Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
________________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
УХВАЛА

"28" жовтня 2014 р. Справа № 906/732/13.

Господарський суд Житомирської
області у складі:

Судді: Давидюка В.К., розглядаючи
скаргу на бездіяльність ВДВС
Червоноармійського районного
управління юстиції у справі

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Інтерм" (м.
Житомир)

До: Комунальної установи "Центральна
районна лікарня Червоноармійської
районної ради" (смт. Червоноармійськ,
Житомирська область)

про стягнення 39384,73 грн.

за участю представників сторін:

- від стягувача: Зав'язун В.С. - дов. №188
від 01.10.14р.

- від боржника: Красніцька М.М. - дор. №1280
від 20.10.14р.

- від ВДВС: Вознюк Є.Ю. - дов. №2-24/6353 від
20.10.14р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 13.06.13р. у даній
справі №906/732/13 позов задоволено; з
Комунальної установи "Центральна
районна лікарня Червоноармійської
районної ради" (смт. Червоноармійськ,
Житомирська область) стягнуто на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Інтерм" (м.
Житомир) 37156,60 грн. основного боргу, 1711,65
грн. пені, 84,55 грн. інфляційних, 431,93 грн.
3% річних, 1112,00 грн. витрат по оплаті
правової допомоги адвоката та 1720,50 грн.
витрат, пов'язаних зі сплатою судового
збору (а.с.71-73).

На примусове виконання зазначеного
рішення видано наказ №906/732/13 від 05.07.13р.
(а.с.76).

02.09.14р. до господарського суду надійшла
скарга на бездіяльність відділу
державної виконавчої служби
Червоноармійського районного
управління юстиції, в якій стягувач -
ТОВ "Полісся-Інтерм" просить суд
визнати неправомірною бездіяльність
ВДВС Червоноармійського РУЮ у
виконавчому провадженні №38938938 з
виконання наказу господарського суду
Житомирської області №906/732/13;
зобов'язати ВДВС Червоноармійського
РУЮ здійснювати у зазначеному
виконавчому провадженні заходи з
примусового виконання рішення
відповідно до ст.ст. 32, 52 Закону України
"Про виконавче провадження", а також
стягнути з боржника на свою користь 582,00
грн. судових витрат (витрат на оплату
послуг адвоката).

Ухвалою суду від 03.09.14р. вказану скаргу
прийнято до розгляду та призначено
судове засідання.

Клопотанням №011/732/14 від 20.10.14р. скаржник
у зв'язку з понесенням додаткових
витрат на оплату послуг адвоката у
вигляді представництва інтересів
стягувача в судових засіданнях просив
суд стягнути на користь стягувача - ТОВ
"Полісся-Інтерм" 1642,00 грн. судових
витрат.

Представник стягувача в судовому
засіданні скаргу на дії ВДВС підтримав
в повному обсязі з підстав, викладених
у скарзі. Просив суд задовольнити
скаргу.

Представник боржника в засіданні суду
пояснив, що наказ №906/732/13 станом на
даний час дійсно в повному обсязі не
виконано. Разом з тим, при надходженні
фінансування з Державного бюджету
України сума заборгованості буде
сплачена.

Представник ВДВС Червоноармійського
РУЮ в судовому засіданні проти поданої
скарги заперечував та просив суд
відмовити в задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали справи та
матеріали виконавчого провадження,
заслухавши пояснення представників
сторін та ВДВС, суд приходить до
висновку про задоволення скарги, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України (ч.1 ст. 2
вищевказаного Закону).

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(ч.2 ст.2 Закону).

Як передбачено ч.1 ст. 19 вищезазначеного
Закону, державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова (ч.2 ст.
25 Закону України "Про виконавче
провадження").

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові (ч.5 ст. 25
Закону).

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження №654/2, на підставі заяви
стягувача №198 від 10.07.13р. державним
виконавцем органу державної
виконавчої служби Червоноармійського
районного управління юстиції 18.07.13р.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження №38938938 з
виконання наказу господарського суду
Житомирської області №906/732/13 від
05.07.13р., копію якої направлено боржнику
та стягувачу.

Даною постановою боржникові надано
термін для добровільного виконання
наказу до 25.07.13р.

Боржник суму боргу в наданий для
добровільного виконання термін не
сплатив.

