РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р.
Справа № 918/441/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді Гулова
А.Г.

судді
Маціщук А.В. ,

судді
Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Яцюку
В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Гарголь В.В. -
представника за довіреністю від
18.12.2013р. №1208

від відповідача: ОСОБА_2 - адвоката,
договір від 06.05.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду
Рівненської області від 27.08.2014р.

у справі №918/441/14 (суддя Павленко В.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фаворит-Агро", м.
Корець

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
смт. Гоща Рівненської обл.

про стягнення заборгованості в сумі
357901,43грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 27.08.2014р. у
справі №918/441/14 задоволено позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фаворит-Агро» до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
стягнення 161 484 грн. 90 коп. Стягнуто
з відповідача на користь позивача 320 926
грн. 20 коп. основного боргу, 11 197 грн. 80
коп. інфляційних втрат, три процента
річних у розмірі 25 777 грн. 43 коп., а також
7 158 грн. 03 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим
рішенням, відповідач звернувся до суду
з апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Рівненської області від 27.08.2014р. у
справі № 918/441/14 скасувати і прийняти
нове, яким в позові Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фаворит-Агро» відмовити в повному
обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу,
відповідач зазначає, що при винесенні
оскарженого рішення судом першої
інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
а висновки суду, викладені у рішенні, не
відповідають обставинам справи.

Доводи скаржника полягають, зокрема, у
наступному:

- суд першої інстанції при розгляді
справи вийшов за межі позову, а саме
виніс рішення з підстав, що не були
заявлені у позовній заяві при поданні
позову до суду, так, першочергово
позивач як на підставу позову
посилається на чотири видаткові
накладні - №162 від 31.07.2011р., №270 від
22.09.2011р., №245 від 28.09.2011р., №254 від 05.10.2011р.
, на загальну суму 156 348, 00 грн. В
подальшому, за відсутності заяви про
зміну підстави позову, у заяві про
збільшення позовних вимог з'являється
посилання на положення ст. 530 ЦК
України та додає як підставу заявлених
вимог посилання на здійснення поставок
ще на шість видаткових накладних, які
не були заявлені у первісному позові -
№202 від 11.08.2011р., №203 від 17.08.2011р., №197 від
31.08.2011р., №193 від 07.09.2011р., №337 від 03.10.2011р.,
№239 від 10.08.2011р. Якщо погодитися із
позицією суду першої інстанції, що між
сторонами у спрощений спосіб, шляхом
підписання видаткових накладних, було
укладено договори поставки, до яких
застосовуються положення про договір
купівлі-продажу, відповідно, кожна
видаткова накладна є окремим договором
поставки. Отже між сторонами у
спрощений спосіб було укладено 10
договорів поставки ( видаткові
накладні), кожен з яких є окремою
підставою для звернення до суду;

- відповідачу поставлявся товар згідно
видаткових накладних, які не містять у
собі жодної вказівки на термін
проведення оплати за поставлений
товар. Жодних договорів на поставку
будь-якої продукції ТОВ «Фаворит-Агро»
для ФОП ОСОБА_3 не укладалося. Оскільки
сторонами не встановлено строку
виконання зобов'язання, то в силу
положень ч.2 ст. 530 ЦК України, обов'язок
у відповідача здійснювати будь-які
оплати за товар повинен був виникнути
після отримання письмової вимоги про
оплату товару згідно конкретних
видаткових накладних;

- як убачається з матеріалів справи, на
адресу ФОП ОСОБА_3 вимога в порядку ч. 2
ст. 530 ЦК України була надіслана лише
04.04.2014р., відомостей про дату отримання
останнім вимоги матеріали справи не
містять. Позовна заява про стягнення
коштів із відповідача датована 01.04.2014р.,
а подана до суду 11.04.2014р., тобто позовну
заяву було скеровано до суду до
виникнення у відповідача обов'язку
здійснити оплату вартості
поставленого товару, а відтак позовні
вимоги є передчасними та задоволенню
не підлягають. Так само не підлягають
задоволенню вимоги згідно заяв про
збільшення позовних вимог - 3% річних та
інфляційні нарахування, а також
проценти за користування чужими
коштами, оскільки ФОП ОСОБА_3 ще не
встиг здійснити порушення термінів
оплати за поставлений товар;

