ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Справа № 924/571/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б.
(доповідач), Гольцової Л.А., Козир
Т.П.,розглянувши касаційну скаргу
Волочиського комунального
підприємства теплових мереж
"Тепловик"на рішення та
постановуГосподарського суду
Хмельницької області від 10.07.2014
Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014 у
справі№ 924/571/14 Господарського суду
Хмельницької областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"до
Волочиського комунального
підприємства теплових мереж
"Тепловик"простягнення 519146,85 грн.за
участю представників сторін:

позивача: Чеботарьова І.Г., дов. від
13.05.2014 №14-124

відповідача: Білик М.І., директор

Гурц Н.В., дов. від 12.05.2014 № 212

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
Господарського суду Хмельницької
області з позовом до Волочиського
комунального підприємства теплових
мереж "Тепловик" про стягнення 434915 грн.
54 коп. заборгованості за надані
послуги, 59647 грн. 13 коп. пені, 21840 грн. 75
коп. річних, 18730 грн. 11 коп. інфляційних
та 7 відсотків штрафу в розмірі 58444 грн.
09 коп.

Рішенням Господарського суду
Хмельницької області від 10.07.2014 у
справі № 924/571/14 (суддя
Грамчук І.В.) позов задоволено
частково, стягнуто з Волочиського
комунального підприємства теплових
мереж "Тепловик" на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
360484 грн. 77 коп. основного боргу, 21840 грн.
57 коп. річних, 17772 грн. 11 коп. інфляційних
втрат, 59646 грн. 21 коп. пені, 58444 грн. 09 коп.
7 відсотків штрафу, 11852 грн. 37 коп. витрат
по сплаті судового збору; в решті
позову щодо стягнення 0,92 грн. пені, 0,18
грн. річних та 958 грн. інфляційних втрат
- відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014 у справі
№ 924/571/14 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя Василишин А.Р., судді
Філіпова Т.Л., Бучинська Г.Б.)
рішення Господарського суду
Хмельницької області від 10.07.2014 у
справі № 924/571/14 змінено в частині
стягнутих сум пені, річних та судового
збору; викладено другий та четвертий
абзац резолютивної частини рішення в
наступній редакції:

"2. Стягнути з Волочиського
комунального підприємства теплових
мереж "Тепловик" на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
360484 грн. 77 коп. основного боргу, 21627 грн.
16 коп. три відсотки річних, 17777 грн. 11
коп. інфляційних втрат, 58578 грн. 69 коп.
пені, 58444 грн. 09 коп. 7 % штрафу, 11826 грн. 36
коп. витрат по оплаті судового збору за
подання позовної заяви.

4. В решті позову щодо стягнення 1068 грн.
44 коп. пені, 213 грн. 59 коп. 3 % річних та 958
грн. втрат від інфляції - відмовити."

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції та постановою суду
апеляційної інстанції, Волочиське
комунальне підприємство теплових
мереж "Тепловик" звернулося до Вищого
господарського суду України із
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати повністю рішення
Господарського суду Хмельницької
області від 10.07.2014 та постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014 у справі
№ 924/571/14 і прийняти нове рішення, яким
відмовити Публічному акціонерному
товариству "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" у
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Сторони згідно з приписами статті 1114
Господарського процесуального кодексу
України були належним чином
повідомлені про день, час і місце
розгляду касаційної скарги та
скористалися передбаченим законом
правом на участь у перегляді справи в
касаційній інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових актів, вважає
касаційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій та
підтверджується матеріалами справи,
28.08.2012 між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" та
Волочиським комунальним підприємством
теплових мереж "Тепловик" укладено
договір № 12/70-БО-34 купівлі-продажу
природного газу (надалі - Договір),
відповідно до умов якого позивач
зобов'язався передати у власність
відповідача у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
позивачем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00
00, або/та природний газ, видобутий на
території України підприємствами, які
не підпадають під дію статті 10 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу", а відповідач
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природній газ на умовах Договору (п. 1.1
Договору).

Згідно із п. 1.2 Договору газ, який
продається за цим Договором,
використовується відповідачем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що
позивач передає відповідачу з 01.08.2012 по
31.12.2012 газ обсягом до 532 тис. куб.м., у
тому числі по місяцях кварталів (тис.
куб.м): жовтень - 120; листопад - 203; грудень
- 209.

Відповідно до п. 3.3 Договору
приймання-передача газу, переданого
позивачем для відповідача у
відповідному місяці продажу,
оформляється актом приймання-передачі
газу; обсяг споживання газу
Відповідачем у відповідному місяці
поставки встановлюється шляхом
складання добових обсягів, визначених
на підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Як визначено розділом 5 Договору, ціна
на газ та послуги з його
транспортування установлюються
Національною комісією регулювання
електроенергетики України (НКРЕ). Ціна
за 1000 куб. м. природного газу, з
урахуванням податку на додану
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами становить 4661 грн. 74 коп.

Відповідно до пункту 6.1 Договору
оплата за газ здійснюється
відповідачем виключно грошовими
коштами шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки газу;
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Згідно із пунктом 7.2 Договору у разі
невиконання відповідачем пункту 6.1
Договору, він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити позивачу, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на виконання умов
Договору позивач передав, а відповідач
прийняв природний газ у вересні 2012 року
на суму 4815 грн. 57 коп., у жовтні - 559109 грн.
97 коп., у листопаді - 1266472 грн. 46 коп., у
грудні - 1470763 грн. 72 коп., а всього на
загальну суму 3301161 грн. 72 коп., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами приймання-передачі
природного газу.

Поставлений за Договором природний газ
відповідачем оплачено частково.

Невиконання відповідачем зобов'язань
щодо оплати поставленого природного
газу у встановлені договором строки
стало підставою звернення позивача з
позовом про стягнення з відповідача
593577 грн. 62 коп., з яких 434915 грн. 54 коп.
основного боргу за поставлений згідно
Договору газ, 59647 грн. 13 коп. пені, 58444
грн. 09 коп. 7% штрафу, 18730 грн. 11 коп.
інфляційних втрат, 21840 грн. 75 коп. 3%
річних.

Разом з тим, після звернення позивача
до суду із вказаним позовом відповідач
сплатив частину основного боргу у сумі
74430 грн. 77 коп., що підтверджується
платіжними дорученнями № 520 від 05.05.2014
та № 654 від 12.06.2014, у зв'язку із чим
місцевий господарський суд правомірно
припинив провадження у справі в
частині стягнення 74430 грн. 77 коп.
заборгованості на підставі п. 1-1 ч. 1 ст.
80 Господарського процесуального
кодексу України.

Встановивши факт неналежного
виконання відповідачем зобов'язань по
оплаті поставленого природного газу,
суд першої інстанції дійшов висновку
про обґрунтованість заявлених
позовних вимог в частині стягнення
основного боргу у сумі 360484 грн. 77 коп.,
процентів річних у розмірі 21840 грн. 57
коп., 17772 грн. 11 коп. інфляційних втрат,
59646 грн. 21 коп. пені, 58444 грн. 09 коп. 7
відсотків штрафу.

Суд апеляційної інстанції,
переглядаючи справу в повному обсязі
згідно із положеннями статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, погодився із вказаним
висновком суду першої інстанції та
перевіривши надані позивачем
розрахунки заявлених до стягнення сум
пені та процентів річних, дійшов
висновку про їх часткове задоволення у
сумі 58578 грн. 69 коп. та 21627 грн. 16 коп.
відповідно, змінивши в цій частині
рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Приписами статті 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу
України та статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язань або
їх зміна не допускається.

Як передбачено ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За змістом статті 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання його з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, врахувавши вищенаведені
норми законодавства та встановивши
факт порушення відповідачем
зобов'язань по оплаті поставленого
природного газу, перевіривши заявлені
позивачем до стягнення суми штрафних
санкцій, процентів річних та
інфляційних втрат, апеляційний
господарський суд дійшов правомірного
висновку про часткове задоволення
позову та стягнення з відповідача 360484
грн. 77 коп. основного боргу, 21627 грн. 16
коп. трьох відсотків річних, 17777 грн. 11
коп. інфляційних втрат, 58578 грн. 69 коп.
пені, 58444 грн. 09 коп. 7 % штрафу.

Посилання касаційної скарги на
безпідставне застосування судами
попередніх інстанцій Методики
визначення обсягів природного газу,
які використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії різним категоріям споживачів,
затвердженої наказом Мінпаливенерго №
288 від 15.07.2010, судом касаційної
інстанції відхиляються, оскільки
відповідно до п. 2 наказу Міністерства
палива та енергетики України № 288 від
15.07.2010 застосування цієї Методики є
обов'язковим для суб'єктів
господарювання різних форм власності,
які використовують природний газ для
виробництва теплової енергії для
опалення та гарячого водопостачання;
застосування цієї Методики погоджено
сторонами у п. 4.1. Договору і на час
виконання позивачем зобов'язань з
поставки природного газу вказана
Методика була чинною. Крім цього,
фактичні обсяги використаного газу,
його фактична ціна та вартість
відповідно до погоджених сторонами
умов Договору визначаються актами
приймання-передачі газу, які є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами (п.п. 3.3., 3.4. Договору).

Матеріали справи свідчать про те, що
господарським судом апеляційної
інстанції в порядку ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України всебічно, повно і об'єктивно
досліджено матеріали справи в їх
сукупності і вірно застосовано норми
процесуального та матеріального права.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України суд
касаційної інстанції лише перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Оцінка та перевірка обставин справи і
доказів не віднесена до повноважень
касаційної інстанції.

Твердження скаржника про порушення і
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанції норм
законодавства при прийнятті
оскаржуваних судових рішень не знайшли
свого підтвердження, у зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
постанови Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014, якою
частково змінено рішення
Господарського суду Хмельницької
області від 10.07.2014, колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Волочиського
комунального підприємства теплових
мереж "Тепловик" залишити без
задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014 у справі
№ 924/571/14 Господарського
суду Хмельницької області залишити без
змін.

Головуючий суддя:
Л. Іванова

судді:
Л. Гольцова

Т. Козир