255/14 та
призначено розгляд справи на 27.10.2014
року.

16.10.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Позивача надійшла заява від 14.10.2014
року №11/9786 (вх. № 22292/14 від 16.10.2014 року), у
якій Позивач просить розгляд справи
провести за відсутності представника
позивача.

27.10.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Відповідача надійшов лист б/н, б/д
(вх. №23237/14 від 27.10.2014 року) з доданими
документами, у якому Відповідач
зазначає, що він повинен сплатити
Позивачу суму боргу без урахування
пені та трьох процентів річних у
розмірі 18 930,19 грн.

В судове засідання 27.10.2014 року
представники Позивача та Відповідача
не з'явились. Представник Відповідача
про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Беручи до уваги викладене, а також те,
що ухвала господарського суду
Київської області від 06.10.2014 року
направлена на адресу Відповідача, суд
дійшов висновку, що Відповідач був
належним чином повідомлений про
порушення провадження у справі та час і
місце розгляду справи.

У зв'язку з цим, спір розглядався за
наявними у справі матеріалами, після
дослідження яких суд видалився до
нарадчої кімнати для прийняття рішення
у справі, оголошення якого призначено
на 27.10.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дослідивши
подані докази, суд -

Встановив:

26.12.2012 року між приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Українська страхова група" (страховик)
та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено
договір добровільного страхування
наземних транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з водієм
та пасажирами від 26.12.2012 року №28-0199-12-01563
(далі за текстом: Договір страхування).

Згідно п. 4 Договору страхування,
застрахованим транспортним засобом є
транспортний засіб Volkswagen Polo Sedan, 2012 року
випуску, номер кузову НОМЕР_3.

Договором страхування у п. 5 визначено,
що страховими ризиками є викрадення,
ДТП, ПДТО, стихійні лиха, пожежа, вибух,
напад тварин; безумовна франшиза за
страховим випадком по ризику
«Викрадення» складає 0,00%, а по іншим
ризикам складає 0,50%. Дійсна вартість ТЗ
на момент підписання Договору
становить 16 591,04 доларів США.

Пунктом 6 Договору страхування
визначено, що розмір страхової суми
складає 133 391,96 грн.

Відповідно до п. 8 Договору страхування,
строк дії Договору страхування
становить з 27.12.2012 року по 26.12.2017 року.

Згідно п. 9 Договору страхування,
лімітом відшкодування є гривневий
еквівалент сум по курсу ПАТ «КІБ КРЕДІ
АГРІГОЛЬ» (на момент настання
стразового випадку) розрахований на
відповідний Період страхування
наступним чином: 1-й рік 100% дійсної
вартості ТЗ на момент підписання
Договору; 2-й рік 90% дійсної вартості ТЗ
на момент підписання Договору; 3-й рік 80%
дійсної вартості ТЗ на момент
підписання Договору; 4-й рік 70% дійсної
вартості ТЗ на момент підписання
Договору; 5-й рік 60% дійсної вартості ТЗ
на момент підписання Договору; 6-й рік 50%
дійсної вартості ТЗ на момент
підписання Договору. Зобов'язання
страховика починаються не раніше
проведення огляду та фотографування
ТЗ, що підтверджується Актом огляду ТЗ(
умова не поширюється на ТЗ, що
купується в автосалоні при одночасному
виконанні наступних умов: ТЗ не
експлуатувався раніше, ТЗ не має
пошкоджень).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про страхування», договір страхування
- це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

28.11.2013 року о 08 год. 00 хв. на перехресті
вул. 195 Стр. Дивізії та вул.
Комсомольська, в м. Новомосковськ
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю транспортного засобу Volkswagen
Polo Sedan, номерний знак НОМЕР_1 № кузова
НОМЕР_3, що належить ОСОБА_2, під
керуванням ОСОБА_3, та транспортного
засобу ГАЗ 330202-414, номерний знак НОМЕР_2,
№ кузова НОМЕР_4, що належить ОСОБА_4 під
керуванням ОСОБА_5, що підтверджується
довідкою ВДАІ Новомосковського МВ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області та відомостями про
дорожньо-транспортну пригоду №9308572.

