м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рада - 2"
до Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
про визнання рішення недійсним
Судді: Бондарчук В.В. (головуюча)
від позивача: Воронюк Н.П.
від відповідача: Кропко А.М.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Рада - 2"
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(далі-відповідач або Відділення) про
зупинення дії та визнання недійсним
рішення адміністративної колегії
Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України від 09.04.2014 р. за №20/01-р/к у
повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оспорюване рішення є незаконним та
необґрунтованим, а також таким, що
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.06.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 07.07.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
документи.

07.07.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду представник
відповідача подав відзив на позов, в
якому проти позову заперечив з підстав
необґрунтованості позовних вимог.

У судовому засіданні 07.07.2014 р. та 18.08.2014
р. судом оголошувалася перерва
відповідно до 18.08.2014 р. та 01.09.2014 р. на
підставі ст. 77 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.09.2014 р. призначено
колегіальний розгляд справи № 910/10902/14 у
складі трьох суддів.

Розпорядженням Заступника голови
Господарського суду міста Києва від
01.09.2014 р. визначено склад суду для
розгляду справи № 910/10902/14 - Бондарчук
В.В. (головуюча суддя), судді: Бойко Р.В.
та Нечай О.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.09.2014 р. колегією суддів у
складі - Бондарчук В.В. (головуюча
суддя), судді: Бойко Р.В. та Нечай О.В.
матеріали справи № 910/10902/14 прийнято
провадження та призначено до розгляду
на 29.09.2014 р. за участю представників
сторін.

26.09.2014 р. через загальний відділ
діловодства представник відповідача
подав додаткові пояснення по справі, в
яких просив суд відмовити у
задоволенні позову.

У судовому засіданні 29.09.2014 р. судом
оголошувалася перерва до 27.10.2014 р. на
підставі ст. 77 ГПК України.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 27.10.2014 р. у зв'язку
із закінченням повноважень судді Бойка
Р.В., змінено склад суду для розгляду
справи № 910/10902/14 - Бондарчук В.В.
(головуюча суддя), судді: Івченко А.М. та
Нечай О.В.

У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та заявив
клопотання про призначення
науково-правової експертизи.

Розглянувши подане позивачем
клопотання, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України, для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Оскільки представник позивача просить
суд на вирішення експерта винести
питання, які мають правовий характер,
що не відноситься до компетенції
останнього, крім того, суд не вбачає
необхідності у проведенні судової
експертизи для вирішення спору у даній
справі, колегія суддів відмовляє у
задоволенні клопотання позивача про
призначення експертизи.

Представник відповідача заперечував
проти позову з підстав, викладених у
відзиві.

Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.10.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2014 р. Київським міським
територіальним відділенням
Антимонопольного комітету України
прийнято рішення № 20/01-р/к у справі
№10-01/02.14, яким визнано, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «РАДА 2»
протягом періоду з 01.01.2012 р. по 30.01.2014 р.
займало монопольне (домінуюче)
становище на ринку надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в межах
будинку за адресою: м. Київ, вул.
Ревуцького, 9, який знаходиться на
утриманні та обслуговуванні позивача,
з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у
нього немає жодного конкурента.

Визнано дії Товариства з обмеженою
відповідальністю «РАДА 2», які
полягають в укладенні зі споживачами
(власниками (наймачами) квартир у
будинках) договорів «Про надання
послуг з управління та утримання
будинку, споруд та прибудинкових
територій, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України № 529,
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, передбаченим
пунктом 2 статті 50 та частиною першою
статті 13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в межах
будинку за адресою: м. Київ, вул.
Ревуцького, 9, який знаходиться на
утриманні та обслуговуванні позивача,
що може призвести до ущемлення
інтересів споживачів, яке було б
неможливими за умов існування значної
конкуренції на цьому ринку.

Зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю «РАДА 2» припинити
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, зазначене у
пункті 2 резолютивної частини цього
рішення, шляхом приведення договорів
"Про надання послуг з управління та
утримання будинку, споруд та
прибудинкових територій" у
відповідність до типового договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про
затвердження Типового договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій», у
двомісячний строк з дня отримання
рішення.

За вказане вище порушення відповідачем
накладено штраф на позивача у розмірі 40
000,00 (сорока тисяч) гривень.

Позивач у позовній заяві зазначає, що
оспорюване рішення прийнято з
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, зокрема в
рішенні не надано жодних обґрунтувань,
що саме дії (бездіяльність) позивача
можуть завдати ущемлення законним
інтересам споживачів. Крім того, при
винесенні спірного рішення
відповідачем не враховано вимоги пп. 3 п
2 ст. 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», який
надає право сторонам включити до умов
договору інші умови за їх згодою.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України», для
розгляду окремих справ про порушення
антимонопольного законодавства та
інших питань, віднесених до
повноважень Комітету, утворюються
постійнодіючі та тимчасові
адміністративні колегії, які
формуються з державних уповноважених
та голів територіальних відділень
Антимонопольного комітету України в
складі не менше трьох осіб.

