м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства "Аграрний фонд"
про стягнення 26 448, 63 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Деруга Н.О.
від відповідача: Пронін О.А.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Публічне акціонерне товариство
"Аграрний фонд" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Аграрного фонду про
стягнення заборгованості за договором
складського зберігання № 303/11 від 12.08.2011
р. у розмірі 26 448,63 грн. Позовні вимоги
обґрунтовані невиконанням
відповідачем грошових зобов'язань за
вищевказаним договором.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.08.2014 року порушено
провадження у даній справі, призначено
її до розгляду у судовому засіданні на
17.09.2014 року за участю представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
16.09.2014 р. через загальний відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва відповідач подав письмові
пояснення, в яких зазначив, що до
Аграрного фонду дійсно надходили акти
виконаних робіт до договору
складського зберігання № 303/11 від 12.08.2011
р. за період з 24.12.2011 р. по 31.12.2011 р. на
загальну суму 26 448, 63 грн., які у зв'язку
з відсутністю фінансування не були
передані для здійснення оплати до
Державної казначейської служби
У судовому засіданні від 17.09.2014 р. на
підставі ст.77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошувалась перерва у судовому
засіданні до 15.10.2014 р.
У даному судовому засіданні
представник позивача заявлені позовні
Представник відповідача в усному
порядку визнав позов, заперечень проти
заборгованості перед Публічним
акціонерним товариством "Аграрний
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 15.10.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2011 р. між Філією «Орхівський
об'єднаний хлібоприймальний пункт»
Публічного акціонерного товариства
«Розівський елеватор» та Аграрним
фондом укладено договір складського
зберігання №303/11, за умовами якого
відповідач зобов'язався передати на
зберігання позивачу зерно пшениці за
заліковою вагою в кількості, яка
визначається по фактичній кількості
зерна, що надійшло на карточку
відповідача і засвідчується
відповідними складськими документами,
а позивач зобов'язався прийняти таке
зерно для зберігання на визначених цим
договором умовах і у встановлений
строк повернути його відповідачу.

Відповідно до п. 3.1.1. договору позивач
зобов'язаний прийняти від відповідача
зерно фактичної якості, але не вище
обмежувальних кондицій, забезпечити
його належне зберігання у повному
обсязі та здійснити відпуск
відповідачеві всієї кількості зерна,
що фактично зберігається на день
відпуску.

Згідно з п. 3.3. договору відповідач
зобов'язаний відшкодувати витрати з
приймання, зберігання, відвантаження, а
також інші витрати, що виникають в
порядку визначеному цим договором.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що
розрахунки відшкодування витрат, по
зберіганню проводяться в грошовій
формі з урахуванням податку на додану
вартість.

Згідно п. 5.4. відповідач відшкодовує
витрати із зберігання зерна з моменту
передачі зерна відповідача на
зберігання позивачу на підставі актів
відшкодування витрат.

Відповідно до п. 8.1. договору строк
зберігання зерна - до пред'явлення
вимоги відповідачем.

Договір, відповідно до п. 9.1. набирає
чинності з моменту підписання та
скріплення печатками і діє до 31.12.2011 р.,
але у будь-якому разі до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
у повному обсязі.

31.12.2013 між Аграрним фондом та Публічним
акціонерним товариством «Розівський
елеватор» в особі Філії «Орхівський
об'єднаний хлібоприймальний пункт»
укладено додатковий договір до
договору складського зберігання №303/11
від 12.08.2011 р., відповідно до якого
сторони погодили викласти п.9.1.
договору в наступній редакції «договір
набирає чинності з моменту його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення
печатками і діє до 01.05.2014 р. але у
будь-якому разі до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань у повному
обсязі»; всі інші умови договору
складського зберігання №303/11 від 12.08.2011
р. не змінюються.

24.04.2014 р. між Публічним акціонерним
товариством "Аграрний фонд" та
Публічним акціонерним товариством
«Розівський елеватор» в особі Філії
«Орхівський об'єднаний
хлібоприймальний пункт» укладено
договір про відступлення право вимоги
№299-05/14, відповідно до якого Публічне
акціонерне товариство "Аграрний фонд"
одержує право вимоги від Аграрного
фонду належного виконання всіх
зобов'язань за договором складського
зберігання №303/11 від 12.08.2011 р.

Згідно п. 2.1. договору первісний
кредитор передає належне йому право
вимоги виконання зобов'язання Аграрним
фондом, що виникло за договором
складського зберігання №303/11 від 12.08.2011
р., а новий кредитор приймає право
вимоги, що належить первісному
кредитору за основним договором.

