ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3701/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи № 911/3701/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ВІПГІПС СТРОЙ",
ідентифікаційний код: 38110787,
місцезнаходження: 65010, м. Одеса, просп.
Адміральський, буд. 7, кв. 3,

до приватного підприємства "АВП-ГРУП",
ідентифікаційний код: 35088864,
місцезнаходження: 09151, Київська обл.,
Білоцерківський район, с. Матюші, вул.
Фрунзе, буд. 27,

про стягнення заборгованості та
штрафних санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився, -

Обставини справи:

товариство з обмеженою
відповідальністю "ВІПГІПС СТРОЙ" (далі
за текстом: Позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до приватного
підприємства "АВП-ГРУП" (далі за
текстом: Відповідач) про стягнення
заборгованості за договором від 15.06.2012
року № 15/06-12 у вигляді основного боргу у
сумі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень
00 коп.), неустойки у сумі 17 019,07 грн.
(сімнадцять тисяч дев'ятнадцять
гривень 07 коп.), пені у сумі 2 364,98 грн.
(дві тисячі триста шістдесят чотири
гривні 98 коп.), трьох процентів річних у
сумі 1 898,17 грн. (одна тисяча вісімсот
дев'яносто вісім гривень 17 коп.) та
інфляційних втрат у сумі 3 838,24 грн. (три
тисячі вісімсот тридцять вісім гривень
24 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує
тим, що Відповідач не виконав належним
чином зобов'язання за договором від
15.06.2012 року № 15/06-12 щодо повної та
своєчасної оплати отриманого товару, у
зв'язку з чим за Відповідачем
утворилась заборгованість у вигляді
основного боргу у сумі 30 000,00 грн.
(тридцять тисяч гривень 00 коп.),
неустойки у сумі 17 019,07 грн. (сімнадцять
тисяч дев'ятнадцять гривень 07 коп.),
пені у сумі 2 364,98 грн. (дві тисячі триста
шістдесят чотири гривні 98 коп.), трьох
процентів річних у сумі 1 898,17 грн. (одна
тисяча вісімсот дев'яносто вісім
гривень 17 коп.) та інфляційних втрат у
сумі 3 838,24 грн. (три тисячі вісімсот
тридцять вісім гривень 24 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03.09.2014 року порушено
провадження у справі №911/3701/14, розгляд
якої призначено на 29.09.2014 року.

В судове засідання 29.09.2014 року
представник Позивача не з'явився.
Представник Відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
нез'явлення суд не повідомив, вимоги
ухвали від 03.09.2014 року не виконав.
Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.09.2014 року розгляд справи
відкладено на 27 жовтня 2014 року.

23.10.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Позивача надійшла заява від 22.10.2014
року №20 (вх. №23011/14 від 23.10.2014 року), у
якій Позивач просить провести судове
засідання по справі, призначене на
27.10.2014 року без участі представника
Позивача.

27.10.2014 року в судове засідання
представники Позивача та Відповідача
не з'явились. Представник Відповідача
про причини нез'явлення суд не
повідомив, вимоги ухвали суду від 29.09.2014
року не виконав, витребувані судом
докази не подав.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року №18,
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення,
виплату поштового переказу Р 01 3
(вх. №18776/14 від 18.09.2014 року), Відповідач
отримав ухвалу господарського суду
Київської області від 03.09.2014 року про
порушення провадження у справі 12.09.2014
року.

Беручи до уваги викладене, а також те,
що Відповідач належним чином
повідомлений про подання до суду
позову та порушення провадження у
справі, що підтверджується наявним в
матеріалах справи рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, виплату поштового
переказу Р 01 3, враховуючи те, що
копія ухвали суду від 29.09.2014 року
направлена на адресу Відповідача, суд
дійшов висновку, що Відповідач був
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Оскільки Відповідач доказів, на які він
посилався би, як на підставу для
відмови в задоволенні позову, суду не
надав, то відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

У зв'язку з цим, спір розглядався за
наявними у справі матеріалами, після
дослідження яких суд видалився до
нарадчої кімнати для прийняття рішення
у справі, оголошення якого призначено
на 27.10.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дослідивши
подані докази, суд -

Встановив:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правововідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утримуватися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

15.06.2012 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "ВІПГІПС СТРОЙ"
(постачальник) та приватним
підприємством "АВП-ГРУП" (покупець)
укладено договір від 15.06.2012 року №15/06-12
(далі за текстом: Договір), згідно п. 1.1
якого, постачальник зобов'язується
передати у власність покупця продукцію
фірми «VIPGIPS»: сухі суміші, гіпсова
шпаклівка VIPGIPS, а покупець зобов'язаний
прийняти та оплатити товар на умовах
даного договору. Найменування, опис,
кількість, ціни та номенклатура товару
вказуються в рахунках-фактурах та
видаткових накладних, які є невід'ємною
частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору, загальна
вартість договору складається з суми
усіх виписаних на підставі даного
договору видаткових накладних.