Згідно ст. 60 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» заявник,
відповідач, третя особа мають право
оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»,
за результатами розгляду справ про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про:

- визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції;

- припинення порушення законодавства
про захист економічної конкуренції;

-зобов'язання органу влади, органу
місцевого самоврядування, органу
адміністративно-господарського
управління та контролю скасувати або
змінити прийняте ним рішення чи
розірвати угоди, визнані
антиконкурентними діями органів влади,
органів місцевого самоврядування,
органів
адміністративно-господарського
управління та контролю;

- визнання суб'єкта господарювання
таким, що займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку;

- примусовий поділ суб'єкта
господарювання, що займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку;

- накладення штрафу;

- блокування цінних паперів;

- усунення наслідків порушень
законодавства про захист економічної
конкуренції, зокрема усунення чи
пом'якшення негативного впливу
узгоджених дій, концентрації суб'єктів
господарювання на конкуренцію;

- скасування дозволу на узгоджені дії у
разі вчинення дій, заборонених згідно
зі статтею 19 цього Закону;

- оприлюднення відповідачем за власні
кошти офіційної інформації
Антимонопольного комітету України чи
його територіального відділення
стосовно рішення, прийнятого у справі
про порушення, в тому числі
опублікування рішень у повному обсязі
(за вилученням інформації з обмеженим
доступом, а також визначеної
відповідним державним уповноваженим,
головою територіального відділення
інформації, розголошення якої може
завдати шкоди інтересам інших осіб, які
брали участь у справі), у строк і спосіб,
визначені цим рішенням або
законодавством;

- закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 11 ст.7 Закону України
"Про Антимонопольний комітет України",
у сфері здійснення контролю за
дотриманням законодавства про захист
економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження, в тому числі, проводити
дослідження ринку, визначати межі
товарного ринку, а також становище, в
тому числі монопольне (домінуюче),
суб'єктів господарювання на цьому
ринку та приймати відповідні рішення
(розпорядження).

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку,
зокрема, визнається встановлення таких
цін чи інших умов придбання або
реалізації товару, які неможливо було б
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку.

Згідно п. 15.5 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 15 «Про деякі питання
практики застосування конкурентного
законодавства», господарські суди у
розгляді справ мають перевіряти
правильність застосування органами
Антимонопольного комітету України
відповідних правових норм, зокрема,
Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, затвердженої
розпорядженням названого Комітету від
05.03.2002 N 49-р. Однак господарські суди не
повинні перебирати на себе не
притаманні суду функції, які
здійснюються виключно органами
Антимонопольного комітету України, та
знову встановлювати товарні,
територіальні (географічні), часові
межі певних товарних ринків після того,
як це зроблено зазначеними органами, й
на підставі цього робити висновки про
наявність чи відсутність монопольного
(домінуючого) становища суб'єкта
господарювання на ринку.

Так, рішенням Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
20/01-р/к від 09.04.2014 р. у справі №10-01/02.14
було встановлено, що відповідно до
Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, та статті 12
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", ТОВ «РАДА 2» протягом
періоду з 01.01.2012 р. по 30.01.2014 р. займало
монопольне (домінуюче) становище на
ринку надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій в межах будинку за адресою: м.
Київ, вул. Ревуцького, 9, який
знаходиться на утриманні та
обслуговуванні позивача, з часткою 100%,
оскільки на цьому ринку у нього немає
жодного конкурента.

Відповідно до абзацу четвертого статті
24 Житлового кодексу УРСР, жилий будинок
може обслуговуватися тільки однією
житлово-експлуатаційною організацією.

Тому, у власників квартир у будинку,
який знаходяться на утриманні
(обслуговуванні) позивача на території
міста Києва по вул. Ревуцького, 9,
відсутня альтернатива в отриманні
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в межах
будинку.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем правильно у
відповідності із затвердженою
методикою визначено монопольне
становище позивача на ринку надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в межах
будинку, який знаходяться на утриманні
(обслуговуванні) Позивача в місті Києві
по вул. Ревуцького, 9.

Водночас, за змістом приписів статті 12
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", суб'єкт господарювання,
який заперечує зайняття ним
монопольного (домінуючого) становища
на ринку товару, має довести, що він
зазнає значної конкуренції.

