ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р.Справа № 922/4171/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нива", смт. Вороніж
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3,
м. Харків про стягнення 75976,15 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Ліпін О.І., за довіреністю № 93
від 13.10.2014 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Нива" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення
75976,15 грн. Судові витрати позивач
просить суд покласти на відповідача.
Свої позовні вимоги обґрунтовує
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов`язань щодо
поставки товару.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 25 вересня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 13 жовтня 2014
року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 13.10.2014 року від
представника позивача супровідним
листом (вх. № 35599) надійшли документи
для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13.10.2014 року
розгляд справи було відкладено на
10.11.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 10.11.2014 року від
представник позивач надав копію
претензії (вх. № 39543, факс) про
повернення грошових коштів для
долучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні 10.11.2014 року позовні вимоги
підтримав повністю, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання 10.11.2014 року не з'явився,
документів, витребуваних судом та
відзиву на позовну заяву, не надав. Про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить відмітка про направлення
ухвали суду про порушення провадження
у справі від 25.09.2014 року та ухвали суду
від 13.10.2014 року за адресою вказаною у
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців та співпадає з
адресою вказаною у позовній заяві.
Проте, ухвала суду про порушення
провадження у справі від 25.09.2014 року
повернулась до канцелярії суду з
поштовою відміткою "за закінченням
терміну зберігання".

Зважаючи на те, що Вищий господарський
суд України у п. 4 Інформаційного листа
від 02.06.2006р. № 01-8/1228 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" зазначив, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "в зв`язку з
закінченням терміну зберігання",
"адресат вибув", "адресат відсутній" і т.
п., з урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що ним вжито всі заходи для належного
повідомлення учасників судового
процесу про час та місце розгляду
справи, тому суд вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
відповідача за наявними в справі
матеріалами, як передбачено статтею 75
Господарського процесуального кодексу
України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Нива" (позивач) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3
досягнуто домовленості щодо поставки
амофосу NP - 12: 52 "Біг Бег" у кількості 14
тон по ціні 4869,99 грн., за одну тону,
відповідності до якої на підставі
рахунку-фактури № 140122-01 від 22.01.2014 року,
позивачем на користь відповідача
проведено попередню оплату в сумі 68179,94
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 21 від 22.01.2014 року (а.с. 15).

Відповідно до положень статті 205
Цивільного кодексу України правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.04.2014 року позивачем було направлено
на адресу відповідача претензію за вих.
№ 15 з проханням повернути грошові
кошти, сплачені в якості авансу.

Відповідач відповіді на претензію не
надав, свої зобов'язання щодо поставки
товару не виконав, передплату позивачу
в сумі 68179,94 грн. не повернув, що і стало
підставою останньому для звернення до
суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Суд вважає, що між сторонами мають
місце правовідносини, що склалися на
підставі укладеного у спрощений спосіб
договору купівлі - продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі - продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно зі ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю
оплатити товар до його передання
продавцем (попередня оплата), покупець
повинен здійснити оплату в строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк
не встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 693 ЦК України,
якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Частиною другою статті 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526
ЦК України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватись
сторонами у встановлених договором або
законом порядку і строках, приймаючи до
уваги те, що факт перерахування коштів
позивачем підтверджується належними
доказами, а саме платіжним дорученням
№ 21 від 22.01.2014 року на суму 68179,94 грн.
(а.с.15), враховуючи те, що відповідач не
виконав свої зобов'язання щодо
поставки товару, суд дійшов висновку
про те, що позовна вимога позивача щодо
стягнення з відповідача передплати в
сумі 68179,94 грн., які було перераховано
відповідачу в якості авансу правомірна
та обґрунтована, тому підлягає
задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги в частині
стягнення 173,46 грн. пені, суд, визнав їх
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки,
встановив відсутність угоди сторін про
неустойку на випадок порушення
зобов`язань з боку відповідача. Правові
наслідки порушення зобов'язання
встановлені статтею 611 Цивільного
кодексу України. Відповідно до частини
1 вказаної статті, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом. Письмового договору між
сторонами укладено не було, а Закон
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов`язань" регулює договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань та
встановлює лише обмеження розміру
такої неустойки, яка встановлюється за
згодою сторін. Крім того, ч.3 п.2. ст. 231
Господарського кодексу України, як
підстава стягнення неустойки, не
приймається до уваги, оскільки
зазначена норма встановлює лише розмір
такої неустойки, який нараховується та
стягується, відповідно до тлумачення ч.
5 зазначеної статті, лише у випадку
встановлення сторонами угоди про
неустойку.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що згідно ст.ст.230-232 ГК
України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. У разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Відповідно зі ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст.ст. 1, 2 ЗУ "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п. 1.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року №14
передбачено, що грошовим, за змістом
статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), є виражене в
грошових одиницях (національній валюті
України чи в грошовому еквіваленті в
іноземній валюті) зобов'язання
сплатити гроші на користь іншої
сторони, яка, відповідно, має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

З аналізу викладеного вбачається, що
нарахування пені здійснюється за
порушення грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
заявленої до стягнення з відповідача
пені у розмірі 173,46 грн., а тому
відмовляє в задоволенні позовних вимог
в цій частині.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 833,43 грн. 3% річних
та 6789,32 грн. суми інфляційних витрат,
суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Проте, суд не вбачає підстав для
застосування частини другої статті 625
ЦК України щодо стягнення з
відповідача суми трьох процентів
річних та інфляційних витрат, оскільки
стягнення з відповідача суми
попередньої оплати, не вважається
грошовим зобов'язанням у розумінні
статті 625 ЦК України.

За такі дії відповідач несе
відповідальність, передбачену
частиною третьою статті 693 ЦК України,
коли на суму попередньої оплати
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути переданий, до дня
фактичного передання товару покупцеві
або повернення йому суми попередньої
оплати. Договором може бути
встановлений обов'язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
15.10.2013 року по справі № 5011-4.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
заявленої до стягнення з відповідача
розміру 3% річних в сумі 833,43 грн. та
інфляційних витрат в сумі 6789,32 грн., а
тому відмовляє в задоволенні позовних
вимог в цій частині.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати у даній справі
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. У
зв`язку з чим з відповідача підлягає
стягненню 1639,52 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 11, 526, 530, 549, 611, 612, 623-629,693, 901
Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174,
ст. 193 Господарського кодексу України;
ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (61007, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нива" (41140, Сумська
область, смт. Вороніж, вул. Кошового,
буд. 23/1, р/р 9196 р/р 9196,р/р
9196 в ПУАТ "Фідобанк" м. Київ, МФО
300175, ) 68179,94 грн. суми
передплати за товар та 1639,52 грн. витрат
зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення з відповідача 6789,32
грн. суми інфляційних витрат, 833,43 грн.
суми 3% річних та 173,46 грн. пені
відмовити.

Повне рішення складено 12.11.2014 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/4171/14