Відповідно до п.2.2. договору під
зобов'язанням Аграрного фонду
розуміється грошовий борг у сумі 26 448
(двадцять шість тисяч чотириста сорок
вісім грн. 63 коп.).

Згідно п.3.1. договору оплата новим
кредитором отриманого права вимоги в
сумі вказаній у цьому договорі,
здійснюється банківським переказом на
поточний рахунок первісного кредитора
протягом 30-ти календарних днів з
моменту підписання даної угоди.

Суд відзначає, що в матеріалах справи
міститься копія платіжного доручення
№1230 від 24.04.2014 р. відповідно до якого
Публічне акціонерне товариство
"Аграрний фонд" виконало свої грошові
зобов'язання в сумі 26 448, 63 грн. згідно з
договором про відступлення права
вимоги від 24.04.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи та
письмових пояснень представників
сторін, на виконання умов договору
складського зберігання №303/11 від 12.08.2011
р. відповідачем передано, а позивачем
прийнято зерно для зберігання за
період з 24.12.2011 р. до 31.12.2011р.

22.07.2014 р. Публічне акціонерне
товариство "Аграрний фонд" звернулось з
вимогою №1259 від 22.07.2014 р. до Аграрного
фонду про сплату заборгованості в сумі
2 275 191, 16 грн. протягом 7 (семи) днів з дня
отримання вимоги про сплату
заборгованості.

Також в матеріалах справи міститься
відповідь Аграрного фонду на претензію
Публічного акціонерного товариства
"Аграрний фонд" №1259 від 22.07.2014 р. в якій
відповідач визнав заборгованість та
зазначив, що у зв'язку із відсутністю
фінансування у Аграрного фонду
відсутня можливість сплатити
заборгованість.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
стверджує, що ним належним чином
виконано умови договору складського
зберігання №303/11 від 12.08.2011 р, в той час
як відповідач свої зобов'язання за
договором не виконав, у зв'язку з чим у
нього виникла заборгованість у розмірі
26 448,63 грн., яку позивач просить
стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 903 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 937 Цивільного
кодексу України договір зберігання
укладається у письмовій формі.

У відповідності до ч. 1 ст. 938 Цивільного
кодексу України зберігач зобов'язаний
зберігати річ протягом строку,
встановленого у договорі зберігання.

Як встановлено ч. 1 ст. 946 Цивільного
кодексу України плата за зберігання та
строки її внесення встановлюються
договором зберігання.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України вставлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором.

З матеріалів справи вбачається надання
позивачем обумовлених договором
складського зберігання №303/11 від 12.08.2011
р. послуг за період з 24.12.2011 р. до 31.12.2011 р.
включно, що підтверджується актом №830Н
виконаних робіт до договору надання
послуг із складського зберігання
зерна.

Крім того, в матеріалах справи
знаходиться копія складської
квитанції на зерно №614 від 23.12.2011 р.,
якою фактично підтверджується
прийняття позивачем від Аграрного
фонду зерна на зберігання.

Відповідач доказів на підтвердження
належного виконання зобов'язань з
оплати послуг за договором складського
зберігання №303/11 від 12.08.2011 р. не надав,
заявлені позивачем вимоги не
спростував.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
При цьому відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

У відповідності до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.ст. 22, 78 Господарського
процесуального кодексу України
відповідач має право визнати позов
повністю або частково. У разі визнання
відповідачем позову господарський суд
приймає рішення про задоволення позову
за умови, що дії відповідача не
суперечать законодавству або не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб. Враховуючи
вищевикладене, суд приймає визнання
позову відповідачем.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що відповідачем порушено умови
договору складського зберігання №303/11
від 12.08.2011 р, а також положення ст.ст. 525,
526 Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов
висновку про обґрунтованість вимог
позивача в часині стягнення
заборгованості за договором
складського зберігання №303/11 від 12.08.2011
р. у розмірі 26 448, 63 грн.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наявних у
справі доказів, суд дійшов висновку про
задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного
товариства "Аграрний фонд"
задовольнити.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м.
Київ, вул. Б. Грінченка, буд.1, ), з будь-якого рахунку, виявленого
під час виконавчого провадження, на
користь Публічного акціонерного
товариства "Аграрний фонд" (01001, м. Київ,
вул. Б. Грінченка, буд.1, )
заборгованість у розмірі 26 448 (двадцять
шість тисяч чотириста сорок вісім грн.
63 коп.) грн. та 1 827, 00 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) грн. -
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено
20.10.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.