Згідно ч.1 ст. 27 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст.30 зазначеного
Закону, державний виконавець
зобов'язаний провести виконавчі дії з
виконання рішення протягом шести
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження, а з
виконання рішення немайнового
характеру - у двомісячний строк. Строк
здійснення виконавчого провадження не
включає час відкладення провадження
виконавчих дій або зупинення
виконавчого провадження на період
проведення експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Статтею 32 Закону визначено, що заходами
примусового виконання рішень є
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

У відповідності до ст. 52 Закону України
"Про виконавче провадження", звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах. Готівкові
кошти, виявлені у боржника,
вилучаються. На кошти та інші цінності
боржника, що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберіганні у банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №512/5 від
02.04.12р., виявлення майна та звернення
стягнення на майно боржника
здійснюються у порядку, встановленому
главою 4 Закону, з урахуванням таких
особливостей,

зокрема, у разі виконання рішень про
стягнення коштів з юридичних осіб
державний виконавець перевіряє також
наявність майна боржника за даними
балансу. Копію балансу державний
виконавець може отримати
безпосередньо у боржника або у
відповідних державних органів;
державні виконавці в процесі виконання
рішення можуть вилучати готівкові
кошти у боржника в національній та
іноземній валютах. Приймання
державними виконавцями грошей не
дозволяється. Виявлені у боржника
готівкові кошти вилучаються, про що
державний виконавець складає акт
вилучення готівки. Вилучення
проводиться у присутності понятих. Цей
акт складається у необхідній кількості
примірників, з яких перший залишається
у виконавчому провадженні, інші
вручаються боржнику або його
представнику, особі, у якої вилучено,
під розписку в першому примірнику. У
разі відмови боржника (його
представника) від підпису про це
зазначається в акті вилучення готівки.

Статтею 57 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Розпочинаючи виконання рішення про
стягнення коштів, державний виконавець
зобов'язаний винести постанову
відповідно до частини другої статті 57
Закону. Копії постанови, якою накладено
арешт на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборон на його відчуження.
Постанова підписується державним
виконавцем та скріплюється печаткою
органу ДВС (п. 4.1.8 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень).

Статтею 65 Закону визначено, що готівка
в національній та іноземній валюті, що
перебуває в касах або інших сховищах
боржника - юридичної особи, підлягає
невідкладному вилученню після її
виявлення та складання відповідного
акта державним виконавцем. Копія акта
вручається представнику боржника -
юридичної особи. Вилучена готівка
зараховується на відповідний рахунок
органу державної виконавчої служби не
пізніше наступного робочого дня з
моменту вилучення. Державний
виконавець звертає стягнення на кошти
боржника - юридичної особи, що
перебувають у банках або інших
фінансових установах, у порядку,
встановленому цим Законом. Інформацію
про наявні у боржника рахунки і вклади
державний виконавець отримує в органах
доходів і зборів, інших органах
державної влади, підприємствах,
установах та організаціях, які
зобов'язані надати йому інформацію у
триденний строк, а також за
повідомленнями стягувача.

З матеріалів виконавчого провадження
вбачається, що державним виконавцем в
процесі здійснення виконавчих дій було
направлено запити:

- 12.09.13 до Червоноармійського ВДАІ щодо
надання інформації про наявність
зареєстрованих транспортних засобів,
належних на праві власності боржнику;

- 12.09.13 до Державної інспекції
сільського господарства в
Житомирській області щодо надання
інформації про наявність
зареєстрованої сільськогосподарської
будівельної техніки, належної
боржникові на праві власності.

Однак, як вбачається з виконавчого
провадження, вказані установи не
надали відповіді на запити
державного виконавця.

Крім того, 21.02.14р. за вихідним № 665
державний виконавець повторно
надіслав запити до
Червоноармійського ВДАІ, Державної
інспекції сільського господарства в
Житомирській області.

Лише 17.03.14р. до ВДВС
Червоноармійського РУЮ надійшла
відповідь від Державної інспекції
сільського господарства в
Житомирській області про відсутність
майна.

Разом з тим з Червоноармійського
ВДАІ відповідь не було надано і на
повторний запит державного
виконавця.

07.10.13р. Державна податкова служба
України надіслала до ВДВС
Червоноармійського РУЮ відповідь з
переліком номерів рахунків, які
належать боржнику.

