ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Справа № 909/602/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Євсікова О.О.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну

скаргу Першого заступника
прокурора Івано-Франківської області
старшого радника юстиції

на постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 01 вересня 2014
року

та на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 10 липня
2014 року

у справі № 909/602/14

господарського суду
Івано-Франківської області

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "С.І. Груп Консорт
Лтд."

до Департаменту будівництва
житлово-комунального господарства,
містобудування та архітектури
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні

відповідача Головного управління
Державної казначейської служби
України в Івано-Франківської області

за участю Першого заступника
прокурора Івано-Франківської області

про стягнення 294 300 049,47 грн.
заборгованості

за участю представників

позивача - Діденко Юрій
Олександрович

відповідача - не з'явився

третьої особи - не з'явився

прокуратури - Гудименко Юлія
Вікторівна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 10 липня
2014 року (суддя Цюх Г.З.) залишеним без
змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 01
вересня 2014 року (судді Марко Р.І., Желіс
М.Б., Костів Т.С.) у справі №909/602/14
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "С.І. Груп Консорт
Лтд." (з врахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог від 10 липня 2014
року) задоволено повністю. Присуджено
до стягнення з Департаменту
будівництва, житлово-комунального
господарства, містобудування та
архітектури Івано-Франківської
обласної державної адміністрації на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "С.І. Груп Консорт
Лтд." 294 300 049 грн. 47 коп. основного боргу
та 73080 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись вищезазначеними
рішенням та постановою Перший
заступника прокурора
Івано-Франківської області звернувся
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою в якій просить
рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 10 липня
2014 року та постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 01
вересня 2014 року скасувати та прийняти
нове рішення яким відмовити Товариству
з обмеженою відповідальністю "С.І. Груп
Консорт Лтд." у задоволенні позову.

В обґрунтування зазначених вимог
заявник касаційної скарги посилається
на неправильне застосування судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між Департаментом
будівництва, житлово-комунального
господарства, містобудування та
архітектури Івано-Франківської
обласної державної адміністрації
(замовник та відповідач у справі) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "С.І. Груп Консорт
Лтд." (виконавець та позивач у справі)
було укладено договори про надання
послуг із збирання небезпечних
відходів №55 від 29 серпня 2013 року, №73
від 12 листопада 2013 року, №74 від 13
листопада 2013 року, №83 від 05 грудня 2013
року, за умовами яких позивач
зобов'язався у 2013 році надати послуги
зі збирання небезпечних відходів, а
саме:

за договором №55 від 29 серпня 2013 року -
проведення невідкладних
природоохоронних заходів з видалення,
перевезення та утилізації небезпечних
відходів із вмістом гексахлорбензолу,
що перебувають на полігоні твердих
токсичних відходів у Калуському районі
Івано-Франківської області, а
відповідач - прийняти та оплатити такі
послуги;

за договором №73 від 12 листопада 2013 року
- здійснення заходів щодо вивезення
небезпечних відходів із вмістом
гексахлорбензолу з полігону токсичних
відходів, а відповідач - прийняти та
оплатити такі послуги;

за договором №74 від 13 листопада 2013 року
- здійснення заходів щодо вивезення
(знешкодження) відходів, що знаходяться
на території Домбровського кар'єру у м.
Калуші Івано-Франківської області, а
відповідач - прийняти та оплатити такі
послуги;

за договором №83 від 05 грудня 2013 року -
здійснення заходів щодо вивезення
небезпечних відходів із вмістом
гексахлорбензолу з полігону токсичних
відходів, а відповідач - прийняти та
оплатити такі послуги.

Зазначені договори укладені в
письмовій формі, підписані
повноважними представниками обох
сторін та скріплені відтисками їх
печаток.

Відповідно до пунктів 4.1. зазначених
договорів, послуги передбачені цими
договорами оплачуються відповідачем
шляхом попередньої оплати позивачу 50 %
їх вартості протягом семи робочих днів
з моменту підписання договорів.
Остаточні розрахунки за послуги
здійснюватимуться проміжними
платежами в межах бюджетних асигнувань
та оплачуються замовником в сумі
відповідно до актів приймання-передачі
наданих послуг. Замовник проводить
оплату передбачену договорами
протягом 7 робочих днів після
підписання сторонами акту
приймання-передачі наданих послуг. При
цьому, замовник зобов'язаний підписати
вищевказаний акт протягом 5-х робочих
днів з його отримання, або надати свої
письмові мотивовані заперечення проти
такого підписання, зазначивши виявлені
ним недоліки. У випадку не підписання
акту протягом вищезазначеного терміну
або ненадання замовником відповідних
заперечень, послуги вказані в такому
акті вважаються ним прийняті.

