КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р. Справа№
5011-2/18087-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар Бурдейна Н.В.

за участю представників:

від позивача: Драчова М.С. (представник
за довіреністю)

від відповідача: Притула Г.Ю.
(представник за довіреністю)

від третьої особи-1: Король О.М.
(представник за довіреністю)

від третьої особи-2: Науменко С.В.
(представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал"

на рішення господарського суду міста
Києва

від 11.09.2014 р.

у справі №5011-2/18087-2012 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал"

до Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація-111
Голосіївського району"

за участю третьої особи-1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача: Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"

за участю третьої особи-2, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
Головного
інформаційно-обчислювального центру

про стягнення 979826,26 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація-111
Голосіївського району" про стягнення
979826,26 грн. заборгованості та штрафних
санкцій за Договором №06368/2-01 від 10.02.2006
р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання за договором на
постачання питної води та приймання
стічних вод через приєднані мережі
№06368/2-01 від 10.02.2006 щодо здійснення
оплати вартості наданих послуг,
внаслідок чого і виникла
заборгованість у розмірі 900000,93 грн.
Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача за прострочення виконання
грошового зобов'язання пеню у розмірі
64770,64 грн., інфляційні втрати у розмірі
2499,35 грн. та 3% річних у розмірі 12553,34 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 26.02.2013 у справі №5011-2/18087-2012,
яке залишено без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 19.03.2014, позов
задоволено частково. Стягнуто з
Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація-111
Голосіївського району" на користь
Публічного акціонерного товариства
Акціонерна компанія "Київводоканал"
252790 грн. 97 коп. - основного боргу, 1261 грн.
91 коп. - інфляційних, 1864 грн. 85 коп. - пені,
6316 грн. 31 коп. - 3 % річних та 5244 грн. 68 коп.
- суму судового збору.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.06.2014 рішення
господарського суду міста Києва від
26.02.2013 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
19.03.2014 у справі №5011-2/18087-2012 скасовано та
справу передано на новий розгляд.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.09.2014 р. у справі №5011-2/18087-2012
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнено з Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація-111
Голосіївського району" на користь
Публічного акціонерного товариства
Акціонерна компанія "Київводоканал" з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
даного рішення суду 551659 грн. 75 коп. -
основного боргу, 37761 грн. 61 коп. - пені, 1443
грн. 83 коп. - інфляційних втрат, 7321 грн. 57
коп. - 3 % річних та 11963 грн. 74 коп. - суму
судового збору. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 11.09.2014 р. у справі №5011-2/18087-2012 в
частині відмови в стягненні з
Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація-111
Голосіївського району" на користь
Публічного акціонерного товариства
Акціонерна компанія "Київводоканал"
348343, 18 грн. основного боргу, 1055,52 грн.
інфляційних витрат, 5231,77 грн. 3% річних
та 27009,03 грн. пені та прийняти в цій
частині нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ "Акціонерна компанія
"Київводоканал" в частині стягнення
348343, 18 грн. основного боргу, 1055,52 грн.
інфляційних витрат, 5231,77 грн. 3% річних
та 27009,03 грн. пені задовольнити. Судові
витрати покласти на відповідача.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014р.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Акціонерна
компанія "Київводоканал" на рішення
господарського суду міста Києва від
11.09.2014 р. у справі №5011-2/18087-2012 було
прийнято до провадження; розгляд
справи призначено на 04.11.2014р.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив її
задовольнити, скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
11.09.2014 р. у справі №5011-2/18087-2012 в частині
відмови в стягненні з Комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
організація-111 Голосіївського району"
на користь Публічного акціонерного
товариства Акціонерна компанія
"Київводоканал" 348343, 18 грн. основного
боргу, 1055,52 грн. інфляційних витрат, 5231,77
грн. 3% річних та 27009,03 грн. пені та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги ПАТ "Акціонерна
компанія "Київводоканал" в частині
стягнення 348343,18 грн. основного боргу,
1055,52 грн. інфляційних витрат, 5231,77 грн. 3%
річних та 27009,03 грн. пені задовольнити.
Судові витрати покласти на
відповідача.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив залишити
її без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
11.09.2014 р. у справі №5011-2/18087-2012 - без змін,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник третьої особи-1
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив її
задовольнити, скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
11.09.2014 р. у справі №5011-2/18087-2012 в частині
відмови в стягненні з Комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
організація-111 Голосіївського району"
на користь Публічного акціонерного
товариства Акціонерна компанія
"Київводоканал" 348343, 18 грн. основного
боргу, 1055,52 грн. інфляційних витрат, 5231,77
грн. 3% річних та 27009,03 грн. пені та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги ПАТ "Акціонерна
компанія "Київводоканал" в частині
стягнення 348343, 18 грн. основного боргу,
1055,52 грн. інфляційних витрат, 5231,77 грн. 3%
річних та 27009 грн. пені задовольнити.
Судові витрати покласти на
відповідача.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник третьої особи-2
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив залишити
її без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
11.09.2014 р. у справі №5011-2/18087-2012 - без змін,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, третіх осіб, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

