ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року Справа № 910/11278/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії: головуючого, судді
Кузьменка М. В., суддів Васищака І. М.,
Студенця В. І., за участю представника
позивача Т. Соболєвої (дов. від 26.05.2014),
розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу спільного
українсько-французького підприємства
з іноземними інвестиціями
"Основа-Солсиф" у формі товариства з
обмеженою відповідальністю на рішення
Господарського суду міста Києва від 6
серпня 2014 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 24
вересня 2014 року у справі № 910/11278/14 за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ФК БУД" до спільного
українсько-французького підприємства
з іноземними інвестиціями
"Основа-Солсиф" у формі товариства з
обмеженою відповідальністю про
стягнення,

УСТАНОВИВ: У червні 2014 року товариство
з обмеженою відповідальністю "ФК БУД"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до спільного
українсько-французького підприємства
з іноземними інвестиціями
"Основа-Солсиф" у формі товариства з
обмеженою відповідальністю про
стягнення 46 775 грн основного боргу, 1 440
грн 62 коп. пені, 568 грн 92 коп. річних та 3
092 грн 50 коп. інфляційних втрат з
підстав неналежного виконання
зобов'язання.

Відповідач позов не визнав у частині
нарахування пені, річних та
інфляційних втрат, посилаючись на те,
що даний спосіб нарахування суперечить
законодавству.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 6 серпня 2014 року (суддя Т.
Трофименко), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 24 вересня 2014
року, позов задоволено в частині
стягнення 46 775 грн основного боргу, 568
грн 92 коп. річних і 3 092 грн 50 коп.
інфляційних втрат; у решті позову
відмовлено.

Спільне українсько-французьке
підприємство з іноземними
інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю просить судові
рішення скасувати в частині стягнення
індексу інфляції і річних з підстав
неправильного застосування
господарськими судами статей 598, 599, 625
Цивільного кодексу України, статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України та прийняти нове рішення, яким
у позові в цій частині відмовити.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ФК БУД" проти доводів
касаційної скарги заперечує і в її
задоволенні просить відмовити.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що
за період з 1 листопада 2013 року по 31
січня 2014 року позивачем були виконані
роботи та відвантажено товар на
загальну суму 46 775 грн, проте відповідач
зобов'язання в частині опрати їхньої
вартості не виконав.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, у якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь іншої сторони (кредитора) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші), чи
утриматися від виконання певних дій, а
інша сторона має право вимагати
виконання такого обов'язку.

За обставин невиконання відповідачем
грошових зобов'язань, господарські
суди, встановивши в його діях склад
цивільного правопорушення,
застосувавши до спірних правовідносин
правила статті 193 Господарського
кодексу України, статей 525 і 526
Цивільного кодексу України,
обґрунтовано задовольнили позов в
частині стягнення 46 775 грн основного
боргу.

Згідно з приписами статей 610 і 612
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції та
річних. Отже, господарські суди
обґрунтовано задовольнили позов і в
цих частинах, здійснивши перерахунок
суми збитків від інфляції.

За правилами частини 1 статті 547
Цивільного кодексу України правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Оскільки сторони не встановлювали
відповідальність за порушення
зобов'язання у вигляді пені,
господарські суди дійшли правомірного
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог у цій частині.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини були встановлені
господарськими судами на підставі
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження поданих доказів, висновки
судів відповідають цим обставинам і їм
дана належна юридична оцінка з
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ: Рішення Господарського
суду міста Києва від 6 серпня 2014 року та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 24 вересня 2014
року у справі № 910/11278/14 залишити без
змін, а касаційну скаргу спільного
українсько-французького підприємства
з іноземними інвестиціями
"Основа-Солсиф" у формі товариства з
обмеженою відповідальністю без
задоволення.

Головуючий, суддя М. В. Кузьменко Суддя
І. М. Васищак Суддя В. І. Студенець