15.10.13р. державним виконавцем винесено
постанову про арешт коштів боржника,
якою накладено арешт на кошти, що
містяться на рахунках, належних
боржникові.

Вищевказана постанова направлена для
виконання до Управління Державної
казначейської служби України у
Червоноармійському районі для
виконання.

Однак, листом №02-08/596 від 18.10.13р. УДКС
України у Червоноармійському районі
повідомив ВДВС Червоноармійського РУЮ
про неможливість накладення арешту на
рахунки боржників, які відкриті в
органах Казначейства, та повернув без
виконання постанову про арешт коштів
боржника.

Згідно ч.1 ст. 5 Закону України "Про
виконавче провадження" вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Однак, незважаючи на те, що постанова
про арешт коштів боржника від
15.10.2013р. є чинною виконавець не
вживав заходів щодо надіслання її до
виконання.

Як встановлено у судовому засіданні,
в Управління Державної казначейської
служби України у Червоноармійському
районі боржником відкрито 26
рахунків.

Проте виконавцем не з'ясовано, чи
обліковуються на вказаних рахунках
кошти призначені для погашення
заборгованості по виконавчих
документах.

Представник боржника Красніцька М.М.
у судовому засіданні повідомила, що
на даний час на рахунках боржника в
казначейській службі обліковується
приблизно 10 000 грн., які будуть
направлення на виконання рішення
суду.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом (ч.2 ст. 11 Закону).

Відповідно до ст. 6 вищевказаного
Закону, державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Разом з тим, суд приходить до висновку,
що державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Червоноармійського районного
управління юстиції при виконанні
наказу господарського суду
Житомирської області №906/732/13 від 05.07.13р.
не в повному обсязі здійснено
виконавчі дії, необхідні для повного
виконання рішення суду.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору (ст. 32 ГПК України).

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

Відділ ДВС Червоноармійського РУЮ та
боржник вимоги, зазначені в поданій
скарзі, не спростували, доказів
погашення боргу перед стягувачем суду
не надали.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про задоволення скарги на
бездіяльність ВДВС Червоноармійського
РУЮ.

Крім того, в поданій скарзі стягувачем
заявлено до стягнення на свою користь
582,00 грн. судових витрат (витрат на
оплату послуг адвоката).

Клопотанням №011/732/14 від 20.10.14р. скаржник
у зв'язку з понесенням додаткових
витрат на оплату послуг адвоката у
вигляді представництва інтересів
стягувача в судових засіданнях просить
суд додатково стягнути на користь
стягувача - ТОВ "Полісся-Інтерм" 1060,00
грн. судових витрат, що в сумі складають
1642,00 грн. (582,00 грн. + 1060,00 грн.).

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що до складу судових
витрат, крім судового збору, входить,
зокрема, оплата послуг адвоката. В
контексті цієї норми судові витрати за
участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались, та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Відповідно до частини 3 статті 48
Господарського процесуального кодексу
України витрати, що підлягають сплаті
за послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру". Дія вказаного закону
поширюється тільки на осіб, які є
адвокатами.

Поняття особи, котра є адвокатом,
наводиться в статті 6 Закону України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність", котра зазначає, що
адвокатом може бути фізична особа, яка
має повну вищу юридичну освіту, володіє
державною мовою, має стаж роботи в
галузі права не менше двох років,
склала кваліфікаційний іспит, пройшла
стажування (крім випадків,
встановлених цим Законом), склала
присягу адвоката України та отримала
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю.

Таким чином, визначальним та достатнім
для відшкодування стороні витрат по
оплаті послуг адвоката є факт
здійснення такої оплати за умовами
відповідного договору, підтверджений
платіжними документами, а також факт
надання послуг саме адвокатом, а не
іншим представником.