Позивач суду не надав жодних доказів на
підтвердження того, що він зазнає
значної конкуренції на ринку надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в межах
будинку, який знаходяться на утриманні
(обслуговуванні) Позивача в місті Києві
по вул. Ревуцького, 9.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 15 «Про деякі питання
практики застосування конкурентного
законодавства» встановлено, що для
кваліфікації дій суб'єктів
господарювання як зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку, або як антиконкурентних
узгоджених дій, або як недобросовісної
конкуренції не є обов'язковим
з'ясування настання наслідків у формі
відповідно недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції, ущемлення
інтересів інших суб'єктів
господарювання (конкурентів, покупців)
чи споживачів, зокрема через
заподіяння їм шкоди (збитків) або
іншого реального порушення їх прав чи
інтересів, чи настання інших
відповідних наслідків. Достатнім є
встановлення самого факту вчинення
дій, визначених законом як зловживання
монопольним (домінуючим) становищем.

Статтею 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" (далі -
Закон) передбачено, що учасниками у
сфері житлово-комунальних послуг є
власник, споживач та виробник. Статтею 1
Закону визначено, що виконавець - це
суб'єкт господарювання, предметом
діяльності якого є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору, а споживач
- фізична чи юридична особа, яка отримує
або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Відповідно до пункту 3 частини другої
статті 21 Закону, виконавець
зобов'язаний укласти із споживачем
договір на надання житлово-комунальних
послуг згідно з типовим договором.

Типовий договір «Про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій», затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.05.2009 №529 "Про затвердження
Типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій»" (далі -
Постанова КМУ № 529).

Таким чином, виконавець
житлово-комунальних послуг
зобов'язаний укласти із споживачем
договори "Про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій" згідно з
типовим договором, затвердженим
Постановою КМУ № 529.

Згідно з частиною першою статті 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства (до яких відносяться
Закон України "Про житлово-комунальні
послуги" та Постанова № 529).

Частиною першою статті 648 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміст
договору, укладеного на підставі
правового акта органу державної влади,
органу місцевого самоврядування,
обов'язкового для сторін (сторони)
договору, має відповідати цьому акту.

Оскаржуваним рішенням Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
20/01-р/к від 09.04.2014 р. у справі №10-01/02.14
встановлено наступне.

У ході розгляду заяви Відділенням
встановлено, що ТОВ «РАДА 2» укладено з
власниками (наймачами) квартир у
будинку, які знаходяться на балансі ТОВ
«РАДА 2» договори «Про надання послуг з
управління та утримання будинку,
споруд та прибудинкових територій»,
зокрема: від 07.07.2013 р. №204/02/УН, від 02.07.2013
р. №202/02/К, від 11.07.2013 р. №206/02/УН, від
31.07.2013 р. №218/02/УН, від 24.09.2013 р. №292/02/УН
(далі - Договори). Вказані договори є
чинними.

Результати аналізу договорів свідчать
про те, що їх редакція не відповідає
редакції типового договору,
затвердженого Постановою № 529.

Так, у договорах встановлюються
положення не передбачені типовим
договором, затвердженим постановою КМУ
№ 529, зокрема, зобов'язання споживача:

- не проводити роботи з перепланування,
реконструкції та переобладнання
квартири, які згідно діючого
законодавства відносяться до
самочинного будівництва, опорядження
фасаду будинку, та відповідно до п. 15.3.17.
Правил благоустрою міста Києва
затвердженими рішенням Київської
міської ради від 25.12.2008 р. встановлення
кондиціонерів, супутникових антен,
витяжок та інших видів робіт, на
виконання яких потрібно отримувати
дозвіл, без відповідного погодження з
виконавцем;

- повідомити виконавця протягом 5-ти
робочих днів після отримання дозволу
на встановлення кондиціонерів,
супутникових антен витяжок та інших
видів робіт, на виконання яких потрібно
отримувати дозвіл, та надати копії
дозвільних документів;

- надати виконавцю протягом 5-ти робочих
днів, після введення в експлуатацію
перепланованої (реконструйованої)
квартири, технічний паспорт та
свідоцтво на право власності та
переплановану (реконструйовану)
квартиру.

Разом з тим, у договорах встановлено не
передбачене типовим договором,
затвердженим Постановою КМУ №5 29, право
виконавця, а саме, припинити за власною
ініціативою надання послуг з
реєстрації, зняття з реєстрації,
надання довідки Ф-3 та інші дії,
пов'язані з паспортизацією, у випадку
заборгованості у споживача.