10.02.2006 року між Відкритим акціонерним
товариством "Акціонерна компанія
"Київводоканал" (правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"),
як постачальником, та Комунальним
підприємством "Житлово-експлуатаційна
організація-111 Голосіївського району",
як абонентом, було укладено договір
№06368/2-01 на постачання питної води та
приймання стічних вод через приєднанні
мережі (надалі - договір), відповідно до
умов якого постачальник зобов'язується
надавати абоненту послуги з постачання
питної води та приймання від нього
стічних вод у міську каналізаційну
мережу, а абонент зобов'язується
здійснювати своєчасну оплату наданих
йому постачальником послуг на умовах
цього договору, дотримуватися порядку
користування питною водою з
комунальних водопроводів й приймання
стічних вод, що встановлені Правилами
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах та селищах України,
затверджених наказом
Держитлокомунгоспу України № 65 від
01.07.1994 р. (далі - правила-1), Правилами
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України № 37 від
19.02.2002 р., а також дотримуватися норм,
визначених іншими нормативними актами,
що регулюють правовідносини, які
виникають за цим Договором.

Правила-1 втратили чинність з
прийняттям Міністерством з питань
житлово-комунального господарства
України наказу від 27.06.2008 року №190, яким
затверджено Правила користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України (далі - правила-2).

В п.п. 2.1.1 - 2.1.6 договору сторони
погодили, що кількість води, що
подається постачальником та
використовується абонентом,
визначається за показниками
лічильників, зареєстрованих
постачальником. Зняття показань
водолічильників здійснюється, як
правило, щомісячно представником
постачальника спільно з представником
абонента. Кількість стічних вод, які
надходять у міську каналізацію,
визначається за кількістю води, що
надходить із комунального проводу та
інших джерел водопостачання, згідно з
показниками водолічильників, а при
його відсутності за узгодженням з
постачальником, за діючими нормами
водоспоживання, або іншим засобом.
Кількість стічних вод, які надходять у
міську каналізаційну мережу,
визначається за кількістю води, що
надходить із комунального водопроводу
та інших джерел водопостачання згідно
із показаннями водолічильників та/або
іншими способами визначення об'ємів
стоків у відповідності до розділу 21
правил користування; абонент веде
первинний облік водоспоживання та
водовідведення у журналі обліку
споживання води; облікові дані
абонента щодо кількості та вартості
спожитих ним послуг підлягають
обов'язковому звірянню постачальника.

Згідно із п. 2.2.1 договору постачальник
щомісячно направляє банківській
установі абонента платіжні документи
(в електронному вигляді - дебетові
повідомлення або у паперовому вигляді
вимоги-доручення тощо) для оплати за
поставлену воду та прийняті стічні
води відповідно до встановлених
тарифів.