Обґрунтовуючи вимогу про
відшкодування витрат по оплаті послуг
адвоката, позивач долучив до
матеріалів справи договір про надання
правової допомоги від 27.08.14р., укладений
між ТОВ "Полісся-Інтерм" та адвокатом
Зав'язуном Василем Степановичем (а.с.96),
копію Свідоцтва за №588, виданого
11.08.2011р. гр. Зав'язуну В.С. про право на
заняття адвокатською діяльністю
(а.с.55), акт приймання-передачі
виконаних робіт згідно договору від
27.08.14р., (а.с.97), платіжне доручення №478
від 01.09.14р. (а.с.98) та додатково платіжні
доручення №559 від 01.10.14р., №588 від 20.10.14р.
про сплату стягувачем ТОВ
"Полісся-Інтерм" гонорару, що в сумі
складають 1642,00 грн. (582,00 грн. + 530,00 грн. +
530,00 грн.).

Відповідно до п.19 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.14р. №6 "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах", судові витрати, пов'язані з
розглядом скарги, покладаються судом
на заявника, якщо було постановлено
рішення про відмову в задоволенні його
скарги, або на відділ державної
виконавчої служби, якщо було
постановлено ухвалу про задоволення
скарги заявника. Розподіл таких
судових витрат здійснюється судом
незалежно від того, чи оскаржуються
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, оскільки відповідно до частини
другої статті 4 Закону України "Про
державну виконавчу службу" державний
виконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом.

Пунктом 22 постанови пленуму Верховного
Суду України від 26.12.03р. №14 "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" з
відповідними змінами передбачено, що
витрати, пов'язані з розглядом скарг на
рішення, дії або бездіяльність
посадових осіб державної виконавчої
служби, включаючи й витрати для надання
юридичної допомоги, згідно з ч.5 ст. 49
ГПК покладаються судом у разі
задоволення скарг - на відділ державної
виконавчої служби, а в разі відмови в
цьому - на заявника.

Враховуючи вищевикладені обставини,
витрати на оплату послуг адвоката,
пов'язані з розглядом даної скарги,
підлягають стягненню з відділу
Державної виконавчої служби
Червоноармійського районного
управління юстиції на користь заявника
- ТОВ "Полісся-Інтерм".

Однак, суд частково задовольняє
клопотання представника стягувача
щодо відшкодування витрат на оплату
послуг адвоката в сумі 1642,00 грн.,
оскільки відповідно до п.2 договору про
надання правової допомоги від 27.08.14р.,
укладеного між стягувачем - ТОВ
"Полісся-Інтерм" та адвокатом
Зав'язуном Василем Степановичем (а.с.96),
стягувач сплачує за надання правової
допомоги гонорар в сумі 582,00 грн. за
складення скарги та 530,00 грн. за одну
участь у судових засіданнях
господарського суду.

Таким чином, відшкодуванню скаржникові
підлягає 1112,00 грн. витрат на оплату
послуг адвоката, що складаються з 582,00
грн. за складання даної скарги та 530,00
грн. за участь адвоката у судових
засіданнях.

Керуючись ст.ст. 33, 86, 121-2 ГПК України,
господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Інтерм"
задовольнити.

2. Визнати неправомірною бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Червоноармійського районного
управління юстиції у виконавчому
провадженні №38938938 з виконання наказу
господарського суду Житомирської
області №906/732/13 від 05.07.13р. про
стягнення з Комунальної установи
"Центральна районна лікарня
Червоноармійської районної ради" (смт.
Червоноармійськ, Житомирська область)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Інтерм" (м.
Житомир) 37156,60 грн. основного боргу, 1711,65
грн. пені, 84,55 грн. інфляційних, 431,93 грн.
3% річних, 1112,00 грн. витрат по оплаті
правової допомоги адвоката та 1720,50 грн.
витрат, пов'язаних зі сплатою судового
збору.

3. Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Червоноармійського
районного управління юстиції
здійснювати у виконавчому провадженні
№38938938 з виконання наказу
господарського суду Житомирської
області №906/732/13 від 05.07.13р. заходи з
примусового виконання рішення
відповідно до ст.ст. 32, 52 Закону України
"Про виконавче провадження".

4. Стягнути з Відділу державної
виконавчої служби Червоноармійського
районного управління юстиції
(Житомирська область, смт.
Червоноармійськ, вул. Леніна, 117,

на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісся-Інтерм", 10014,
м. Житомир, вул. Рильського, 9-А,

- 1112,00 грн. - витрат, пов'язаних з оплатою
послуг адвоката.

Ухвала господарського суду набирає
законної сили в установленому законом
порядку.

Суддя Давидюк В.К.

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам

4 - ВДВС Червоноарм. РУЮ