РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2014 р.
Справа № 902/767/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Філіпова Т.Л.

судді
Бучинська Г.Б. ,

судді
Василишин А.Р.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача - Щербаков І.М., Павлюк М.В.

відповідача 1 - не з'явився

відповідача 2 - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Валінор-Менеджмент»
на рішення господарського суду
Вінницької області від "03" вересня 2014 р.
у справі № 902/767/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «КВС-Україна», м.Київ

до відповідача 1 Публічного
акціонерного товариства
«Браїлівське», смт. Браїлів, Вінницька
обл.

до відповідача 2 Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Валінор-Менеджмент», селище
Новорайськ., Херсонська обл.

про стягнення 770 353,03 грн.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 03.09.2014 р. у
справі №902/767/14 (головуючий суддя
Матвійчик В.В., судді: Грабик В.В., Маслій
І.В. ) позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "КВС-Україна" до
Публічного акціонерного товариства
"Браїлівське" та до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Валінор-Менеджмент" про стягнення 770
353,03 грн. задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Публічного
акціонерного товариства "Браїлівське"
та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Валінор - Менеджмент"
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "КВС - Україна" 669 616
грн. 74 коп. - основного боргу; 25 005 грн. 40
коп. - інфляційних; 31 687 грн. 54 коп. -
пені; 25 110 грн. 62 коп. - штрафу; 15 407 грн. 06
коп. - витрат зі сплати судового збору.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Браїлівське" до
спеціального фонду Державного бюджету
України 1 000 (одну тисячу) грн. - штрафу.

В позові у частині стягнення 10 562,52 грн.
пені та 8 370,21 грн. штрафу відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Вінницької
області від 03.09.2014 р. у справі №902/767/14
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Валінор-Менеджмент"
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду Вінницької
області від 03.09.2014 р. по справі №902/767/14 в
частині стягнення з Публічного
акціонерного товариства «Браїлівське»
та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Валінор -
Менеджмент» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«КВС-Україна» 25 110,62 грн. штрафу. В іншій
частині рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Валінор-Менеджмент" посилається на ту
обставину, що господарський суд
Вінницької області порушив норми
матеріального та процесуального права
що призвело до неправильного вирішення
питання та винесення помилкового
рішення. Крім того, суд не в повному
обсязі з'ясував обставини, що мають
значення для справи.

Зокрема апелянт зазначає, що договірні
правовідносини між платниками і
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань
врегульовано Законом України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань».

Отже, скаржник вважає, що за
прострочення платежу за договором може
бути стягнуто лише пеню, сума якої не
перевищує ту, що обчислено на підставі
подвійної облікової ставки НБУ.

Відтак, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Валінор-Менеджмент"
звертає увагу апеляційного суду, що
штраф стягнуто незаконно оскільки
одночасне стягнення пені та штрафу
суперечить вимогам чинного
законодавства.

Ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
14.10.2014 р. апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Валінор-Менеджмент" прийнято до
провадження, справу призначено до
слухання.

У судовому засіданні
представники позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю
"КВС-Україна" Щербаков І.М. та Павлюк М.В.
заперечили проти доводів апеляційної
скарги та надали пояснення на
обгрунтування своєї правової позиції.
Вважають, що рішення господарського
суду Вінницької області від 03.09.2014 р. у
справі №902/767/14 є законним та
обгрунтованим, тому просять залишити
його без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Представники відповідачів в
судове засідання не прибули, хоча про
місце та час розгляду апеляційної
скарги були повідомленні належним
чином.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, Рівненський
апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 04
січня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "КВС -
Україна" (за договором Постачальник) та
Публічним акціонерним товариством
"Браїлівське" (за договором Покупець)
укладено договір поставки за № 14/04/2013
(надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, у терміни і
на умовах, визначених даним Договором,
Постачальник зобов'язується передати
Покупцю насіння сільськогосподарських
культур (товар), а Покупець
зобов'язується прийняти й оплатити
товар, найменування, асортимент, ціна і
кількість якого зазначаються у
додатку(ах) до даного Договору.

Ціна товару визначається в додатку(ах)
до Договору, що є невід'ємною частиною
Договору (п. 2.1. Договору).

Загальна ціна Договору являє сумарну
вартість всього товару, що
поставляється за даним Договором
згідно додатку(ів), що є його
невід'ємною частиною (п. 2.2. Договору).

Порядок, розміри та строки розрахунків
за поставлений товар визначається в
додатку(ах) до даного Договору (п. 3.1.
Договору).

Поставка товару проводиться на умовах
і в терміни, вказані у відповідних
додатках до Договору (п. 5.1. Договору).

Пунктом 8.4. Договору сторони погодили,
що у випадку несплати у строк платежів
за даним Договором, Покупець повинен
сплатити Постачальнику пеню в розмірі
0,2 % від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується неустойка.
В разі прострочення сплати за товар по
кожному з етапів оплати більше ніж на 7
календарних днів, Покупець
зобов'язується виплатити
Постачальнику дану суму боргу з
урахуванням індексу інфляції за весь
період прострочення платежу, сплатити
пеню та додатково, крім пені платити
Постачальнику штраф в розмірі 5% від
вартості несплаченої/несвоєчасно
сплаченої суми.

Згідно п.8.5. Договору визначено, що у
відповідності до ст. 259 Цивільного
кодексу України та п. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
сторони домовились про те, що строк
позовної давності щодо стягнення
штрафних санкцій збільшується до
повного виконання сторонами своїх
грошових зобов'язань, а нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язань здійснюється без
обмеження строку.

Відповідно до додатку № 1 до Договору
Постачальник, у строк до 01 квітня 2013
року, постачає партію насіння
кукурудзи загальною вартістю 918 954,00
грн..

Пунктом 9 додатку № 1 до Договору
сторони визначили, що оплата
здійснюється у наступному порядку:
перший етап - попередня оплата в
розмірі 50% від загальної вартості
товару за даним додатком, здійснюється
до 20 лютого 2013 року; другий етап - оплата
в розмірі 50% від загальної вартості
товару за даним додатком, здійснюється
не пізніше 1 листопада 2013 року.

Додатком № 2 до Договору змінено
додаток №1 до Договору та визначено, що
Постачальник постачає 1 394 посівних
одиниць насіння кукурудзи, а саме:

- Авангард, насіння кукурудзи, F1,
Максим XL 70 т.н., 900 п.о. за ціною 689,43 грн.
за посівну одиницю (без ПДВ) та 837,32 грн.
за п.о. з ПДВ, на загальну суму 744 588,00 грн.
з ПДВ";

- Капітан, насіння кукурудзи, F1,
Максим XL 70 т.н., 444 п.о. за ціною 645,80 грн.
за посівну одиницю (без ПДВ) та 774,96 грн.
за п.о. з ПДВ, на загальну суму 344 082,24
грн. з ПДВ";

- Еміліо, насіння кукурудзи, F1,
Максим XL 70 т.н., 50 п.о. за ціною 673,73 грн.
за посівну одиницю (без ПДВ) та 808,47 грн.
за п.о. з ПДВ, на загальну суму 40 423,50
грн. з ПДВ";

Загальна вартість партії товару за
додатком № 2 становить 1 129 093,74 грн..

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем на виконання взятих на себе
зобов'язань за Договором, згідно
видаткових накладних поставлено
відповідачеві 1 товар на загальну суму
1 129 093,74 грн., який останній отримав за
довіреностями на отримання товару.

Публічне акціонерне товариство
"Браїлівське" свої зобов'язання за
Договором виконав не в повному обсязі,
перерахувавши на рахунок позивача 459
477,00 грн.

З метою проведення розрахунків за
отриманий товар, позивач звернувся до
Публічного акціонерного товариства
"Браїлівське" з претензією за № 722 від
07.11.2013 року, яка останнім залишена без
реагування.

Як свідчать матеріали справи, станом на
день розгляду справи, вказані
зобов'язання відповідачем 1 не виконі.
Таким чином, сума заборгованості за
Договором становить 669 616,74 грн..

Крім того, 04 січня 2013 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Валінор - Менеджмент"
- (відповідач 2, за договором Поручитель)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "КВС - Україна"
(позивач, за договором Кредитор)
укладено договір поруки за № 14-1/04/2013
(надалі Договір поруки).

Згідно з цим Договором Поручитель
зобов'язується в повному обсязі
відповідати перед Кредитором за
виконання обов'язків ПАТ "Брайлівське"
(надалі іменується "Боржник") згідно
Договору постачання № 14/04/2013 від 4 січня
2013 року, укладеного між Кредитором та
Боржником (надалі іменується "Основний
Договір"). (п. 1.1. Договору поруки).

Підставою для зобов'язання,
забезпеченого порукою згідно цього
Договору, є Основний Договір (Договір
постачання № 14/04/2013 від 4 січня 2013 року),
предметом зазначеного вище Основного
Договору є купівля Боржником у
Кредитора насіння кукурудзи на суму 918
654 грн. з урахуванням ПДВ, згідно
додатка № 1 від 4 січня 2013 року до
Основного Договору. (п. 2.1. Договору
поруки).

Поручитель відповідає перед
Кредитором за виконання Боржником
зобов'язання згідно Основного Договору
з оплати товару на суму 918 954 грн. з
урахуванням ПДВ, а також за
відшкодування Кредитору збитків та
сплату відповідних штрафних санкцій
згідно Основного Договору (п. 3.1.
Договору поруки).

Поручитель і Боржник несуть солідарну
(субсидовану) відповідальність перед
Кредитором за виконання зобов'язань
згідно Основного Договору (п. 6.1.
Договору поруки).

14 травня 2013 року між ТОВ "Валінор -
Менеджмент" та ТОВ "КВС - Україна"
укладено додаткову угоду № 1 до
Договору поруки № 14-1/04/2013 від 04.01.2013
року якою внесено зміни до Договору
поруки в частині предмету Основного
Договору та розміру поруки. Визначено,
що Поручитель відповідає перед
Кредитором за виконання боржником
зобов'язання згідно Основного договору
з оплати товару на суму 1 129 093,74 грн., а
також відшкодування Кредитору збитків
та сплату відповідних штрафних санкцій
згідно Основного Договору.

Оскільки, відповідачі зобов'язання за
договорами не виконали Товариство з
обмеженою відповідальністю
"КВС-Україна" звернулось до
господарського суду Вінницької
області з позовом про солідарне
стягнення з відповідачів
заборгованості за договором поставки
№ 14/04/2013 від 04.01.2013 року в загальному
розмірі 770 353,03 грн., з яких: 669 616,74 грн. -
основний борг, 42 250,06 грн. - пеня, 25 005,40
грн. - інфляційні та 33 480,83 грн. - штраф.

Дослідивши матеріали справи та
обставини на предмет повноти їх
встановлення, надання їм судом першої
інстанції належної юридичної оцінки,
вивчивши доводи апеляційної скарги
стосовно дотримання норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарські зобов'язання згідно
положень ст.173 Господарського кодексу
України, можуть виникати, зокрема, із
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу
України визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України
з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст. 173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом
(ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7
ст.193 Господарського кодексу України).

Спірні правовідносини випливають
з договору постачання товару.

В силу ч.1, ч.2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Таким чином, належним виконанням
договору поставки від 04 січня 2013 року
№14/04/2013 є своєчасна та у повному обсязі
оплата Публічним акціонерним
товариством «Браїлівське» товару -
узгодженої кількості товару за
встановленою ціною. Ураховуючи
положення ст.ст.527, 610 ЦК України
відповідачем 1 зобов'язання належним
чином не виконано.

Крім того, як зазначалося вище, 04 січня
2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Валінор - Менеджмент"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "КВС - Україна"
укладено договір поруки за № 14-1/04/2013.

Відповідно до якого Товариство з
обмеженою відповідальністю "Валінор -
Менеджмент" зобов'язалося в повному
обсязі відповідати перед Товариством з
обмеженою відповідальністю "КВС -
Україна" за виконання обов'язків
Публічного акціонерного товариства
«Браїлівське» згідно Договору
постачання № 14/04/2013 від 04 січня 2013 року.

Статтею 554 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Статтею 541 Цивільного кодексу України
передбачено, що солідарний обов'язок
або солідарна вимога виникають у
випадках, встановлених договором або
законом, зокрема у разі неподільності
предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543
Цивільного кодексу України).

Відтак, враховуючи, що матеріалами
справи підтверджується факт
невиконання відповідачами зобов'язань
в частині проведення розрахунків за
Договором поставки, колегія суддів
погоджується з висновком про
задоволення вимоги про стягнення
заборгованості за вказаним Договором в
розмірі 669 619,74 грн.

Поряд з цим, за порушення
відповідачем 1 взятих на себе
зобов'язань позивачем заявлено до
стягнення 42 250,06 грн. пені, 33 480,83 грн. -
штрафу та 25 005,40 грн. - втрат від
інфляції.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного
кодексу України та ст. 230
Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Стаття 628 Цивільного кодексу України
передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегією суддів встановлено, що
нараховані Товариством з обмеженою
відповідальністю "КВС-Україна" пеня,
штраф та інфляційні відповідають
положенням договору (п.8.4., п.8.5.), а також
вимогам чинного законодавства, та є
арифметично вірними.

Щодо зменшення судом першої інстанції
розміру пені та штрафу колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного
кодексу України передбачено
можливість зменшення за рішенням суду
розміру неустойки, що стягується з
боржника за порушення зобов'язання,
якщо розмір неустойки значно перевищує
розмір збитків. При цьому відсутність
чи невисокий розмір збитків може бути
підставою для зменшення судом розміру
неустойки, що стягується з боржника.
Аналогічне положення міститься і в ст.
233 ГК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

За переконанням колегії суддів,
вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Окрім того, у п. 7 оглядового листа
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань (за
матеріалами справ, розглянутих у
касаційному порядку ВГСУ)» від 29.04.2013р.
№ 01-06/767/2013 вказано: положеннями частини
першої статті 233 ГК України
передбачено, що у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно зі збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Встановивши причини невиконання
відповідачем грошового зобов'язання,
суд першої інстанції дійшов висновку
про наявність підстав для зменшення
розміру пені та штрафу на підставі
статті 233 ГК України та пункту 3 статті 83
ГПК України.

Приймаючи рішення про зменшення
розміру пені та штрафу, суд взяв до
уваги ступінь виконання зобов'язання
за Договором, складну економічну
ситуацію в державі.

Поряд з цим, визначаючись щодо
зменшення, суд також враховує
обов'язковість виконання зобов'язань,
баланс інтересів сторін та значний
розмір основного боргу, що потягнув за
собою нарахування пені та штрафу.

Суд першої інстанції, користуючись
правом, наданим йому ст.551 ЦК України, 233
ГК України та ст.83 ГПК України, зменшив
пеню та штраф на 25% та стягнув з
відповідачів пеню в розмірі 31 687,54 грн. і
штраф в розмірі 25 110,62 грн..

З урахуванням викладеного, колегія
суддів апеляційного господарського
суду погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
наявність підстав для зменшення
розміру нарахованої позивачем пені та
штрафу.

Крім того, доводи апеляційної скарги,
стосовно того, що суд першої інстанції
незаконно стягнув одночасно штраф та
пеню, апеляційним судом оцінюється
критично.

При цьому апеляційним судом
враховується, що одночасне стягнення з
учасника господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
ст. 61 Конституції України, оскільки
згідно зі ст.549 ЦК України пеня та штраф
є формами неустойки, а відповідно до
ст.230 ГК України - видами штрафних
санкцій.

Таким чином, штраф та пеня не є окремими
видами юридичної відповідальності, а
лише різновидами одного виду юридичної
відповідальності, у даному випадку,
відповідальності за порушення
виконання грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
27.04.12 у справі №3-121гс11 та у справі
№3-24гс12, а також у п. 2.1 та п.2.9 постанови
пленуму ВГСУ від 17.12.13 №14.

Відтак з урахуванням вище викладеного,
доводи апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Валінор-Менеджмент» суд апеляційної
інстанції не вважає переконливими та
відхиляє.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення",
рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції
указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що доводами апеляційної
скарги висновків господарського суду
не спростовано, підстав для скасування
або зміни рішення, встановлених
статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, не
встановлено, а відтак апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення,
рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Валінор-Менеджмент» на рішення
господарського суду Вінницької
області від 03.09.2014 р. у справі №902/767/14
залишити без задоволення, рішення суду
першої інстанції - без змін.

Справу №902/767/14 повернути до
господарського суду Вінницької
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову суду
апеляційної інстанції може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Василишин А.Р.