м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПриватного підприємства
«Трейд-М»доТовариства з обмеженою
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Еліта Придніпров’я»простягнення 57
892,00 грн.Суддя Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача:Яцюк Г.І.від
відповідача:не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне підприємство «Трейд-М»
(надалі - «Підприємство») звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Еліта Придніпров’я» (надалі -
«Товариство») про стягнення 57 892,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов договору поставки
продукції №26/06 від 26.06.2012 р. позивач
здійснив поставку товару, а відповідач
належним чином грошове зобов'язання по
оплаті поставленого товару не виконав,
у зв'язку з чим виникла заборгованість
у розмірі 41 000,00 грн. Крім того,
позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача пені у розмірі
14 842,00 грн. та штрафу у розмірі 2 050,00 грн.
за прострочення виконання грошового
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.10.2014 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
Представник позивача в судове
засідання з'явилася, на виконання вимог
суду надала документи та пояснення
стосовно суті спору, позовні вимоги
підтримала повністю.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, витребуваних
ухвалою суду доказів та відзив на
позовну заяву не подав, про поважні
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час і місце розгляду справи був
належним чином повідомлений, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
№31356010, отриманим його представником
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2012 р. між Підприємством (покупець) та
Товариством (постачальник) було
укладено договір поставки продукції
№26/06 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору
постачальник, що здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати в обумовлений
даним договором строк вирощену
продукцію (пшениця, соняшник,
кукурудза, соя, ячмінь) покупцю для
використання в підприємницькій
діяльності, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити ці товари.

За змістом п. 2.1 Договору в редакції
додаткової угоди №1 від 01.08.2012 р.
постачальник здійснює поставку товару
з 01.07.2012 р. по 26.11.2013 р. У випадку не
поставки товару постачальник
зобов'язується повернути грошові кошти
на розрахунковий рахунок покупця
протягом 7 банківських днів з моменту
закінчення строку поставки, тобто не
пізніше 04.12.2013 р.

Згідно з п. 4.4 Договору покупець
здійснює передоплату за товар у розмір
41 000,00 грн. на розрахунковий рахунок
постачальника, а саме 26.06.2012 р. - 41 000,00
грн.

На виконання умов Договору 26.06.2012 р.
позивач перерахував на рахунок
відповідача грошові кошти у розмірі 41
000,00 грн., що підтверджується
банківською випискою з рахунку
позивача.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем зобов'язання з
поставки товару, у зв'язку з чим позивач
вказує на існування заборгованості у
розмірі 41 000,00 грн.

Договір є договором поставки, а відтак
між сторонами виникли правовідносини,
які підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України
визначено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

На виконання умов Договору 26.06.2012 р.
позивач перерахував на рахунок
відповідача грошові кошти у розмірі 41
000,00 грн., що підтверджується
банківською випискою з рахунку
позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За змістом п. 2.1 Договору в редакції
додаткової угоди №1 від 01.08.2012 р.
постачальник здійснює поставку товару
з 01.07.2012 р. по 26.11.2013 р. У випадку не
поставки товару постачальник
зобов'язується повернути грошові кошти
на розрахунковий рахунок покупця
протягом 7 банківських днів з моменту
закінчення строку поставки, тобто не
пізніше 04.12.2013 р.

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України та п. 2.1
Договору, відповідач був зобов'язаний
поставити позивачу продукцію у період
з 01.07.2012 р. по 26.11.2013 р.

Матеріали справи не містять, а
відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
факту поставки позивачеві товару у
визначений Договором строк.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо продавець,
який одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, з урахуванням приписів ч. 2
ст. 693 Цивільного кодексу України та п.
2.1 Договору, заборгованість
відповідача за поставлений товар
становить 41 000,00 грн., а строк виконання
грошового зобов'язання на момент
подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання по сплаті на користь
позивача 41 000,00 грн. згідно ч. 2 ст. 693
Цивільного кодексу України.
Відповідачем вказана заборгованість
не спростована, доказів її погашення не
надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги
Підприємства про стягнення з
Товариства заборгованості у розмірі 41
000,00 грн. є правомірними та
обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача пені у розмірі
14 842,00 грн. та штрафу у розмірі 2 050,00
грн. за прострочення виконання
грошового зобов'язання у період з 27.11.2013
р. по 26.05.2014 р.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договором строк свого
обов'язку по поставці товару у
визначений строк не виконав,
допустивши прострочення виконання
зобов'язання, тому дії відповідача є
порушенням договірних зобов'язань (ст.
610 Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом або договором
відповідальності.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, якими
зокрема є сплата неустойки.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу
України встановлено, що штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу
України пеня та штраф є формами
неустойки, а відповідно до статті 230
Господарського кодексу України -
видами штрафних санкцій, тобто не є
окремими та самостійними видами
юридичної відповідальності. У межах
одного виду відповідальності може
застосовуватися різний набір санкцій.

Викладене підтверджується постановами
Верховного Суду України від 28.02.2011 р. у
справі №23/225 та від 27.04.2012 р. у справі
№06/5026/1052/2011.

Відповідно до п. 7.2 Договору у випадку
порушення строків поставки товару
та/або недопоставленої кількості
товару визначеного даним договором,
покупець має право отримати від
постачальника неустойку у розмірі 0,2%
від вартості непоставленого в строк
товару за кожний день прострочення
та/або штраф у розмірі 5% від вартості
непоставленої частини товару.

Таким чином, умовами Договору та
Господарського кодексу України
передбачено цивільно-правову
(господарсько-правову)
відповідальність за порушення умов
Договору у вигляді сплати пені та
штрафу.

Враховуючи, що судом встановлено факт
прострочення виконання зобов'язання з
поставки товару, то правомірним є
стягнення з відповідачів штрафу у
розмірі 2 050,00 грн. (41 000,00 грн.*5%) та пені у
розмірі 14 842,00 грн.

За таких обставин суд приходить до
висновку про необхідність повного
задоволення позовних вимог та
стягнення з Товариства на користь
Підприємства заборгованості у розмірі
41 000,00 грн., пені у розмірі 14 842,00 грн. та
штрафу у розмірі 2 050,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного
підприємства «Трейд-М» задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Еліта Придніпров’я» (01024, м. Київ, пров.
Чекистів, 1-А, кв. 2; ідентифікаційний код
30932551) на користь Приватного
підприємства «Трейд-М» (51900,
Дніпропетровська обл., м.
Дніпродзержинськ, вул. Алтайська, 5, кв.
29; ідентифікаційний код 34827627)
заборгованість у розмірі 41 000 (сорок
одна тисяча) грн. 00 коп., пеню у розмірі 14
842 (чотирнадцять тисяч вісімсот сорок
дві) грн. 00 коп., штрафу розмірі 2 050 (дві
тисячі п'ятдесят) грн. 00 коп. та судовий
збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 05.11.2014 р.

Суддя
В.П. Босий