Відповідно до постанови
Новомосковського міськрайонного суду
від 16.12.2013 року у справі №183/9397/13-п, 28.11.2013
року о 08 год. 00 хв. водій ОСОБА_5 в м.
Новомосковському на перехресті вул. 195
Стр. Дивізії та Комсомольська керуючи
автомобілем «ГАЗ 330202», д/н НОМЕР_2 не
оцінив дорожню обстановку, не витримав
безпечну дистанцію та здійснив
зіткнення з автомобілем «Фольксваген»,
д/н НОМЕР_1, у зв'язку з чим ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у скоєнні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу на користь держави в розмірі 340
грн.

Згідно п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування.

29.11.2013 року, з дотриманням вимог п. 35.1.
ст. 35 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», громадянкою
України ОСОБА_2 до Позивача подано
заяву про настання страхового випадку
та виплату страхового відшкодування
від 29.11.2013 року б/№.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що відповідно до
рахунку ТОВ «Автоцентр-Україна» №
С000036464 від 05.12.2013 року, сума страхового
відшкодування, завданого власнику
автомобіля Volkswagen Polo Sedan, державний
номер НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_3, в
результаті його пошкодження складає 20
597,15 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного
кодексу України, страховик
зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

Абзацом 2 п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що страховик
(МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження
ним розміру страхового відшкодування з
особою, яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у статті 35 цього
Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його. Якщо відшкодування
витрат на проведення відновлювального
ремонту пошкодженого майна
(транспортного засобу) з урахуванням
зносу здійснюється безпосередньо на
рахунок потерпілої особи (її
представника), сума, що відповідає
розміру оціненої шкоди, зменшується на
суму визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість. При цьому доплата в розмірі,
що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту. Якщо у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди, оціненої
страховиком (МТСБУ). Страховик має
право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна.

Судом встановлено, що 29.01.2014 року, на
підставі страхового акту від 27.01.2014
року №ССКА-2644, з урахуванням розміру
безумовної франшизи, що складає 666,96
грн., Позивачем здійснено виплату
страхового відшкодування у сумі 19 930,19
грн. шляхом перерахування вказаної
суми на рахунок ТОВ
«Автоцентр-Україна», яким виконано
ремонт пошкоджень транспортного
засобу Volkswagen Polo Sedan, державний номер
НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_3, що
підтверджується платіжним дорученням
від 29.01.2014 року №1630, копія якого
знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Статтею 993 Цивільного кодексу України
встановлено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст. 27 Закону України «Про
страхування», до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільним кодексом України у ч. ч. 1, 2 ст.
1187 визначено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу
України встановлено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Детально дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що станом на момент
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 28.11.2013 року о 08 год. 00 хв. на
перехресті вул. 195 Стр. Дивізії та вул.
Комсомольська в м. Новомосковськ за
участю транспортного засобу Volkswagen Polo
Sedan, номерний знак НОМЕР_1 № кузова
НОМЕР_3, що належить ОСОБА_2, під
керуванням ОСОБА_3, та транспортного
засобу ГАЗ 330202-414, номерний знак НОМЕР_2,
№ кузова НОМЕР_4, що належить ОСОБА_4 під
керуванням ОСОБА_5, цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4 була
застрахована в товаристві з додатковою
відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ
"ПРОВІТА" на підставі полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів серії АЕ №0882045, що
підтверджується витягом з бази
Моторно-транспортного страхового бюро
України (МТСБУ).

Частиною 18 ст. 9 Закону України «Про
страхування» встановлено, що франшиза -
частина збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Згідно п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Як вбачається з витягу з бази
Моторно-транспортного страхового бюро
України (МТСБУ), умовами полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів серії АЕ №0882045, франшиза
складає 1 000,00 грн.

Таким чином, з урахуванням положень ст.
993, ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України, ст. 27 Закону України «Про
страхування», після виплати страхового
відшкодування у сумі 19 930,19 грн., Позивач
набув право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки -
громадянина України ОСОБА_4.

Враховуючи те, що на момент вчинення
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 28.11.2013 року о 08 год. 00 хв. на
перехресті вул. 195й Стр. Дивізії та вул.
Комсомольській, в м. Новомосковськ за
участю транспортного засобу Volkswagen Polo
Sedan, номерний знак НОМЕР_1 № кузова
НОМЕР_3, що належить ОСОБА_2, під
керуванням ОСОБА_3, та транспортного
засобу ГАЗ 330202-414, номерний знак НОМЕР_2,
№ кузова НОМЕР_4, що належить ОСОБА_4 під
керуванням ОСОБА_5, цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4 була
застрахована в товаристві з додатковою
відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ
"ПРОВІТА", то Відповідач, з урахуванням
положень п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», несе відповідальність за
сплачене Позивачем страхове
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу, завданої внаслідок
вказаної дорожньо-транспортної
пригоди, в межах суми фактичних витрат,
з урахуванням франшизи, визначеної
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів серії АЕ №0882045 у сумі 18 930,19 грн.