Відповідно до п. 2.2.2 договору у
розрахункових документах зазначаються
вартість та кількість наданих послуг
за відповідний період, а також розмір
діючих тарифів. Оплата вартості послуг
здійснюється абонентом щомісячно у
безготівковій форму у десятиденний
термін з дня направлення
постачальником платіжного документу
до банківської установи абонента. В
разі утворення боргу, оплата, що
надходить від абонента, першочергово
зараховується постачальником в
погашення боргу.

Положеннями п. 2.2.4 договору
передбачено, що у разі незгоди щодо
кількості або вартості отриманих
послуг абонент зобов'язаний у
десятиденний термін з дня направлення
постачальником платіжного документу
до банківської установи абонента
письмово повідомити про це
постачальника та у цей же термін
направити представника з
обґрунтовуючи ми документами для
проведення звіряння та підписання
акту. В іншому випадку відмова абонента
оплатити платіжний документ
постачальника вважатиметься
безпідставною.

Пунктом 3.1.1 договору визначено, що
постачальник зобов'язався
забезпечувати абоненту постачання
питної води, якість якої відповідає
ГОСТ 2874-82 "Вода питна" до його
водопровідного вводу, а абонент
зобов'язався своєчасно сплачувати
вартість наданих йому постачальником
послуг на умовах цього договору (п. 3.3.4
договору).

Позивач у свої позовній заяві
стверджує, що свої зобов'язання за
договором виконав в повному обсязі, а
саме у спірний період з 01.09.2011 року по
30.06.2012 року відповідачеві надано послуг
з водопостачання та водовідведення на
суму 2447106,65 грн., тоді як відповідач
порушив вищезазначені положення
договору в частині своєчасної та
належної оплати вартості отриманих
послуг, відповідачем сплачено лише
1547104,06 грн., внаслідок чого утворилась
заборгованість в розмірі 900002,93 грн.

З наданого позивачем розгорнутого
розрахунку позовних вимог вбачається,
що заявлена до стягнення сума
основного боргу за період з 01.09.2011 року
по 31.06.2012 року складається з:

- боргу за постачання питної холодної
води та прийняття стоків для потреб
населення (код-1-1381) в сумі 476691,63 грн.;

- боргу за постачання питної холодної
води та прийняття стоків для власних
потреб КП "ЖЕО-111" (код-1-1709) в сумі 2421,35
грн.;

- боргу за постачання питної холодної
води та прийняття стоків для потреб
орендарів КП "ЖЕО-111" (код-1-1710) в сумі
21456,70 грн.;

- боргу за надання послуг з прийняття
стоків гарячої води (код-1-51381) в сумі
51090,07 грн.;

- боргу за постачання холодної питної
води на підігрів (код-1-51381) в сумі 348343,18
грн.

На підтвердження факту виконання
договору за вказаний період позивачем
було надано акти про зняття показників
з приладів обліку з вересня 2011 року по
червень 2012 року, платіжні
вимоги-доручення на оплату послуг з
водопостачання.

Також в матеріалах справи міститься
зведений акт звірки за послуги з
водопостачання та водовідведення,
відповідно до якого станом на 01.07.2012
року заборгованість відповідача за
спірний період складає: за кодом №1-1381
на суму 476691,63 грн.; за кодом №1-1709 на суму
2421,35 грн.; за кодом №1-1710 на суму 21456,70
грн.; за кодом №1-51381 на суму 399433,25 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Умови договору свідчать про те, що за
своєю правовою природою він є
договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
та частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог законодавства, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Частина 2 статті 617 ЦК України та
частина 2 статті 218 ГК України
передбачають, що відсутність у
боржника необхідних коштів, а також
порушення зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

В силу ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно п. 2.2.2 Договору оплата вартості
послуг здійснюється абонентом
щомісячно у безготівковій формі у
десятиденний термін з дня направлення
постачальником розрахункового
документу до банківської установи
абонента.

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи п. 2.2.2 Договору та те, що
останнім місяцем надання спірних
послуг є червень 2012 року, строк
виконання грошового зобов'язання
відповідача по оплаті наданих
позивачем у спірний період за
договором послуг на момент звернення з
позовом до суду настав.

Колегією суддів встановлено, що
складовою частиною позовних вимог про
стягнення боргу з оплати послуг
водопостачання є вимога про оплату
послуг з гарячого водопостачання.