За таких обставин, неврахування ТОВ
«РАДА 2» у договорах «Про надання
послуг з управління та утримання
будинку, споруд та прибудинкових
територій», що укладаються з
мешканцями будинку, який знаходиться
на утриманні позивача, положень
типового договору, затвердженого
Постановою КМУ № 529, за певних умов може
призвести до ущемлення інтересів
споживача, які понесли б додаткові
витрати зокрема, внаслідок
самоусунення позивача від покладених
на нього, як на виконавця послуг
обов'язків, звуження обсягу прав
споживачів та покладення на них
додаткових зобов'язань, не
передбачених зазначеною постановою,
ухилення Товариства від
відповідальності, передбаченої
законодавством, що було б неможливим за
умов існування значної конкуренції на
вищевказаному ринку.

Суд погоджується із фактами,
встановленими Відділенням, що
Позивачем до умов договорів, що
укладалися із споживачами в межах
будинку за адресою: м. Київ, вул.
Ревуцького, 9, були включені додаткові
обов'язки споживачів, в тому числі:

- не проводити роботи з перепланування,
реконструкції та переобладнання
квартири, які згідно діючого
законодавства відносяться до
самочинного будівництва, опорядження
фасаду будинку, та відповідно до п. 15.3.17.
Правил благоустрою міста Києва
затвердженими рішенням Київської
міської ради від 25.12.2008 р. встановлення
кондиціонерів, супутникових антен,
витяжок та інших видів робіт, на
виконання яких потрібно отримувати
дозвіл, без відповідного погодження з
виконавцем;

- повідомити виконавця протягом 5-ти
робочих днів після отримання дозволу
на встановлення кондиціонерів,
супутникових антен витяжок та інших
видів робіт, на виконання яких потрібно
отримувати дозвіл, та надати копії
дозвільних документів;

- надати виконавцю протягом 5-ти робочих
днів, після введення в експлуатацію
перепланованої (реконструйованої)
квартири, технічний паспорт та
свідоцтво на право власності та
переплановану (реконструйовану)
квартиру, та встановлені додаткові
права виконавцеві, зокрема - право
припинити за власною ініціативою
надання послуг з реєстрації, зняття з
реєстрації, надання довідки Ф-3 та інші
дії, пов'язані з паспортизацією, у
випадку заборгованості у споживача.

Вказані права та обов'язки не
передбачені типовим договором, що
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про
затвердження Типового договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій».

Разом з тим, суд визнає необґрунтованим
твердження позивача, що у вказаний вище
спосіб сторони погодили додаткові для
себе умови, оскільки такі додаткові
умови є фактично новими правами та
обов'язками, що не передбачені типовою
формою договору, та не являються
доповнюючими до основних умов.

Слід зазначити, що відповідно до абзацу
другого статті 1 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
економічна конкуренція (конкуренція) -
це змагання між суб'єктами
господарювання з метою здобуття
завдяки власним досягненням переваг
над іншими суб'єктами господарювання,
внаслідок чого споживачі, суб'єкти
господарювання мають можливість
вибирати між кількома продавцями,
покупцями, а окремий суб'єкт
господарювання не може визначати умови
обороту товарів на ринку.

Тобто, у разі наявності значної
конкуренції на ринку надання
житлово-комунальних послуг в межах
будинку за адресою: м. Київ, вул.
Ревуцького, 9, кожен із суб'єктів
господарювання, що діє на зазначеному
ринку, намагався б завдяки власним
досягненням створити найбільш
сприятливі умови для існуючих
споживачів та для залучення нових.

Зі свого боку споживачі
житлово-комунальних послуг, вибираючи
між декількома виконавцями зазначених
послуг, мали б можливість відмовитися
від послуг суб'єкта господарювання,
який укладає із споживачами
(власниками (наймачами) квартир)
договори «Про надання послуг з
управління та утримання будинку,
споруд та прибудинкових територій»,
затвердженому Постановою № 529 та
обрати вказані послуги іншого суб'єкта
господарювання на заміну, який
дотримується законодавства та укладає
зі Споживачами договори «Про надання
послуг з управління та утримання
будинку, споруд та прибудинкових
територій» відповідно до типового
договору.

Таким чином, вищенаведені факти
свідчать про зловживання позивачем
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку надання житлово-комунальних
послуг у межах будинку за адресою: м.
Київ, вул. Ревуцького, 9, оскільки
останнім вчинено дії, що можуть
призвести до ущемлення інтересів
споживачів житлово-комунальних послуг
у межах будинків, які обслуговуються
позивачем на території м. Києва.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що рішення Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
20/01-р/к від 09.04.2014 р. у справі №10-01/02.14
прийнято у межах визначеним законом
повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що оскаржуване позивачем рішення
прийнято відповідачем відповідно до
норм чинного законодавства України, а
вимоги позивача є необґрунтованими,
матеріалами справи не підтверджуються
та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 29.10.2014 р.

Судді
Бондарчук В.В.
(головуюча)

Івченко А.М.

Нечай О.В.