На виконання умов договору №55 від 29
серпня 2013 року позивач надав
відповідачу послуги на суму 115000000 грн.,
що підтверджується підписаним
уповноваженими представниками обох
сторін та скріпленим відтисками їх
печаток без жодних зауважень та
застережень актом приймання-передачі
наданих послуг №1/55 від 12 листопада 2013
року. За зазначені послуги відповідач
частково розрахувався в сумі 34500000 грн.,
у зв'язку з чим заборгованість за даним
договором становить 80500000 грн., що
підтверджується, в тому числі, актом
звірки розрахунків №1/55, підписаним
уповноваженими представниками обох
сторін та скріпленим відтисками їх
печаток.

На виконання умов договору №73 від 12
листопада 2013 року позивач надав
відповідачу послуги на суму 32991028,40 грн.,
що підтверджується підписаним
уповноваженими представниками обох
сторін та скріпленим відтисками їх
печаток без жодних зауважень та
застережень актом приймання-передачі
наданих послуг №1/73 від 17 грудня 2013
року. За зазначені послуги відповідач
частково розрахувався в сумі 20789996,33
грн., у зв'язку з чим заборгованість за
даним договором становить 12201032,07 грн.,
що підтверджується, в тому числі, актом
звірки розрахунків №1/73, підписаним
уповноваженими представниками обох
сторін та скріпленим відтисками їх
печаток.

На виконання умов договору №74 від 13
листопада 2013 року позивач надав
відповідачу послуги на суму 139635358,77
грн., що підтверджується підписаним
уповноваженими представниками обох
сторін та скріпленим відтисками їх
печаток без жодних зауважень та
застережень актом приймання-передачі
наданих послуг №1/74 від 27 грудня 2013
року. За зазначені послуги відповідач
частково розрахувався в сумі 69999999,97
грн., у зв'язку з чим заборгованість за
даним договору становить 69635358,8 грн., що
підтверджується, в тому числі, актом
звірки розрахунків №1/74, підписаним
уповноваженими представниками обох
сторін та скріпленим відтисками їх
печаток.

На виконання умов договору №83 від 05
грудня 2013 року позивач надав
відповідачу послуги на суму 131963658,60
грн., що підтверджується підписаним
уповноваженими представниками обох
сторін та скріпленим відтисками їх
печаток без жодних зауважень та
застережень актами приймання-передачі
наданих послуг №1/83 та №2/83 від 27 грудня
2013 року. За зазначені послуги
відповідач жодної оплати не провів, що
підтверджується, в тому числі, актом
звірки розрахунків №3/83, підписаним
уповноваженими представниками обох
сторін та скріпленим відтисками їх
печаток.

Факт надання позивачем передбачених
договорами послуг, з врахуванням вимог
п.п.4.4., 4.4.1., 4.4.2., 4.4.3. договорів про
надання послуг із збирання небезпечних
відходів №55 від 29 серпня 2013 року, №73
від 12 листопада 2013 року, №74 від 13
листопада 2013 року, №83 від 05 грудня 2013
року окрім актів приймання-передачі
наданих послуг №1/55 від 12 листопада 2013
року, №1/73 від 17 грудня 2013 року, №1/74 від
27 грудня 2013 року, №2/83 від 27 грудня 2013
року, підтверджується також актами
завантаження у транспорт небезпечних
відходів гексахлорбензолу, митними
деклараціями, накладними завантаження,
екологічними деклараціями, актами
приймання-передачі на транспортування,
зберігання небезпечних відходів
гексахлорбензолу та тари від них, для
високотемпературного спалювання в Tradebe
Fawley, актами приймання-передачі на
транспортування, зберігання
небезпечних відходів гексахлорбензолу
та тари від них, для
високотемпературного спалювання в TREDI,
договорами обов'язкового страхування
відповідальності суб'єктів
перевезення небезпечних вантажів на
випадок настання негативних наслідків
під час перевезення небезпечних
вантажів, договорами обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності суб'єктів
господарювання за шкоду, яка може бути
заподіяна пожежами та аваріями на
об'єктах підвищеної небезпеки,
включаючи пожежовибухонебезпечні
об'єкти та об'єкти, господарська
діяльність на яких може призвести до
аварій екологічного і
санітарно-епідеміологічного
характеру.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що загальна
заборгованість за надані позивачем
послуги за договорами про надання
послуг зі збирання небезпечних
відходів №55 від 29 серпня 2013 року, №73
від 12 листопада 2013 року, №74 від 13
листопада 2013 року, №83 від 05 грудня 2013
року становить 294300049,47 грн., що і стало
підставою для звернення Товариства з
обмеженою відповідальністю "С.І. Груп
Консорт Лтд." з позовом у даній справі.