З метою досудового врегулювання спору,
Позивачем на адресу Відповідача
направлено заяву на виплату страхового
відшкодування в порядку регресу від
24.02.2014 року №11/8203, у якій Позивач просив
сплатити суму в розмірі 19 930,19 грн. Факт
отримання Відповідачем вказаної заяви
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, виплату поштового
переказу від 25.02.2014 року, копія якого
наявна в матеріалах справи.

Проте, Відповідач на заяву на виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу від 24.02.2014 року №11/8203 відповіді
не надав, грошові кошти не сплатив.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
вимог Позивача про стягнення з
Відповідача суми страхового
відшкодування у порядку регресу у сумі
18 930,19 грн.

Разом з тим, за прострочення виплати
страхового відшкодування Позивач
просить стягнути з Відповідача пеню,
передбачену п. 36.5 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у сумі 1 339,12 грн. (одна тисяча
триста тридцять дев'ять гривень 12 коп.)
за період з 25.05.2014 року по 17.09.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Згідно п. 36.5 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі.

Судом встановлено, що письмовий
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання у вигляді неустойки (пені)
між сторонами у справі не вчинявся.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу
України, до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" визначено, що, до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Отже, згідно положень ст. 993, ч. 1 ст. 1191
Цивільного кодексу України та ст.27
Закону України "Про страхування" до
Позивача перейшло право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток (Відповідач)
виключно у межах фактичних витрат.

За наслідками системного аналізу
положень Закону України "Про
страхування" та Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", які застосовуються до спірних
правовідносин, судом встановлено, що
вказаними Законами не передбачено
розмір неустойки (пені) у разі
звернення страховика з регресним
позовом до іншої страхової компанії,
відповідальної за шкоду, заподіяну
винуватцем ДТП, а договірні відносини
між сторонами відсутні, відтак,
відсутні і правові підстави для
стягнення пені.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у постанові від 27.03.2012 року у
справі №4/17-3520-2011 та Верховний Суд
України у постанові від 26.09.2012 року у
справі № 3-41гс12.

Згідно ч. 1 ст. 111-28 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що вимоги Позивача про
стягнення з Відповідача пені за
прострочення виплати страхового
відшкодування Позивач, передбаченої п.
36.5 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», у сумі 1 339,12 грн.
(одна тисяча триста тридцять дев'ять
гривень 12 коп.) за період з 25.05.2014 року по
17.09.2014 року є безпідставними, у зв'язку з
чим задоволенню не підлягають.

Поряд з цим, Позивач просить стягнути з
Відповідача, за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання з виплати
страхового відшкодування, три проценти
річних у сумі 180,49 грн. (сто вісімдесят
гривень 49 коп.) за період з 25.05.2014 року по
17.09.2014 року.

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу
України, за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Отже, оскільки зобов'язання страховика
у разі настання страхового випадку
зводиться до здійснення страхової
виплати, то таке зобов'язання є
грошовим.

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України визначено, що зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти.

Таким чином, зобов'язання між сторонами
можуть виникати як з договірних, так і з
позадоговірних відносин. При цьому,
зобов'язання Відповідача перед
Позивачем у даній справі щодо сплати
коштів в порядку регресу є
позадоговірним.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у постановах від 04.12.2012 року у
справі № 5011-68/7859-2012 та від 29.01.2013 року у
справі № 5011-16/11067-2012.

Згідно абз.абз. 1, 2 п. 1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року №
14, грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625
Цивільного кодексу України, є виражене
в грошових одиницях (національній
валюті України чи в грошовому
еквіваленті в іноземній валюті)
зобов'язання сплатити гроші на користь
іншої сторони, яка, відповідно, має
право вимагати від боржника виконання
його обов'язку. Грошовим слід вважати
будь-яке зобов'язання, що складається в
тому числі з правовідношення, в якому
праву кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора. Зокрема, грошовим
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана
оплатити поставлену продукцію,
виконану роботу чи надану послугу в
грошах, а друга сторона вправі вимагати
від першої відповідної оплати, тобто в
якому передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору.