Пунктами 3.3, 3.4 Договору визначено, що
оплата товару покупцем здійснюється у
національній валюті України шляхом
перерахунку грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника.
Покупець сплачує постачальнику
вартість поставленого товару протягом
20-ти банківських днів з дати поставки
товару на підставі виставленого
постачальником рахунку-фактури.

Договором у п. 5.5 визначено, що датою
передачі товару вважається дата
підписання уповноваженим
представником покупця видаткової
накладної постачальника.

Згідно п. 6.4 Договору, у випадку
несвоєчасної оплати поставленого
товару покупець сплачує постачальнику
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен день прострочення
платежу незалежно від кількості днів
прострочення.

Відповідно до п. 6.5 Договору, у випадку
прострочення оплати поставленого
товару більш ніж на 20 календарних днів
покупець окрім санкції, визначеної п. 6.4
даного договору, сплачує постачальнику
неустойку в розмірі 50% вартості
поставленого товару.

Пунктом 9.2 Договору визначено, що строк
дії договору: з моменту підписання та
до 31.12.2012 року.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу
України визначено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов`язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов`язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Детально дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що Позивач на
виконання вимог п. 1.1. Договору, з
дотриманням положень ст.ст. 526, 629, 712
Цивільного кодексу України, поставив, а
Відповідач прийняв товар на загальну
суму 34 038,14 грн., що підтверджується
видатковою накладною від 22.06.2012 року
№10, яка підписана Відповідачем та
скріплена печаткою Відповідача без
будь-яких заперечень з приводу
зазначених у вказаній видатковій
накладній вартості, кількості та
якості поставленого Позивачем товару з
метою засвідчення факту прийняття
Відповідачем товару в обсязі,
кількості, якості та вартості,
визначених у видатковій накладній,
копія якої знаходиться в матеріалах
справи і достовірність якої Відповідач
не заперечує.

Тобто, підписана Відповідачем
видаткова накладна від 22.06.2012 року №10
без будь-якого зазначення Відповідачем
про незгоду із зазначеною у вказаній
видатковій накладній вартістю, обсягом
та якістю поставленого Позивачем
товару свідчать про належне виконання
Позивачем своїх зобов'язань за
Договором.

Як вказує Позивач, Відповідач належним
чином не виконав зобов'язань за
Договором щодо повної оплати
отриманого товару, оплативши товар
частково у сумі 4 038,14 грн., внаслідок
чого за Відповідачем утворилась
заборгованість у сумі 30 000,00 грн.
(тридцять тисяч гривень 00 коп.).

З огляду на те, що Відповідачем
належним чином не було виконано
зобов'язання за Договором, то на адресу
останнього Позивачем в порядку
досудового врегулювання спору,
встановленого ст. 222 Господарського
кодексу України та ст. 6 Господарського
процесуального кодексу України,
направлено претензію від 09.06.2013 року №1,
у якій Позивач просив перерахувати
суму основного боргу 30 000,00 грн. на
поточний рахунок Позивача до 30.06.2013
року.

Проте, як вказує Позивач, Відповідач на
претензію від 09.06.2013 року №1 відповіді
не надав, заборгованість за Договором у
повному обсязі не сплатив.

Разом з тим, ухвалами від 03.09.2014 року та
від 29.09.2014 року суд зобов'язував
Відповідача надати належні докази
виконання Відповідачем зобов'язань за
договором від 15.06.2012 року №15/06-12. Проте,
Відповідач вказаних вимог суду не
виконав та не надав суду належних
доказів виконання Відповідачем
зобов'язань за договором від 15.06.2012 року
№15/06-12 в частині повної та своєчасної
оплати отриманого товару за Договором.

Детально дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що в матеріалах
справи відсутні належні докази сплати
Відповідачем заборгованості за
договором від 15.06.2012 року №15/06-12 у сумі 30
000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 коп.).

Таким чином, внаслідок порушення
Відповідачем положень п.п. 1.1, 3.3, 3.4
Договору та ст.ст. 526, 530, 655, 629, 712
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України, у
зв'язку з тим, що Відповідач належним
чином не виконав зобов'язань за
Договором з повної оплати поставленого
Позивачем товару, за Відповідачем
перед Позивачем наявна заборгованість
у сумі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч
гривень 00 коп.).

За прострочення оплати поставленого
товару більш ніж на 20 календарних днів,
Позивач просить суд стягнути з
Відповідача неустойку, передбачену п.
6.5. Договору, в розмірі 50% вартості
поставленого товару у сумі 17 019,07 грн.
(сімнадцять тисяч дев'ятнадцять
гривень 07 коп.).

Господарський кодекс України у ч. 1 ст.
216 передбачає, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії
Відповідача є порушенням договірних
зобов'язань, тому Відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, внаслідок чого
є підстави для застосування
встановленої законом та Договором
відповідальності.

На підставі п. 6.5. Договору, за порушення
Відповідачем строків оплати товару за
Договором понад 20 календарних днів,
Позивачем Відповідачу нараховано
неустойку у 17 019,07 грн. (сімнадцять тисяч
дев'ятнадцять гривень 07 коп.).

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Детально дослідивши умови Договору,
зокрема п. 6.5., суд дійшов висновку, що
сторони Договору у п. 6.5. встановили
неустойку за порушення строків оплати
товару понад 20 календарних днів в
розмірі 50% вартості поставленого
товару, яка за своєю правовою природою
є штрафом.

Як встановлено судом, загальна сума
поставленого Позивачем Відповідачу
товару за Договором, згідно видаткової
накладної від 22.06.2012 року №10, складає 34
038,14 грн.

З метою дослідження правильності
визначення Позивачем суми штрафу,
судом встановлено, що сума штрафу у
розмірі 17 019,07 грн. (сімнадцять тисяч
дев'ятнадцять гривень 07 коп.) визначена
обгрунтовано і вірно. Доказів сплати
Відповідачем вказаної суми штрафу
перед Позивачем не надано.

Також Позивач просить суд стягнути з
Відповідача пеню за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання за
Договором у сумі 2 364,98 грн. (дві тисячі
триста шістдесят чотири гривні 98 коп.)
за період з 20.07.2012 року по 20.01.2013 року.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 10 січня 2002 року за N
2921-III у ст.ст. 1, 3 встановлює, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 230, 231 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», Позивачем нараховано
пеню за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання з оплати
отриманого товару у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України за період з 20.07.2012 року по 20.01.2013
року у сумі 2 364,98 грн.

Як встановлено судом, Відповідачем
прийнято товар, згідно видаткової
накладної від 22.06.2012 року №10, 22.06.2012
року. Враховуючи визначений сторонами
у п. 3.4. Договору строк оплати
отриманого товару, судом встановлено,
що останнім днем оплати товару є 19.07.2012
року.

Згідно матеріалів справи, Відповідачем
здійснено оплату товару 09.08.2012 року у
сумі 2 038,14 грн., 11.09.2012 року у сумі 1 000,00
грн. та 04.12.2012 року у сумі 1 000,00 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи банківськими виписками.

З метою дослідження правильності
визначення Позивачем суми пені, судом
здійснено розрахунок суми пені за
заявлений Позивачем період, з
урахуванням вірних періодів відносно
часткової оплати Відповідачем товару
09.08.2012 року, 11.09.2012 року та 04.12.2012 року, за
наслідками якого судом встановлено, що
сума пені за загальний період з 20.07.2012
року по 20.01.2013 року у розмірі 2 364,98 грн.
визначена обґрунтовано і вірно.
Доказів сплати Відповідачем вказаної
суми пені перед Позивачем не надано.

Також Позивач, за прострочення
виконання Відповідачем грошового
зобов'язання за Договором, просить суд
стягнути з Відповідача за період з
20.07.2012 року по 22.08.2014 року три проценти
річних у сумі 1 898,17 грн. (одна тисяча
вісімсот дев'яносто вісім гривень 17
коп.) та за період з 05.12.2012 року по 22.08.2014
року інфляційні втрати у сумі 3 838,24 грн.
(три тисячі вісімсот тридцять вісім
гривень 24 коп.). Розрахунок суми
інфляційних втрат та трьох процентів
річних знаходиться в матеріалах
справи.

У відповідності зі ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно абз.абз. 2, 3 п. 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» від 17.07.2012 року №
01-06/928/2012, сума боргу з урахуванням
індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція). При застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Перевіркою правильності визначення
Позивачем вищевказаних сум трьох
процентів річних та інфляційних втрат,
судом встановлено, що останні
визначені Позивачем вірно і
обґрунтовано; при розрахунку суми
інфляційних втрат Позивачем враховано
періоди, в яких індекс інфляції був
менше одиниці.

На час розгляду справи Відповідачем не
надано суду доказів сплати Позивачу
суми трьох процентів річних та
інфляційних втрат.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Позивач довів суду та Відповідач не
спростував належними і допустимими
доказами те, що у Відповідача перед
Позивачем наявна заборгованість за
договором від 15.06.2012 року № 15/06-12 у
вигляді основного боргу у сумі 30 000,00
грн. (тридцять тисяч гривень 00 коп.),
неустойки у сумі 17 019,07 грн. (сімнадцять
тисяч дев'ятнадцять гривень 07 коп.),
пені у сумі 2 364,98 грн. (дві тисячі триста
шістдесят чотири гривні 98 коп.), трьох
процентів річних у сумі 1 898,17 грн. (одна
тисяча вісімсот дев'яносто вісім
гривень 17 коп.) та інфляційних втрат у
сумі 3 838,24 грн. (три тисячі вісімсот
тридцять вісім гривень 24 коп.).

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення з Відповідача
заборгованості за договором від 15.06.2012
року № 15/06-12 у вигляді основного боргу у
сумі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень
00 коп.), неустойки у сумі 17 019,07 грн.
(сімнадцять тисяч дев'ятнадцять
гривень 07 коп.), пені у сумі 2 364,98 грн.
(дві тисячі триста шістдесят чотири
гривні 98 коп.), трьох процентів річних у
сумі 1 898,17 грн. (одна тисяча вісімсот
дев'яносто вісім гривень 17 коп.) та
інфляційних втрат у сумі 3 838,24 грн. (три
тисячі вісімсот тридцять вісім гривень
24 коп.) є обґрунтованими та доведеними
за допомогою належних і допустимих
доказів, у зв'язку з чим підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст. 36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались Позивачем в якості доказів,
є належними та допустимими письмовими
доказами, які стосуються предмету
спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Надані Позивачем докази не спростовані
та Відповідачем протягом розгляду
справи не заперечувались.

Поряд з цим, Позивач у позовній заяві
просить стягнути з Відповідача судові
витрати по сплаті судового збору у сумі
1 827,00 грн.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
задоволенням позовних вимог у повному
обсязі, витрати по сплаті судового
збору у сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча
вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.),
відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
Відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "ВІПГІПС СТРОЙ" до
приватного підприємства "АВП-ГРУП" про
стягнення заборгованості та штрафних
санкцій, - задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного
підприємства "АВП-ГРУП",
ідентифікаційний код: 35088864,
місцезнаходження: 09151, Київська обл.,
Білоцерківський район, с. Матюші, вул.
Фрунзе, буд. 27, на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "ВІПГІПС
СТРОЙ", ідентифікаційний код: 38110787,
місцезнаходження: 65010, м. Одеса, просп.
Адміральський, буд. 7, кв. 3,
заборгованість за договором від 15.06.2012
року № 15/06-12 у вигляді основного боргу у
сумі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень
00 коп.), неустойки у сумі 17 019,07 грн.
(сімнадцять тисяч дев'ятнадцять
гривень 07 коп.), пені у сумі 2 364,98 грн.
(дві тисячі триста шістдесят чотири
гривні 98 коп.), трьох процентів річних у
сумі 1 898,17 грн. (одна тисяча вісімсот
дев'яносто вісім гривень 17 коп.),
інфляційних втрат у сумі 3 838,24 грн. (три
тисячі вісімсот тридцять вісім гривень
24 коп.) та судовий збір у сумі 1 827,00 грн.
(одна тисяча вісімсот двадцять сім
гривень 00 коп.).

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Повний текст рішення складено та
підписано 31 жовтня 2014 року