Суди попередніх інстанцій дійшли
вірного висновку про обґрунтованість
позовних вимог з огляду на наступне.

Статтями 11, 626 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), ст. 174
Господарського кодексу України
договір є підставою виникнення
господарських зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Відповідно до п. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку, а згідно ст.526 ЦК України,
ст.193 ГК України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких вказівок -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до ст.599 ЦК
України, ст.202 ГК України зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Поданими позивачем та долученими до
матеріалів справи копіями актів
приймання-передачі наданих послуг №1/55
від 12 листопада 2013 року, №1/73 від 17
грудня 2013 року, №1/74 від 27 грудня 2013
року, №2/83 від 27 грудня 2013 року та актів
звірки розрахунків №1/55, №1/73, №1/74, №3/83,
які підписані уповноваженими
представниками обох сторін та
скріплені відтисками їх печаток без
жодних зауважень та застережень
підтверджено, що позивач свої
зобов'язання за договорами про надання
послуг зі збирання небезпечних
відходів №55 від 29 серпня 2013 року, №73
від 12 листопада 2013 року, №74 від 13
листопада 2013 року, №83 від 05 грудня 2013
року виконав у повному обсязі, а
відповідач порушив взяті на себе
договірні зобов'язання щодо оплати
вартості наданих послуг, в результаті
чого у нього виник боргу перед
позивачем у розмірі 294 300 049,47 грн.

Відповідач, у встановленому законом
порядку, не подав належних та
допустимих доказів, які б свідчили про
відсутність у нього заборгованості
перед позивачем, не долучив платіжних
доручень про її погашення ні під час
розгляду спору місцевим господарським
судом, ні під час перегляду рішення
суду в апеляційному порядку. Окрім
того, відповідач не заперечує
наявності у нього заборгованості перед
позивачем у розмірі 294 300 049,47 грн.

Відповідач не виконав своїх
зобов'язань за договорами зазначаючи
про відсутність бюджетного
фінансування на оплату наданих послуг.
Зазначені обставини стали також
підставою для звернення Першого
заступника прокурора
Івано-Франківської області з
касаційною скаргою.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає за необхідне
зазначити, що за приписами ст. 218
Господарського кодексу України та ст.
617 Цивільного кодексу України не
вважаються обставинами, які б
звільняли від відповідальності,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів. Також, норма ст. 625 ЦК України
встановлює правило, згідно з яким
боржник не звільняється від
відповідальності у зв'язку з
неможливістю виконання ним грошового
зобов'язання.

Крім того, про те, що відсутність
бюджетного фінансування не
виправдовує бездіяльність і не є
підставою для звільнення від
матеріальної відповідальності за
порушення зобов'язання, зазначено в
постанові Верховного Суду України
№11/446 від 15 травня 2012 року, а також в
рішеннях Європейського суду з прав
людини у справах "Терем ЛТД, Чечеткін та
Оліус проти України" від 18 жовтня 2005
року та "Бакалов проти України" від 30
листопада 2004 року.

Таким чином, вимога позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 294300049,47 грн.
встановлена судами попередніх
інстанцій, підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами,
відповідачем та скаржником не
спростована, є обґрунтована та
підставно задоволена судами
попередніх інстанцій.

Згідно з статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Колегія суддів Вищого господарського
суду дійшла висновку про те, що
оскаржувана постанова суду
апеляційної інстанції прийнята з
повним, всебічним та об'єктивним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
касаційної скарги відсутні.

Таким чином, доводи заявника
касаційної скарги про порушення і
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
під час прийняття оскаржуваних
процесуальних документів не знайшли
свого підтвердження, в зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого судового
рішення колегія суддів Вищого
господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що постанову суду
апеляційної інстанції слід залишити
без змін, а касаційну скаргу - без
задоволення.

На підставі наведеного вище і
керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Першого
заступника прокурора
Івано-Франківської області старшого
радника юстиції залишити без
задоволення.

2. Постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 01
вересня 2014 року зі справи № 909/602/14
залишити без змін.

Головуючий суддя
І. А. Плюшко

Судді
О.О. Євсіков

С. С.
Самусенко