м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
приватного підприємства "Трейд-М"
до товариства з обмеженою
сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Еліта
заборгованості у сумі 40 948,00 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача Чернякова
О.С..(дов.б/н від 14.08.2014 )
Від відповідача не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості у зв`язку з неналежним
виконанням договору поставки в
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 29.09.2014 порушено провадження у
розгляду на 17.10.2014.
В судове засідання 17.10.2014 сторони не
прибули, а тому суд відклав розгляд на
В судове засідання 30.10.2014 прибув
представник позивача, дав пояснення та
додаткові докази по справі, позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання 30.10.2014 представник
відповідача вдруге не з'явився, причин
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи був належним
Ухвала суду від 17.10.2014 отримана
відповідачем за вказаною у Витягу з
ЄДРПОУ адресою , що підтверджується
відміткою на звороті ухвали суду та
поштовим повідомленням про вручення
№01 8 ( в матеріалах справи).

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації -адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті, а тому на підставі статті 75
Господарського процесуального кодексу
України справа розглянута за наявними
в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши пояснення
представника позивача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2011 між приватним підприємством
«Трейд-М»(далі - позивач, покупець за
договором) та товариством з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Еліта Придніпров»я» (далі відповідач,
постачальник за договором) було
укладено договір поставки №0107 (надалі
- договір).

Відповідно до п. 1.1. та п. 2.1 договору
відповідач(постачальник)
зобов'язується передати у власність
покупця вирощену
сільськогосподарську продукцію (
пшеницю, кукурудзу, сою, ячмінь) в
асортименті, кількості та за цінами,
вказаними у накладних покупцеві в
період з 01.07.2011 по 01.11.2011 урожаю 2011 року,
а покупець зобов'язується прийняти
даний товар та оплатити його на умовах,
передбачених договором.

Дата поставки товару вважається дата
доставки товару на склад покупця (пункт
2.2 договору).

Відповідно до п.1.2 договору
найменування. кількість,асортимент
товару, що поставляється, зазначається
постачальником у рахунку та накладній
на товар.

Пунктом 4.4 договору сторони обумовили,
що позивач вносить на рахунок
відповідача попередню оплату за товар
в сумі 29000,00 грн.

Додатковою угодою №1 до договору
сторони продовжили термін поставки
продукції до 01.11 2013.

Як свідчать матеріали справи, позивач
виконав взяті на себе зобов»язання
відповідно до умов, передбачених
договором, та платіжним дорученням №52
від 01.07.2011 ( в матеріалах справи)
перерахував на розрахунковий рахунок
відповідача попередню оплату за товар
в сумі 29000,00 грн.

Проте, відповідач в порушення вимог
чинного законодавства та
домовленостей між сторонами, не
виконав в повному обсязі взяті на себе
зобов'язання по поставці товару, а саме
ним не було здійснено дану поставку і
попередню оплату за товар позивачеві
не повернуто, у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 29000,00 грн., яка на
момент розгляду справи залишилась
непогашеною.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж.

Спірні правовідносини, які виникли у
зв'язку з неналежним виконанням
договору поставки застосовуються
положення статей 655-712 ЦК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст.688 ЦК України покупець
зобов'язаний повідомити продавця про
порушення умов договору
купівлі-продажу щодо кількості,
асортименту, якості, комплектності,
тари та (або) упаковки товару у строк,
встановлений договором або актами
цивільного законодавства, а якщо такий
строк не встановлений, - в розумний
строк після того, як порушення могло
бути виявлене відповідно до характеру
і призначення товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України та
ст..712 ЦК України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Станом на день розгляду справи
відповідач грошових коштів не
повернув, чим порушив права позивача.

Пленумом вищого господарського суду
роз'яснено, що під предметом позову
розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення, підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги щодо захисту
права та охоронюваного законом
інтересу.

Необхідно звернути увагу на те, що
підставою позову є безпідставне
набуття майна відповідачем, збереження
його у себе за рахунок позивача без
достатньої правової підстави та
користування цими коштами.

Предметом позову є повернення
безпідставно набутого та збереженого
майна відповідачем та сплата процентів
за користування коштами.

Зазначені взаємовідносини регулюються
главою 83 Цивільного кодексу України
(ст. 1212 - 1215) і належать до недоговірних
зобов'язань. Ст. 1212 ЦК України
передбачено:

1. Особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

2. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

3. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Зобов'язання із набуття або збереження
майна без достатньої правової підстави
має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження
майна. Це означає, що особа набуває нові
цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або
збереження майна за рахунок іншої
особи. Тобто збільшення або збереження
майна у особи є наслідком втрати або
недоотримання цього майна іншою
особою.

По-третє, обов'язково має бути
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи. Тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Таким чином, суд вважає доведеним факт
користування відповідачем коштами
позивача без достатніх на те підстав, а
отже, суд вважає, що факт наявності
основного боргу у відповідача перед
позивачем в сумі 29000,00 грн. належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем належним
чином не спростований.

Відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів, які б
спростовували доводи позивача та
підтверджували заперечення проти
позовних вимог про стягнення основного
боргу.

Враховуючи, що відповідач в
установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем, не спростував,
розміру позовних вимог не оспорив та
належних доказів на заперечення
відомостей повідомлених позивачем не
надав, господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги частині
стягнення суми основного боргу
нормативно та документально доведені,
а тому підлягають задоволенню в сумі
29000,00 грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги
про стягнення з відповідача неустойки
у розмірі 10498,00 та 5% штрафу від вартості
недопоставленого товару у розмірі 1450,00
грн за невиконання умов договору.

Відповідно до п.7.2 договору у разі
порушення строків поставки товару
покупець має право отримати від
постачальника неустойку у розмірі 2%
від вартості непоставленого у строк
товару за кожний день прострочення та
штраф у розмірі 5% від вартості
непоставленої частини товару.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Частиною 6 ст.232 ГК України визначено, шо
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов»язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов»язання мало
бути виконано.

Статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені не може
перевищувати подвійну облікову ставку
Національного Банку, що діяла в період,
за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок неустойки, суд констатує,
що, позивачем з урахуванням вірного
визначення періоду поставки -до 01.11.2013
та строку оплати товару, а також
враховуючи вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України,
правомірно нараховано пеню (неустойку)
в розмірі 10498,00 грн. та штраф в сумі 1450,00
грн., а тому суд задовольняє позовні
вимоги в цій частині.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
стягуються понесені позивачем витрати
по сплаті судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги приватного
підприємства "Трейд-М" задовольнити
повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Еліта Придніпров»я» (01024 м. Київ,
Печерський район, провулок Чекистів,
буд.1-а, квартира 2, ідентифікаційний код
30932551) на користь приватного підприєм-
ства "Трейд-М" (51900, Дніпропетровська
область, м. Дніпродзержинськ,
Баглійський район, вул. Алтайська, буд.
5, кв. 29, ідентифікаційний код 34827627)
основну суму боргу у розмірі 29000
(двадцять дев»ять тисяч) грн 00 коп.;
неустойку ( пеню) у розмірі 10498 (десять
тисяч чотириста дев'яносто вісім) грн 00
коп.; штраф у розмірі 1450 (одна тисяча
чотириста п»ятдесят) грн 00 коп. та
витрати по сплаті судового збору у
розмір 1 827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 03.11.2014.

Суддя
Л.Д. Головатюк