Відповідно до положень ст.ст. 16, 19
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" порядок надання
житлово-комунальних послуг, їх якісні
та кількісні показники мають
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства. Відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

За п. 2.1 Правил користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України №190 від 27.06.2008
року договірні відносини щодо
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення
здійснюються виключно на договірних
засадах відповідно до Законів України
"Про питну воду та питне
водопостачання" та "Про
житлово-комунальні послуги". Обсяг
питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень), фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання,
переданий споживачам виконавцем
послуг з постачання гарячої води,
ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

Пунктом 3.13 Правил користування №190
передбачено, що розрахунки з
виробником послуг центрального
водопостачання і водовідведення на
основі укладених договорів за весь
обсяг питної води, яка відпущена з
систем водопостачання і використана на
потреби гарячого водопостачання та
інші потреби, здійснюють суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
(котельні) перебувають на балансі або
яким вони передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію.

Отже, саме енергопостачальник споживає
холодну воду для вироблення гарячої
води, а споживач оплачує холодну воду,
яка йде на підігрів, лише в тому
випадку, якщо він отримує від
водопостачальника холодну воду та
самостійно підігріває її до стану
гарячої води.

Крім того, належних та допустимих
доказів на підтвердження наявності на
балансі відповідача у спірному періоді
теплових пунктів (бойлерів) суду надано
не було.

Отже, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що
включення позивачем до суми
заборгованості оплати послуг з
постачання холодної питної води на
підігрів (код-1-51381) в сумі 348343,18 грн. не
ґрунтується на договорі №06368/2-01 від
10.02.2006 року, а тому позовні вимоги в цій
частині не підлягають задоволенню.

Згідно розгорнутого розрахунку
заборгованості, наданого позивачем, у
відповідача за кодом № 1-51381, за яким
обліковуються холодна вода, яка йде на
виготовлення гарячої води та стоки
гарячої води, заборгованість за стоки
гарячої води становить 51090,07 грн.

Пунктом 1.4 Правил користування №190
встановлено, що приймання стічних вод
від підприємств, установ, організацій
до системи централізованого
водовідведення здійснюється
відповідно до Правил приймання стічних
вод підприємств у комунальні та
відомчі системи каналізації населених
пунктів України, затверджених наказом
Держбуду від 19.02.2002 № 37, зареєстрованих
у Мін'юсті 26.04.2002 за № 403/6691, а також
місцевих правил приймання стічних вод
підприємств у систему каналізації
населеного пункту.

Згідно із п. 1.2 Правил приймання стічних
вод №37, останні поширюються на
комунальні підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства міст і селищ України та
інші підприємства, що мають на балансі
системи місцевого водопроводу та
каналізації (далі - Водоканали), та на
всі підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності й відомчої належності, які
скидають свої стічні води в системи
каналізації населених пунктів (далі -
Підприємства).

Пунктом 1.4 Правил приймання стічних вод
№37 унормовано, що абонент Водоканалу -
це юридична особа, яка уклала договір з
Водоканалом на надання послуг
водопостачання та (або) каналізації.

Стічні води підприємств - усі види
стічних вод, що утворилися внаслідок
їхньої діяльності після використання
води в усіх системах водопостачання
(господарсько-питного, технічного,
гарячого водопостачання тощо), а також
поверхневі та дощові води з території
Підприємства (з урахуванням
субабонентів).

Відповідно до п. 2.4 Правил приймання
стічних вод №37, підприємства
зобов'язані виконувати в повному
обсязі вимоги цих Правил, місцевих
Правил приймання та договору на
послуги водовідведення, своєчасно
оплачувати рахунки Водоканалу за
надані послуги.

Таким чином, місцевий господарський
суд дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення вартості послуг з приймання
стоків гарячої води, яка є однією із
складових за кодом 1-51381, у розмірі 51090,07
грн.