Отже, грошове зобов'язання може
виникати між сторонами не тільки з
договірних відносин, а й з інших
підстав, передбачених цивільним
законодавством, зокрема і з факту
завдання майнової шкоди іншій особі, а
отже, між сторонами у справі існує саме
грошове зобов'язання, яке виникло з
позадоговірних відносин - делікту. При
цьому, грошове зобов'язання у деліктних
(регресних) правовідносинах не є
окремим видом зобов'язання, а є
способом виконання зобов'язання по
відшкодуванню шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Як було встановлено судом, Відповідач
заяву Позивача на виплату страхового
відшкодування в порядку регресу від
24.02.2014 року №11/8203 отримав 27.02.2014 року.
Проте, Відповідач зобов'язання з
відшкодування шкоди не виконав,
грошові кошти Позивачу не сплатив.

Враховуючи відсутність в матеріалах
справи належних доказів своєчасної
сплати Відповідачем страхового
відшкодування Позивачу у сумі 18 930,19
грн., суд дійшов висновку про те, що
Відповідач є таким, що прострочив
виконання грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року №
14, сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Перевіркою правильності визначення
Позивачем суми трьох процентів річних,
судом встановлено, що вказана сума
визначена Позивачем вірно і
обґрунтовано. На час розгляду справи
Відповідачем не надано суду доказів
сплати Позивачу суми трьох процентів
річних у розмірі 180,49 грн., нарахованих
за період з 25.05.2014 року по 17.09.2014 року.

Детально, всебічно дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про те, що вимоги Позивача про
стягнення з Відповідача страхового
відшкодування у порядку регресу у сумі
18 930,19 грн. (вісімнадцять тисяч дев'ятсот
тридцять гривень 19 коп.), пені у сумі 1
339,12 грн. (одна тисяча триста тридцять
дев'ять гривень 12 коп.) та трьох
процентів річних у сумі 180,49 грн. (сто
вісімдесят гривень 49 коп.) підлягають
частковому задоволенню в частині
стягнення страхового відшкодування у
порядку регресу у сумі 18 930,19 грн.
(вісімнадцять тисяч дев'ятсот тридцять
гривень 19 коп.) та трьох процентів
річних у сумі 180,49 грн. (сто вісімдесят
гривень 49 коп.).

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст. 36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались суду сторонами у справі в
якості доказів, є належними та
допустимими письмовими доказами, які
стосуються предмету спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Надані Позивачем докази не спростовані
та Відповідачем протягом розгляду
справи не заперечувались.

Поряд з цим, Позивач у позовній заяві
просить суд стягнути з Відповідача
судовий збір у сумі 1 827,00 грн. (одна
тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00
коп.).

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
частковим задоволенням позовних вимог,
суд, на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладає на Відповідача
судові витрати у вигляді судового
збору пропорційно розміру задоволених
позовних вимог у сумі 1 707,36 грн. (одна
тисяча сімсот сім гривень 36 коп.).

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного акціонерного
товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ
"УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" до
товариства з додатковою
відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ
"ПРОВІТА" про відшкодування шкоди в
порядку регресу, - задовольнити
частково.

2. Стягнути з товариства з
додатковою відповідальністю "СТРАХОВА
КОМПАНІЯ "ПРОВІТА", ідентифікаційний
код: 31704186, місцезнаходження: 07300,
Київська обл., м. Вишгород, вул.
Набережна, буд. 7, на користь приватного
акціонерного товариства "СТРАХОВА
КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА",
ідентифікаційний код: 30859524,
місцезнаходження: 03038, м. Київ, вул.
Федорова Івана, буд. 32 літ. А, фактично
понесені витрати на страхове
відшкодування у порядку регресу у сумі
18 930,19 грн. (вісімнадцять тисяч дев'ятсот
тридцять гривень 19 коп.), три проценти
річних у сумі 180,49 грн. (сто вісімдесят
гривень 49 коп.) та судовий збір у сумі 1
707,36 грн. (одна тисяча сімсот сім гривень
36 коп.).

3. В іншій частині позову
відмовити.

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Повний текст рішення складено та
підписано 29 жовтня 2014 року