- згідно даних ДПА у Рівненській
області між сторонами у справі
проведено всього три господарські
операції на суму 55 000,00 грн., тоді як ціна
позову у шість разів більша.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримала доводи
апеляційної скарги та надала пояснення
в обґрунтування своєї позиції. Вважає
рішення місцевого господарського суду
незаконним та необгрунтованим. Просить
суд рішення господарського суду
Рівненської області від 27.08.2014р. у
справі №918/441/14 скасувати та прийняти
нове, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Представник позивача у
письмовому відзиві від 30.10.2014р. на
апеляційну скаргу та у судовому
засіданні заперечив проти доводів
апеляційної скарги, вважаючи її
безпідставною та необгрунтованою.
Просить рішення господарського суду
Рівненської області від 27.08.2014р. у
справі №918/441/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши повноту
з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
відповідність висновків, викладених у
рішенні місцевого господарського суду,
обставинам справи, правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийняті
оскарженого рішення, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як убачається з матеріалів
справи, у період з 31 липня 2011р. по 10
серпня 2012р. ТОВ «Фаворит-Агро» згідно
накладних №162 від 31.07.2011р. на суму 99465,00
грн., №270 від 22.09.2011р. на суму 7 366,00 грн.,
№245 від 28.09.2011р. на суму 48517,00грн., №254 від
05.10.2011р. на суму 1000,00 грн. передало ФОП
ОСОБА_3 товару на загальну суму
156348,00грн., а згідно накладних №202 від
11.08.2011р. на суму 63 596,50 грн., №203 від
17.08.2011р. на суму 64 515,00 грн., №197 від
31.08.2011р. на суму 16 515,00 грн., №193 від
07.09.2011р. на суму 1700,00 грн., №337 від 03.10.2011р.
на суму 5 523,70 грн., №239 від 10.08.2012р. на
суму 12 728,00 грн. передано товару на
загальну суму 164578,20 грн.

Всього у вказаному періоді
позивач передав, а відповідач прийняв
товару на загальну суму 320926,20 грн.

04.04.2014р. ТОВ «Фаворит-Агро» було
направлено відповідачеві претензію
про сплату заборгованості в сумі 334167,80
грн. за отриманий у 2011-2012 роках товар,
проте ОСОБА_3 заборгованість не
сплатив.

За наведених обставин,
посилаючись, зокрема, на ст.ст. 193, 216, 217,
218, 220, 230 ГК України, ст.ст. 509, 526, 610 ЦК
України, ТОВ «Фаворит-Агро» 11.04.2014.
звернулося до господарського суду з
позовом про стягнення з підприємця
ОСОБА_3 156 348,00 грн. боргу, 1718,66 грн.
інфляційних, 3418,24 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 11.04.2014р.
позовну заяву прийнято до провадження
та призначено справу до розгляду на
23.04.2014р., 14 год. 30 хв.

До початку розгляду справи по
суті заявою від 22.04.2014р. позивач
збільшив позовні вимоги, одночасно
змінивши підстави позову (фактично,
вказав додаткові підстави), що
узгоджуються зі ст. 22 ГПК України.
Просив стягнути з відповідача на його
користь 320926,20 грн. боргу за отриманий
відповідачем товар згідно накладних
від 31.07.2011р. на суму 99465,00 грн., від
22.09.2011р. на суму 7366,00 від 08.09.2011р. на суму
48517,00грн. від 05.10.2011р. на суму 1000,00 грн. (
вказані накладні значаться у позовній
заяві), від 11.08.2011р. на суму 63596,50 грн., від
17.08.2011р. на суму 64515,00 грн., від 31.08.2011р. на
суму 16515,00 грн від 07.09.2011р. на суму 1700,00
грн., від 03.10.2011р. на суму 5523,70 грн., від
10.08.2012р. на суму 12728,00 грн.

Крім того, просив стягнути 5196,12
грн. інфляційних витрат, 3811,20 грн.
річних.

У судовому засіданні 23.04.2014р.
розгляд справи по суті розпочато не
було й згідно ухвали суду від 23.04.2014р.
її розгляд відкладено на 06.05.2014р., 12 год.
30 хв.

Заявою від 06.05.2014р. позивач, згідно
ст. 22 ГПК України, збільшив позовні
вимоги, просив стягнути з відповідача
на його користь 320926,20 грн. боргу, 11197,80
грн. інфляційних втрат, 25751,05 грн. 3%
річних, всього - 357875,05 грн.

Ухвалою від 06.05.2014р. за
клопотанням відповідача розгляд
справи було відкладено на 27.05.2014р.

Заявою від 08.05.2014р. позивач, згідно
ст. 22 ГПК України, збільшив позовні
вимоги, просив стягнути з відповідача
на його користь 320926,20 грн. боргу, 11197,80
грн. інфляційних втрат, 25777,43 грн. 3%
річних, всього - 357901,43 грн., які є
кінцевими вимогами, та як вбачається з
матеріалів справи, прийняті судом до
розгляду, що узгоджується з нормами ст.
22 ГПК України, де, зокрема, зазначено, що
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Ухвалою суду від 30.05.2014р.
провадження у справі було зупинено у
зв'язку із призначенням судової
експертизи.

Ухвалою суду від 06.08.2014р.
поновлено провадження у справі та
призначено її розгляд на 27.08.2014р., 11 год.
30 хв. та розглянуто по суті.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду Рівненської
області від 27.08.2014р. у справі №918/441/14
задоволено позов ТОВ «Фаворит-Агро» у
повному обсязі.

Колегія суддів, погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та
ст. 174 ГК України господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, але таких,
які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Як убачається із матеріалів
справи та встановлено судом, ТОВ
«Фаворит-Агро» передано відповідачу
товару на загальну суму 320 926, 20 грн., що
підтверджується наявними у справі
видатковими накладними, які є
первинними документами у розумінні ст.
9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Факт власноручного підписання
видаткових накладних ФОП ОСОБА_3
підтверджується висновком судової
почеркознавчої експертизи від 31.07.2014р.
№2100.

Таким чином, між сторонами у
справі виникли правовідносини
купівлі-продажу на підставі накладних,
згідно яких продавець (позивач у
справі) продав, а покупець (відповідач у
справі) купив товар вартістю 320 926,20 грн.

Правовідносини купівлі-продажу
регулюються главою 54 ЦК України

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідачем не надано жодних
доказів на підтвердження виконання
своїх зобов'язань по оплаті вартості
отриманого від позивача товару в сумі
320 926,20 грн., а тому позов у цій частині
підлягає задоволенню.

Як передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За прострочення виконання
грошового зобов'язання щодо оплати
вартості товару, переданого
відповідачу згідно накладних №162 від
31.07.201р. на суму 99 465,00грн., №270 від 22.09.2011р.
на суму 7366,00 грн., №245 від 28.09.2011р. на суму
48 517,00 грн., №254 від 05.10.2011р. на суму 1000,00
грн., №202 від 11.08.2011р. на суму 63 596,50 грн.,
№203 від 17.08.2011р. на суму 64 515,00 грн., №197
від 31.08.2011р. на суму 16 515,00 грн., №193 від
07.09.2011р. на суму 1700,00 грн., №337 від 03.10.2011р.
на суму 5 523,70 грн., №239 від 10.08.2012р. на
суму 12 728,00 грн. позивачем, згідно ст. 625
ЦК України, нараховано 11197,80грн.
інфляційних втрат за період з 01.08.2011р.
по 31.03.2014р. та 25777,43 грн. 3% річних за
період з 01.08.2011р. по 07.05.2014р., з
урахуванням збільшення розміру боргу
за рахунок вартості товару, переданого
по кожній накладній окремо (а.с. 123-124).

Перевіривши розрахунки позивача,
судова колегія встановила, що розмір
інфляційних втрат та 3% річних
визначено згідно вимог чинного
законодавства, розрахунок здійснено
правильно, а тому з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
11197,80 грн. інфляційних втрат,
нарахованих за період з серпня 2011р. по
березень 2014р. та 25 777, 43 грн. 3% річних,
нарахованих за період з 01.08.2011р. по
07.05.2014р.

Судова колегія вважає безпідставними
доводи скаржника, що при вирішенні
спору суд першої інстанції вийшов за
межі позову, винісши рішення з підстав,
що не були заявлені у позовній заяві,
оскільки, як зазначалося вище, до
початку розгляду справи по суті
позивач заявою від 22.04.2014р., як
убачається із її змісту, змінив
підстави позову, тобто заявлено про
стягнення боргу в сумі 156 348,00 грн. за
товар, отриманий відповідачем згідно
видаткових накладних, зазначених у
позовній заяві, та, крім того, позивач,
просив стягнути заборгованість в сумі
164578,00 грн. за товар, отриманий
відповідачем ще за шести накладними,
одночасно збільшивши позовні вимоги,
що узгоджується з нормами ст. 22 ГПК
України.

Доводи апеляційної скарги щодо
застосування до правовідносин норм ч. 2
ст. 530 ЦК України є хибними, оскільки до
даних правовідносин застосовуються
норми ч.1 ст. 692 ЦК України, яка
передбачає, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідач також безпідставно
посилається на довідку у формі
відомостей з центральної бази даних
Державного реєстру фізичних осіб ДПА
України про суми виплачених доходів як
на документ, що підтверджує факт
неотримання ним матеріальних
цінностей від ТОВ «Фаворит-Агро»,
оскільки вказана довідка не спростовує
факт отримання відповідачем від
позивача товару вартістю 320926,20 грн., не
є належним та допустимим доказом у
даній справі, у розумінні ст.ст. 32,34,36
ГПК України.

Враховуючи викладене, доводи
апеляційної скарги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3
спростовуються наведеним вище,
матеріалами справи та не грунтуються
на чинному законодавстві.

За наведених обставин, колегія
суддів вважає, що рішення
господарського суду Рівненської
області від 27.08.2014р. прийняте з повним
з'ясуванням усіх обставин, що мають
значення для справи, дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому відсутні підстави для його
скасування.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Рівненської області від 27.08.2014р. у
справі №918/141/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 без
задоволення.

2. Справу №918/441/14 повернути до
господарського суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

Суддя
Маціщук А.В.

Суддя
Петухов М.Г.