Згідно розгорнутого розрахунку
заборгованості, наданого позивачем, у
відповідача за кодом №1-1381, за яким
обліковуються холодна вода та
прийняття стоків для потреб населення,
заборгованість становить 476691,63 грн.,
заборгованість за постачання питної
холодної води та прийняття стоків для
власних потреб КП "ЖЕО-111" (код-1-1709)
становить 2421,35 грн.; заборгованість за
постачання питної холодної води та
прийняття стоків для потреб орендарів
КП "ЖЕО-111" (код-1-1710) становить 21456,70 грн.

Пунктом 3.7 Правил користування №190
встановлено, що розрахунки за спожиту
питну воду та скид стічних вод
здійснюються усіма споживачами
щомісячно відповідно до умов договору.

Відтак, враховуючи ч. 1 ст. 193 ГК України,
ст. 526 ЦК України, а також п. 3.7 Правил
користування №190, у відповідача, як
споживача послуг за договором №06368/2-01,
був обов'язок оплачувати послуги
щомісячно, тобто, за спожиті послуги у
поточному місяці - не пізніше кінця
місяця наступного за звітним.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
наявність заборгованості відповідача
за холодне водопостачання за кодами
№1-1381, №1-1709, №1-1710 перед позивачем
підтверджується актами зняття
показників з приладів обліку з вересня
2011 року по червень 2012 року, актами про
зняття показників з приладів обліку з
вересня 2011 року по червень 2012 року,
враховуючи те, що відповідачем не було
спростовано наявність заборгованості
та не доведено припинення зобов'язання
будь-яким передбаченим законом
способом в частині суми боргу, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості за
холодне водопостачання в розмірі 500569,28
грн. (за кодом №1-1381 - 476691,23 грн.; за кодом
№1-1709 - 2421,35 грн.; за кодом №1-1710 - 21456,70
грн.) є обґрунтованими та таким, що
підлягають задоволенню.

Кошти, сплачені КП "ЖЕО-111" за платіжним
дорученням від 01.10.2012 року в розмірі 569,82
грн., за платіжним дорученням від 16.11.2012
року в розмірі 2658,14 грн., за платіжним
дорученням від 08.10.2012 року в розмірі
2621,16 грн., за платіжним дорученням від
02.07.2012 року в розмірі 2130,12 грн., судом не
враховуються в погашення боргу,
оскільки вказані оплати зараховані
позивачем за надані послуги з
водопостачання та водовідведення за
період, що слідує за спірним.

Твердження відповідача щодо сплати ним
28193,11 грн. в рахунок заборгованості є
безпідставними, оскільки з наявних в
матеріалах справи копій виписок по
рахункам вбачається, що призначення
даних платежів - сплата заборгованості
за рішенням суду по іншим судовим
справам.

Крім суми основного боргу позивач
просив стягнути з відповідача пеню у
розмірі 64770,64 грн., інфляційні втрати у
розмірі 2499,35 грн. та 3% річних у розмірі
12553,34 грн., у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання за договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов визначених
змістом зобов'язання (неналежне
виконання).

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено,
що виконання зобов'язання може
забезпечуватись, зокрема, неустойкою.
Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Статтею 230 ГК України також
передбачено, що порушення зобов'язання
є підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим кодексом (неустойка, штраф, пеня),
іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Виходячи зі змісту п. 4.2. Договору, у
разі порушення строків виконання
зобов'язання по оплаті за надані
послуги, абонент сплачує постачальнику
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний день прострочення
платежу. Нарахування пені припиняється
через один рік від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
відповідач допустив прострочення
виконання грошового зобов'язання,
колегія суддів дійшла висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача пені - 37761,61 грн.,
інфляційні втрат - 1443,83 грн., 3% річних -
7321,57 грн. (розрахунок здійснено з
урахуванням відмови у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача суми заборгованості за
холодну воду, яка йде на виготовлення
гарячої води). В іншій частині позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" залишити без
задоволення, рішення господарського
суду міста Києва від 11.09.2014 р. у справі
№5011-2/18087-2012 - без змін.

2. Матеріали справи №5011-2/18087-2012
повернути до господарського суду міста
Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко