ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2014 р.
Справа № 914/2934/14

Господарський суд Львівської області
розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи:

за позовом: Дрогобицького міжрайонного
прокурора, уповноважений орган:
Міністерство економічного розвитку і
торгівлі України в особі: Державного
підприємства «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації (м. Львів) в особі
Дрогобицької філії Державного
підприємства «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації (м. Дрогобич)

до відповідача 1: Дрогобицької районної
державної адміністрації (м. Дрогобич)

до відповідача 2: Публічного
акціонерного товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» (м.
Кривий Ріг)

про: визнання недійсним Державного
акту на право власності на земельну
ділянку

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Пшеничній В.С.

Представники:

від прокурора: Леонтьєва Н.Т. - ст.
прокурор прокуратури м. Львова,
посвідчення №005508 від 24.09.2012 року.

від позивача: Ярома В.М. - довіреність
№11-09/1430 від 30.09.2014 року.

від відповідача 1: Хомин О.В. -
довіреність №02-33/1254 від 10.06.2014 року.

від відповідача 2: Не з'явився.

Суть спору: На розгляд Господарського
суду Львівської області подано позов
Дрогобицького міжрайонного прокурора,
уповноважений орган: Міністерство
економічного розвитку і торгівлі
України в особі: Державного
підприємства «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» (м. Львів) в особі
Дрогобицької філії Державного
підприємства «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» (м. Дрогобич) до
відповідача 1 - Дрогобицької районної
державної адміністрації (м. Дрогобич),
відповідача 2 - Публічного акціонерного
товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» (м.
Кривий Ріг) про визнання недійсним
Державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 15.08.2014 року
порушено провадження у справі і
призначено до розгляду на 20.08.2014 року.
Ухвалою суду від 20.08.2014 року розгляд
справи відкладено до 28.08.2014 року, у
зв'язку з відсутністю представників
позивача та відповідачів. Ухвалою суду
від 28.08.2014 року розгляд справи
відкладено до 30.09.2014 року, у зв'язку з
відсутністю представників позивача та
відповідачів. Ухвалою суду від 30.09.2014
року розгляд справи відкладено до
14.10.2014 року, для надання доказів.
Ухвалою суду від 14.10.2014 року розгляд
справи відкладено до 22.10.2014 року, згідно
клопотання учасників процесу. Ухвалою
суду від 22.10.2014 року розгляд справи
відкладено до 28.10.2014 року, в зв'язку з
відсутністю представників сторін.

Прокурор вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
15.08.2014 року, про відкладення від 20.08.2014
року, від 28.08.2014 року, від 30.09.2014 року, від
14.10.2014 року, від 22.10.2014 року не виконав,
явку повноважного представника в
судове засідання забезпечив.

28.08.2014 року за вх.№4182/14 прокурор подав
клопотання про продовження строку
розгляду справи понад такий, що
встановлений ст. 69 ГПК України.

17.09.2014 року за вх.№39740/14 прокурор подав
обґрунтування позовних вимог.

14.10.2014 року за вх.№4899/14 прокурор подав
клопотання про продовження строку
розгляду справи понад такий, що
встановлений ст. 69 ГПК України.

22.10.2014 року в судовому засіданні
прокурор подав клопотання про
відкладення розгляду справи.

28.10.2014 року за вх.№5125/14 прокурор подав
клопотання про уточнення позовних
вимог, в якому просить суд визнати
недійсним Державний акт на право
власності на земельну ділянку
частково, в частині земельної ділянки
площею 162,8 м2, на якій знаходиться
будинок №96 на вулиці Шевченка у селі
Майдан Дрогобицького району
Львівської області. Позивачем
клопотання прокурора підтримано.

Позивач вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
15.08.2014 року, про відкладення від 20.08.2014
року, від 28.08.2014 року, від 30.09.2014 року, від
14.10.2014 року, від 22.10.2014 року не виконав,
явку повноважного представника в
судове засідання забезпечив.

30.09.2014 року за вх.№41794/14 позивач подав
письмові пояснення з уточненою
позицією.

14.10.2014 року за вх.№43491/14 позивач подав
клопотання про відкладення розгляду
справи.

28.10.2014 року за вх.№45956/14 позивач подав
письмові пояснення по справі.

Відповідач 1 вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
15.08.2014 року, про відкладення від 20.08.2014
року, від 28.08.2014 року, від 30.09.2014 року, від
14.10.2014 року, від 22.10.2014 року не виконав,
явку повноважного представника в
судове засідання забезпечив.

03.10.2014 року за вх.№42240/14 відповідач 1
подав відзив на позовну заяву.

Відповідач 2 вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
15.08.2014 року, про відкладення від 20.08.2014
року, від 28.08.2014 року, від 30.09.2014 року, від
14.10.2014 року, від 22.10.2014 року не виконав,
явку повноважного представника в
судове засідання не забезпечив, хоча і
був своєчасно, належним чином,
відповідно до ст.64 ГПК України,
повідомлений про час, місце і дату
розгляду справи, про що свідчить Реєстр
№1219 направлення рекомендованої
кореспонденції за 22.10.2014 року, а явка
відповідача 2 була визнана судом та
визначена в ухвалах суду обов'язковою.

27.08.2014 року за вх.№36361/14 відповідач 2
подав клопотання по справі.

08.09.2014 року за вх.№38100/14 відповідач 2
подав клопотання по справі.

30.09.2014 року за вх.№41732/14 відповідач 2
подав відзив на позовну заяву.

14.10.2014 року за вх.№43429/14 відповідач 2
подав доповнення до відзиву на позовну
заяву.

14.10.2014 року за вх.№43492/14 відповідач 2
подав клопотання про відкладення
розгляду справи.

16.10.2014 року за вх.№43971/14 відповідач 2
подав додаткові докази по справі.

22.10.2014 року за вх.№45113/14 відповідач 2
подав додаткові докази по справі.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну
та резолютивну частини рішення
виготовлено, підписано та оголошено
28.10.2014 року.

Розглянувши матеріали і документи,
подані сторонами, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, сукупно
оцінивши докази, які мають значення для
справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві,
Дрогобицькою міжрайонною прокуратурою
за зверненням Дрогобицької філії ДП
«Львівський науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» встановлено порушення
вимог Земельного кодексу України при
укладенні договору купівлі-продажу
земельної ділянки та подальшого
оформлення Державного акту на право
власності на земельну ділянку ВАТ
«Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат».

Прокурор зазначає, що рішенням
Господарського суду Львівської
області від 11.07.2012 р. у справі №5015/842/11 за
позовом Дрогобицького міжрайонного
прокурора в інтересах держави,
уповноважений орган: Державний комітет
України з питань технічного
регулювання та споживчої політики, в
особі державного підприємства
"Львівський науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації", м. Львів, до відповідача 1
- Дрогобицької районної державної
адміністрації, м. Дрогобич. до
відповідача 2 - Відкритого акціонерного
товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат", м.
Кривий Ріг, до відповідача 3 -
Комунального підприємства Львівської
обласної ради "Дрогобицьке міжміське
бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки", м. Дрогобич, про
визнання договору купівлі-продажу
земельної ділянки частково недійсним
встановлено наступне: 19 серпня 2005 року
між Дрогобицькою районною державною
адміністрацією (продавець) та
Відкритим акціонерним товариством
"Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат" (покупець) було укладено
договір купівлі-продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення. Вказаний договір
посвідчений приватним нотаріусом
Дрогобицького районного нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за № 1243. 19 серпня 2005 року
договір купівлі-продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення зареєстрований
Дрогобицьким районним відділом
земельних ресурсів за № 57 (надалі -
Договір).

Прокурор зазначає, що відповідно до
пункту 1.1 Договору купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 19.08.2005 року, продавець, на підставі
розпорядження голови Дрогобицької
районної державної адміністрації від
19.08.2005 року №261, передає за плату, а
покупець приймає у власність і оплачує
земельну ділянку з усіма обтяженнями і
сервітутами, яка знаходиться за
адресою: Львівська область,
Дрогобицький район, с. Майдан
Рибницької сільської ради (за межами
населеного пункту), загальною площею
6,378 га, згідно з планом земельної
ділянки, що додається.

Земельна ділянка, зазначена в п. 1.1
Договору, продається для
обслуговування майнового комплексу
бази відпочинку (п. 1.2 Договору). Згідно
з п.п. 1.3, 1.2 Договору купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 19.08.2005 року, земельна ділянка, що є
предметом даного договору, обтяжень не
має, сервітути не встановлено.

Прокурор зазначає, що, як вбачається зі
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 14.06.2005 року серії ЯЯЯ
№109187, Держава в особі Верховної Ради
України є власником нежитлової будівлі
загальною площею 168,1 м2 за адресою:
Львівська область. Дрогобицький район,
с. Майдан, вул. Т. Шевченка, 96, форма
власності -загальнодержавна. Вказане
приміщення знаходиться в оперативному
управлінні Львівського регіонального
державного центру стандартизації,
метрології та сертифікації та
зареєстроване Дрогобицьким державним
комунальним міжміським бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
14.06.2005 року за № 11087836.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Цивільного кодексу
України. Відповідно до частини 1 статті
203 Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Вимагаючи визнати недійсним договір в
судовому порядку, сторона повинна
довести не тільки його суперечність
законодавству, а й порушення її прав
або охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 127 Земельного
кодексу України (в редакції, що діяла на
момент укладення спірного договору),
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень здійснюють продаж
земельних ділянок державної чи
комунальної власності громадянам та
юридичним особам, які мають право на
набуття земельних ділянок у власність,
а також іноземним державам відповідно
до цього Кодексу. Продаж земельних
ділянок державної та комунальної
власності громадянам та юридичним
особам здійснюється на конкурентних
засадах (аукціон, конкурс), крім викупу
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти нерухомого майна, що є
власністю покупців цих ділянок.

Згідно з частиною 1 статті 120 цього
Кодексу, при переході права власності
на будівлю і споруду право власності на
земельну ділянку або її частину може
переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

За приписами статті 377 Цивільного
кодексу України, до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором. Якщо
договором про відчуження житлового
будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначений, до
набувача переходить право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування. Якщо житловий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Отже, на думку прокурора, з системного
аналізу зазначених законодавчих
приписів слід дійти висновку, що з
виникненням права власності на будівлю
чи споруду до власника переходить
право набуття у власність або у
користування земельної ділянки, на
якій розташована належна йому на праві
власності будівля чи споруда. Як
вбачається з матеріалів справи,
держава в особі Верховної Ради України
набула право власності на нежитлову
будівлю загальною площею 168,1 м2 за
адресою: Львівська область,
Дрогобицький район, с. Майдан, вул. Т.
Шевченка, 96, яка розташована на
земельній ділянці, що стала предметом
договору купівлі-продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення від 19.08.2005 року, до
укладення такого договору.

Прокурор звертає увагу на те, що особа,
ставши власником будівлі, має право
ініціювати одержання земельної
ділянки у користування, а розглянути це
питання та прийняти відповідне рішення
в строки, встановлені законом,
зобов'язаний відповідний повноважний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування. Власник
будівлі має право на оформлення
земельної ділянки в постійне
користування, однак, позбавляється
такого права в зв'язку з відчуженням
земельної ділянки повноважним органом
виконавчої влади на користь нового
власника. Отже, продаж спірної
земельної ділянки в тій частині, яка
знаходиться під будівлею, що належить
позивачеві на праві власності, порушує
його права та суперечить вимогам
чинного законодавства України.

Прокурор зазначає, що за таких обставин
суд дійшов висновку про те, що спірний
договір в означеній частині не
відповідає вимогам законодавства, а
тому позов необхідно задоволити. З
метою визначення площі земельної
ділянки, яка знаходиться під будівлею,
судом було призначено експертизу, за
висновком якої під будинком №96 по
вулиці Шевченка у селі Майдан
Дрогобицького району Львівської
області знаходиться земельна ділянка
площею 162,8 м2.

Прокурор наголошує, що на підставі
вищевикладеного, Господарським судом
Львівської області і 01.07.2012 р. у справі
№5015/842/11 позовні вимоги Дрогобицького
міжрайонного прокурора задоволено
частково. Визнано частково недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення від 19.08.2005 року, укладений
між Дрогобицькою районною державною
адміністрацією та Відкритим
акціонерним товариством "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат",
посвідчений приватним нотаріусом
Дрогобицького районного нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі за №1243, а саме в частині
продажу земельної ділянки площею 162,8 м2,
на якій знаходиться будинок №96 по
вулиці Шевченка в селі Майдан
Дрогобицького району Львівської
області.

Дане рішення Господарського суду
Львівської області по справі № 5015/842/11
від 11.07.2012 р. оскаржувалось ПАТ
«Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат» в апеляційному порядку та
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 26.09.2012 р.
апеляційну скаргу ПАТ «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»
залишено без задоволення, а рішення
Господарського суду Львівської
області по справі № 5015/842/11 від 11.07.2012 р.
залишено без змін. Крім цього, ПАТ
«Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат» подавав касаційну скаргу у
Вищий господарський суд України на
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 26.09.2012 р.
Постановою Вищого господарського суду
України від 04.12.2012 р. у справі № 5015/842/11
касаційну скаргу ВАТ «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»
залишено без задоволення, а постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 26.09.2012 р.
залишено без змін.

Згідно пп. 2.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
р. № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин", державні акти
про право власності або право
постійного користування на земельну
ділянку є документами, що посвідчують
відповідне право і видаються на
підставі рішень Кабінету Міністрів
України, обласних, районних, Київської
і Севастопольської міських, селищних,
сільських рад, Ради Міністрів
Автономної Республіки Крим, обласної,
районної, Київської і Севастопольської
міських державних адміністрацій.

У спорах, пов'язаних з правом власності
або постійного користування
земельними ділянками, недійсними
можуть визнаватися як зазначені
рішення, на підставі яких видано
відповідні державні акти, так і самі
акти про право власності чи постійного
користування.

Прокурор зазначає, що враховуючи те, що
рішенням Господарського суду
Львівської області від 11.07.2012 р. у
справі №5015/842/11 визнано частково
недійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 19.08.2005 року, укладений між
Дрогобицькою районною державною
адміністрацією та Відкритим
акціонерним товариством "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат",
посвідчений приватним нотаріусом
Дрогобицького районного нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі за № 1243, а саме в частині
продажу земельної ділянки площею 162.8 м2,
на якій знаходиться будинок №96 по
вулиці Шевченка в селі Майдан
Дрогобицького району Львівської
області, підлягає визнанню недійсним
також Державний акт на право власності
на земельну ділянку, виданий ВАТ
"Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат".

Прокурор звертає увагу на те, що
Дрогобицькою філією ДП «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» вживались заходи щодо
добровільного вирішення даного
питання, однак, це будь-якого
позитивного результату не дало.

До матеріалів справи долучено
доручення Державного підприємства
«Львівський науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» №11-09/878/1 від 25.07.2014 р.,
згідно якого, Дрогобицькій філії цього
підприємства доручено представляти
його інтереси при розгляді даної
справи Господарським судом Львівської
області.

28.10.2014 року за вх.№5125/14 прокурор подав
клопотання про уточнення позовних
вимог, в якому просить суд визнати
недійсним Державний акт на право
власності на земельну ділянку
частково, а саме, в частині права
власності на земельну ділянку площею
162,8 м2, на якій знаходиться будинок №96
на вулиці Шевченка у селі Майдан
Дрогобицького району Львівської
області.

Позивач у своїх поясненнях зазначає, що
ним вживались заходи до добровільного
виконання рішення суду від 11 липня 2012
року (суддя Рим Т.) у справі № 5015/842/11,
згідно до якого: «(П.2) Визнати частково
недійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 19.08.2005 року, укладений між
Дрогобицькою районною державною
адміністрацією та відкритим
акціонерним товариством "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат",
посвідчений приватним нотаріусом
Дрогобицького районного нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі за.№.1243, а саме, в частині
продажу земельної ділянки площею 162,8 м2,
на якій знаходиться будинок № 96 площею
168,1 м2 по вулиці Шевченка в селі Майдан
Дрогобицького району Львівської
області.». Для цього Державним
підприємством «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» (м. Львів) в особі
Дрогобицької філії Державного
підприємства «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» (м. Дрогобич) за підписом
директора Осадчука 0.3. направлено ПАТ
«Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат» (м. Кривий Ріг) лист № 66 від
16.04.2013 року з пропозицією укласти
договір земельного сервітуту для
забезпечення доїзду і використання
будинку № 96 по вул. Шевченка в с. Майдан,
Дрогобицького району Львівської
області. На вказаний лист від ПАТ
«Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат» (м. Кривий Ріг) отримано
відповідь № 150513 /14/5983 за підписом
ОСОБА_4 з пропозицією укладення
договору земельного сервітуту.

Позивач зазначає, що в подальшому,
Державним підприємством «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» (м. Львів) в особі
Дрогобицької філії Державного
підприємства «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» (м. Дрогобич) в
спеціалізованій організації -
Львівській регіональній філії Центру
державного земельного кадастру було
розроблено План земельної ділянки, на
яку запропоновано встановити
земельний сервітут на право проїзду
ДФДП «ЛНВ Центр стандартизації,
метрології та сертифікації» з
визначенням меж та розмірів
відповідної земельної ділянки, а також
розроблено Проектну пропозицію щодо
розміщення заїзду, що проходить через
земельну ділянку, яка знаходиться у
власності ВАТ « Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» для
нормального обслуговування нежитлової
будівлі, для укладення договору
земельного сервітуту.

Позивач зазначає, що, пакет вказаних
вище документів було направлено для
погодження в ПАТ « Інгулецький гірничо
- збагачувальний комбінат», в зв'язку з
чим отримано відповідь від № 17.06.2014 р. №
05/8531, згідно якої «ПАТ «ІнГЗК» не
заперечує проти меж та конфігурації
земельного сервітуту на право проходу
(проїзду), запропонованого графічними
матеріалами, доданими до листа, але
відмовляє в погодженні плану розподілу
земельної ділянки, яка передбачається
для вилучення на користь ДФДП «ЛНВ
Центру метрології та стандартизації»
на підставі рішення суду, з огляду на
наступне: - площа, визначена
запропонованим планом розподілу
земельної ділянки для вилучення під
нежитлову будівлю, складає 0,1597 га, що
майже в 10 разів перевищує площу,
обумовлену рішенням Господарського
суду Львівської області по справі №
5015/842/11 (0,0168 га). Крім того, відповідач 2
зазначає, що до листа додано лише копію
графічних матеріалів з документації із
землеустрою без зазначення назви цієї
документації, її розробника та
наявності у розробника
кваліфікаційного свідоцтва на
виконання землевпорядних робіт.
Позивач стверджує, що розроблена
документація містить відповідні мокрі
печатки спеціалізованих установ, а
саме - Львівської регіональної філії
Центру державного земельного кадастру
та КП «Дрогобицьке бюро планування та
архітектури».

Крім того, позивач наголошує, що цим же
листом питання фінансового
переоформлення документів відповідач 2
перекладає на позивача, хоч перший
насправді усвідомлює протиправність
своїх дій.

Позивач зазначає, що, з огляду на
вищенаведене, та відмовою від
добровільного регулювання спору, з
метою захисту інтересів держави, він
змушений звернутись до суду для
приведення сторони відповідача у
попередній стан скасування державного
акту, який виготовлений відповідачем 2
з порушенням вимог земельного
законодавства та відновлення
становища, яке існувало до порушення.

У відзиві на позовну заяву відповідач 1
зазначає, що після набуття права
власності на будівлі бази відпочинку
(територія Рибницької сільської ради
Дрогобицького району, за межами с.
Майдан) 31 жовтня 2002 року відповідачем 2
укладено з Дрогобицькою районною
державною адміністрацією договір
оренди земельної ділянки, для
розташування бази відпочинку «Ватра».

Відповідач 1 наголошує, що протягом
терміну дії договору оренди землі
позивачем не заявлено жодного
клопотання, яке б підтверджувало
наявність на орендованій ділянці
державного майна.

Відповідач 1 зазначає, що 19 серпня 2005
року між ВАТ «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» і
Дрогобицькою районною державною
адміністрацією укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення,
площею 6,3782 га за межами с. Майдан.

Відповідач 1 зазначає, що 14 червня 2005
року Рибницькою сільською радою видано
свідоцтво про право власності на
житлове приміщення площею 168,1 м.кв. (на
території бази відпочинку), форма
власності - загальнодержавна. Однак, ні
позивач, ні Рибницька сільська рада до
моменту укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки про
наявність на ній державного майна
Районну державну адміністрацію не
повідомили.

Відповідач 1 наголошує, що про
оформлення права державної власності
на будівлю, яка знаходиться на
викупленій відповідачем 2 земельній
ділянці, Районній державній
адміністрації стало відомо лише після
отримання відповідачем 2 державного
акту на право власності на землю.

Відповідач 1 визнає, що продаж спірної
земельної ділянки в тій частині, яка
знаходиться під будівлею, що належить
позивачеві, порушує його права та
суперечить чинному законодавству
України. На підставі постанови Вищого
господарського суду України від 4
грудня 2012 року у справі № 5015/842/11,
відповідач визнає, що порушене право
позивача в особі держави підлягає
захистові.

Дрогобицька районна державна
адміністрація не заперечує проти
задоволення позову, заявленого
Дрогобицьким міжрайонним прокурором.

У відзиві на позовну заяву відповідач 2
зазначає, що рішенням Господарського
суду Львівської області від 11.07.2012 р. у
справі № 5015/842/11 (залишено без змін
рішеннями судів апеляційної та
касаційної інстанцій) позов було
задоволено, а саме - визнано частково
недійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 19.08.2005 року, укладений між
Дрогобицькою районною державною
адміністрацією та Відкритим
акціонерним товариством "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат",
посвідчений приватним нотаріусом
Дрогобицького районного нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі за №1243, а саме «...в частині
продажу земельної ділянки площею 162,8 м2,
на якій знаходиться будинок №96 по
вулиці Шевченка в селі Майдан
Дрогобицького району Львівської
області».

Відповідач 2 наголошує, що резолютивною
частиною рішення жодну із сторін
процесу, в тому числі і відповідача 2
суд не зобов'язав виконати будь-які дії,
чи вжити будь-яких заходів за
наслідками винесеного рішення. В той же
час, ст. 115 ГПК України передбачено, що
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження».
Відповідно до п. 5 резолютивної частини
зазначеного рішення, судом повинен був
бути виданий наказ, у порядку статті 116
ГПК України. Частиною 1 статті 116 ГПК
України передбачено, що виконання
рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.
Після набрання судовим рішенням
законної сили, наказ видається за
заявою стягувача чи прокурора, який
здійснював у цій справі представництво
інтересів громадянина або держави в
суді, або надсилається стягувачу
рекомендованим чи цінним листом».

Відповідач 2 наголошує, що станом на
день розгляду справи на адресу
відповідача 2 не поступало жодного
документа, передбаченого Законом
України «Про виконавче провадження»,
що, відповідно до ст. 115 ГПК України,
мало би бути підставою для виконання
рішення суду.

Відповідач 2 зазначає, що суду було
надано листування, що підтверджує дії
відповідача 2 з приводу мирного
врегулювання спору, докази того, що він
навіть самостійно роз'яснював
Державному підприємству «Львівський
НВЦСМС» порядок оформлення технічної
документації та ті заходи, які
необхідно вжити для оформлення права
користування земельної ділянкою, але
останні не спромоглися, звернутися до
будь-якої землевпорядної організації,
що на договірних засадах виконала б все
за них.

Спираючись на вищевикладене,
відповідач 2 просить суд у позові
відмовити.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного:

Даний спір зачіпає інтереси держави,
яка, згідно ст.121 Конституції України,
покладає на прокуратуру право
представництва її інтересів в суді.

Право на звернення до господарського
суду в інтересах держави визначено в
статті 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" та ст.2 ГПК України.
Рішенням конституційного Суду України
від 08.04.1999 року передбачено, що із
врахуванням того, що інтереси держави є
оціночним поняттям і лише прокурор чи
чого заступник у кожному конкретному
випадку самостійно визначає з
посиланням на законодавство, на
підставі якого подається позов, в чому
саме відбулося чи може відбутися
порушення матеріальних або інших
інтересів держави, обґрунтовує у
позовній заяві необхідність їх захисту
та зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах.

Органом, уповноваженим державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах виступає держава в
особі Державного підприємства
«Львівський науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації», яким Дрогобицькій філії
підприємства дано Доручення №11-09/878/1
від 25.07.2014 р., згідно якого, Дрогобицькій
філії цього підприємства доручено
представляти його інтереси при
розгляді даної справи Господарським
судом Львівської області, оскільки
неправомірне зайняття земельної
ділянки перешкоджає у користуванні
будівлею, яка знаходиться на балансі
Дрогобицької філії Державного
підприємства «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» та належить державі в
особі Верховної Ради України.
Відповідно до ст.759 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Як встановлено в ході судового
розгляду справи, після набуття права
власності на будівлі бази відпочинку
(територія Рибницької сільської ради
Дрогобицького району, за межами с.
Майдан) 31 жовтня 2002 року відповідачем 2
укладено з Дрогобицькою районною
державною адміністрацією договір
оренди земельної ділянки для
розташування бази відпочинку «Ватра».

Протягом терміну дії договору оренди
землі позивачем не заявлено жодного
клопотання, яке б підтверджувало
наявність на орендованій ділянці
державного майна.

19 серпня 2005 року між ВАТ «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» і
Дрогобицькою районною державною
адміністрацією укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення,
площею 6,3782 га за межами с. Майдан.

14 червня 2005 року Рибницькою сільською
радою видано свідоцтво про право
власності на нежитлове приміщення
площею 168,1 м.кв. (на території бази
відпочинку), форма власності -
загальнодержавна. Однак, ні позивач, ні
Рибницька сільська рада до моменту
укладення договору купівлі-продажу
земельної ділянки про наявність на ній
державного майна Районну державну
адміністрацію не повідомили.

Про оформлення права державної
власності на будівлю, яка знаходиться
на викупленій відповідачем 2 земельній
ділянці, Районній державній
адміністрації стало відомо лише після
отримання відповідачем 2 державного
акту на право власності на землю.

Продаж спірної земельної ділянки в тій
частині, яка знаходиться під будівлею,
що належить позивачеві, порушує його
права та суперечить чинному
законодавству України. За результатами
розгляду постанови Вищого
господарського суду України від 4
грудня 2012 року у справі № 5015/842/11,
відповідач 1 визнає, що порушене право
позивача в особі Держави підлягає
захистові.

Дрогобицькою міжрайонною прокуратурою
за зверненням ДП «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» встановлено порушення
вимог Земельного кодексу України при
укладенні договору купівлі-продажу
земельної ділянки та подальшого
оформлення Державного акту на право
власності на земельну ділянку ВАТ
«Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат».

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 11.07.2012 р. у
справі №5015/842/11 за позовом
Дрогобицького міжрайонного прокурора
в інтересах держави, уповноважений
орган: Державний комітет України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики, в особі державного
підприємства "Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації", м. Львів, до відповідача 1
- Дрогобицької районної державної
адміністрації, м. Дрогобич. до
відповідача 2 - Відкритого акціонерного
товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат", м.
Кривий Ріг, до відповідача 3 -
Комунального підприємства Львівської
обласної ради "Дрогобицьке міжміське
бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки", м. Дрогобич, про
визнання договору купівлі-продажу
земельної ділянки частково недійсним
встановлено, що 19 серпня 2005 року між
Дрогобицькою районною державною
адміністрацією (продавець) та
Відкритим акціонерним товариством
"Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат" (покупець) було укладено
договір купівлі-продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення. Вказаний договір
посвідчений приватним нотаріусом
Дрогобицького районного нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за №1243. 19 серпня 2005 року
договір купівлі-продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення зареєстрований
Дрогобицьким районним відділом
земельних ресурсів за № 57 (надалі -
Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору
купівлі-продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 19.08.2005 року продавець, на підставі
розпорядження голови Дрогобицької
районної державної адміністрації від
19.08.2005 року №261, передає за плату, а
покупець приймає у власність і оплачує
земельну ділянку з усіма обтяженнями і
сервітутами, яка знаходиться за
адресою: Львівська область,
Дрогобицький район, с. Майдан
Рибницької сільської ради (за межами
населеного пункту), загальною площею
6,378 га, згідно з планом земельної
ділянки, що додається. Земельна
ділянка, зазначена в п. 1.1 Договору,
продається для обслуговування
майнового комплексу бази відпочинку (п.
1.2 договору). Згідно з п.п. 1.3. 1.2 договору
купівлі-продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 19.08.2005 року, земельна ділянка, що є
предметом даного договору, обтяжень не
має, сервітути не встановлено.

Як вбачається зі Свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 14.06.2005
року серії ЯЯЯ №109187, держава в особі
Верховної Ради України є власником
нежитлової будівлі загальною площею
168,1 м2 за адресою: Львівська область.
Дрогобицький район, с. Майдан, вул. Т.
Шевченка, 96, форма власності
-загальнодержавна. Вказане приміщення
знаходиться в оперативному управлінні
Львівського регіонального державного
центру стандартизації, метрології та
сертифікації та зареєстроване
Дрогобицьким державним комунальним
міжміським бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
14.06.2005 року за № 11087836.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Цивільного кодексу
України. Відповідно до частини 1 статті
203 Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Вимагаючи визнати
недійсним договір в судовому порядку,
сторона повинна довести не тільки його
суперечність законодавству, а й
порушення її прав або охоронюваних
законом інтересів.

Відповідно до статті 127 Земельного
кодексу України (в редакції, що діяла на
момент укладення спірного договору),
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень здійснюють продаж
земельних ділянок державної чи
комунальної власності громадянам та
юридичним особам, які мають право на
набуття земельних ділянок у власність,
а також іноземним державам відповідно
до цього Кодексу. Продаж земельних
ділянок державної та комунальної
власності громадянам та юридичним
особам здійснюється на конкурентних
засадах (аукціон, конкурс), крім викупу
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти нерухомого майна, що є
власністю покупців цих ділянок.

Згідно з частиною 1 статті 120 цього
Кодексу, при переході права власності
на будівлю і споруду право власності на
земельну ділянку або її частину може
переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

За приписами статті 377 Цивільного
кодексу України до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором. Якщо
договором про відчуження житлового
будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначений, до
набувача переходить право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування. Якщо житловий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Отже, з виникненням права власності на
будівлю чи споруду до власника
переходить право набуття у власність
або у користування земельної ділянки,
на якій розташована належна йому на
праві власності будівля чи споруда. Як
вбачається з матеріалів справи,
держава в особі Верховної Ради України
набула право власності на нежитлову
будівлю за адресою: Львівська область,
Дрогобицький район, с. Майдан, вул. Т.
Шевченка, 96, яка розташована на
земельній ділянці, що стала предметом
договору купівлі-продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення від 19.08.2005 року, до
укладення такого договору. Особа,
ставши власником будівлі, має право
ініціювати одержання земельної
ділянки у користування, а розглянути це
питання та прийняти відповідне рішення
в строки, встановлені законом,
зобов'язаний відповідний повноважний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування. Власник
будівлі має право на оформлення
земельної ділянки в постійне
користування, однак, позбавляється
такого права в зв'язку з відчуженням
земельної ділянки повноважним органом
виконавчої влади на користь нового
власника. Отже, продаж спірної
земельної ділянки в тій частині, яка
знаходиться під будівлею, що належить
позивачеві на праві власності, порушує
його права та суперечить вимогам
чинного законодавства України.

На підставі вищевикладеного,
Господарським судом Львівської
області 01.07.2012 р. у справі № 5015/842/11
позовні вимоги Дрогобицького
міжрайонного прокурора задоволено
частково. Визнано частково недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення від 19.08.2005 року, укладений
між Дрогобицькою районною державною
адміністрацією та Відкритим
акціонерним товариством "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат",
посвідчений приватним нотаріусом
Дрогобицького районного нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі за №1243, а саме в частині
продажу земельної ділянки площею 162,8 м2,
на якій знаходиться будинок №96 по
вулиці Шевченка в селі Майдан
Дрогобицького району Львівської
області. Дане рішення Господарського
суду Львівської області по справі
№5015/842/11 від 11.07.2012 р. оскаржувалось ПАТ
«Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат» в апеляційному порядку та
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 26.09.2012 р.
апеляційну скаргу ПАТ «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»
залишено без задоволення, а рішення
Господарського суду Львівської
області по справі №5015/842/11 від 11.07.2012 р.
залишено без змін. Крім цього, ПАТ
«Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат» подавав касаційну скаргу у
Вищий господарський суд України на
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 26.09.2012 р.
Постановою Вищого господарського суду
України від 04.12.2012 р. у справі №5015/842/11
касаційну скаргу ВАТ «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»
залишено без задоволення, а постанову
на постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 26.09.2012 р.
залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 статті 35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Аналогічне положення міститься у п.2.6.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Згідно пп. 2.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
р. № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин", державні акти
про право власності або право
постійного користування на земельну
ділянку є документами, що посвідчують
відповідне право і видаються на
підставі рішень Кабінету Міністрів
України, обласних, районних, Київської
і Севастопольської міських, селищних,
сільських рад, Ради Міністрів
Автономної Республіки Крим, обласної,
районної, Київської і Севастопольської
міських державних адміністрацій.

У спорах, пов'язаних з правом власності
або постійного користування
земельними ділянками, недійсними
можуть визнаватися як зазначені
рішення, на підставі яких видано
відповідні державні акти, так і самі
акти про право власності чи постійного
користування.

Враховуючи те, що рішенням
Господарського суду Львівської
області від 11.07.2012 р. у справі № 5015/842/11
визнано частково недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 19.08.2005 року, укладений між
Дрогобицькою районною державною
адміністрацією та Відкритим
акціонерним товариством "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат",
посвідчений приватним нотаріусом
Дрогобицького районного нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі за №1243, а саме: в частині
продажу земельної ділянки площею 162.8 м2,
на якій знаходиться будинок № 96 по
вулиці Шевченка в селі Майдан
Дрогобицького району Львівської
області, підлягає визнанню частково
недійсним також Державний акт на право
власності на земельну ділянку виданий
ВАТ "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат", в цій
частині.

28.10.2014 року за вх.№5125/14 прокурор подав
клопотання про уточнення позовних
вимог, в якому просить суд визнати
недійсним Державного акту на право
власності на земельну ділянку
частково, а саме в частині права
власності на земельну ділянку площею
162,8 м2, на якій знаходиться будинок №96
на вулиці Шевченка у селі Майдан
Дрогобицького району Львівської
області, яке підтримано позивачем.

Дрогобицька районна державна
адміністрація не заперечує проти
задоволення позову, заявленого
Дрогобицьким міжрайонним прокурором,
повністю.

Крім того, судом встановлено, що
Державним підприємством «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації (м. Львів) в особі
Дрогобицької філії Державного
підприємства «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації (м. Дрогобич) в
спеціалізованій організації -
Львівській регіональній філії Центру
державного земельного кадастру було
розроблено План земельної ділянки, на
яку запропоновано встановити
земельний сервітут на право проїзду
ДФДП «ЛНВ Центр стандартизації,
метрології та сертифікації» з
визначенням меж та розмірів
відповідної земельної ділянки, а також
розроблено Проектну пропозицію щодо
розміщення заїзду, що проходить через
земельну ділянку, яка знаходиться у
власності ВАТ « Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» для
нормального обслуговування нежитлової
будівлі загальною площею 168,1 м.кв., для
укладення договору земельного
сервітуту. В подальшому, пакет вказаних
вище документів було направлено для
погодження в ПАТ « Інгулецький гірничо
- збагачувальний комбінат», в зв'язку з
чим отримано відповідь від № 17.06.2014 р. №
05/8531, згідно до якої «ПАТ «ІнГЗК» не
заперечує проти меж та конфігурації
земельного сервітуту на право проходу
(проїзду), запропонованого графічними
матеріалами, доданими до листа
позивача, але відмовляє в погодженні
плану розподілу земельної ділянки, яка
передбачається для вилучення на
користь ДФДП «ЛНВ Центру метрології та
стандартизації» на підставі рішення
суду, з огляду на те, що площа, визначена
запропонованим планом розподілу
земельної ділянки для вилучення під
нежитлову будівлю, складає 0,1597 га, що
майже в 10 разів перевищує площу,
обумовлену рішенням Господарського
суду Львівської області по справі
№5015/842/11 (0,0168 га), а до листа додано лише
копію графічних матеріалів з
документації із землеустрою без
зазначення назви цієї документації, її
розробника та наявності у розробника
кваліфікаційного свідоцтва на
виконання землевпорядних робіт.

В той же час, як було зазначено у
первісному відзиві відповідача 2 і
поясненнях представників, він не чинив
ніяких перешкод власнику нерухомого
майна як у доступі та користуванні ним
спірною земельною ділянкою, так і в
тому, коли б останній, спираючись на
винесене рішення суду, почав
виготовлення передбаченої діючим
законодавством технічної документації
щодо набуття права власності на
частину земельної ділянки, щодо якої
було визнано частково недійсним
договір від 19.08.2005 р.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи, що прокурором та позивачем
представлено достатньо об'єктивних та
переконливих доказів в підтвердження
своїх уточнених (зменшених) позовних
вимог, відповідач 1 уточнені (зменшені)
позовні вимоги визнав, а відповідач 2 -
не спростував, суд прийшов до висновку,
що позов Дрогобицького міжрайонного
прокурора, уповноважений орган:
Міністерство економічного розвитку і
торгівлі України в особі: Державного
підприємства «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації (м. Львів) в особі
Дрогобицької філії Державного
підприємства «Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації (м. Дрогобич) до
відповідача 1 - Дрогобицької районної
державної адміністрації (м. Дрогобич),
відповідача 2 - Публічного акціонерного
товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» (м.
Кривий Ріг) про визнання недійсним
Державного акту на право власності на
земельну ділянку частково, в частині
права власності на земельну ділянку
площею 162,8 м2, на якій знаходиться
будинок №96 на вулиці Шевченка у селі
Майдан Дрогобицького району
Львівської області, є обґрунтованим та
підлягає до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється: за подання до суду
позовної заяви та іншої заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством; за подання до суду
апеляційної і касаційної скарг на
судові рішення, заяви про перегляд
судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами, заяви про
скасування рішення третейського суду,
заяви про видачу виконавчого документа
на примусове виконання рішення
третейського суду та заяви про
перегляд судових рішень Верховним
Судом України; за видачу судами
документів.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», ставки судового збору
встановлюються у таких розмірах: за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру - 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір», від сплати судового
збору звільняються органи прокуратури
при здійсненні представництва
інтересів громадян або держави в суді.

Згідно ст.49 ГПК України, судові витрати
слід стягнути порівну з відповідача 1
та відповідача 2.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
33, 43, 49, 75, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Уточнені (зменшені) позовні вимоги -
задоволити.

2. Визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
частково, а саме: в частині права
власності на земельну ділянку площею
162,8 м2, на якій знаходиться будинок №96
на вулиці Шевченка у селі Майдан
Дрогобицького району Львівської
області.

3. Стягнути з Дрогобицької районної
державної адміністрації (82100, Львівська
обл., м. Дрогобич, вул. 22 січня, 37,
ідентифікаційний код 04056477) на користь
Державного бюджету України (отримувач
коштів: ГУ ДКСУ у Личаківському районі
м. Львова, код отримувача (код ЄДРПОУ):
38007620, банк отримувача: ГУ ДКСУ у
Львівській області, код банку
отримувача (МФО): 825014, рахунок
отримувача: 3006, код класифікації
доходів бюджету: 22030001, код ЄДРПОУ суду:
03499974) 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп.
судового збору.

4. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» (50064,
м. Кривий Ріг, вул. Рудна, будинок 47,
ідентифікаційний код 00190905, р/р 30000
у ЦВ ЗАТ «Донгорбанк», МФО 334970) на
користь Державного бюджету України
(отримувач коштів: ГУ ДКСУ у
Личаківському районі м. Львова, код
отримувача (код ЄДРПОУ): 38007620, банк
отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській
області, код банку отримувача (МФО): 825014,
рахунок отримувача: 3006, код
класифікації доходів бюджету: 22030001, код
ЄДРПОУ суду: 03499974) 609 (шістсот дев'ять)
грн. 00 коп. судового збору.

4. Накази видати, в порядку ст. 116 ГПК
України, після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 31.10.2014 року