м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 911/4352/13 03.11.14За позовом
Прокурора Києво-Святошинського району
До 1) Київської обласної
2) Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
обмеженою відповідальністю "Медіа"
Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
Державне підприємство
"Науково-дослідний виробничий
агрокомбінат "Пуща Водиця"
про скасування розпоряджень,
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки та повернення
Суддя Лиськов М.О.
від прокуратури: Івашин О.Є. за
посвідченням №024909
від відповідача 1: Козак Є.О. за
довіреністю № 11-к від 19.08.2014
від відповідача 2: не з'явився
від відповідача 3: Гнидка М.В. за
довіреністю від 10.09.2014
від третьої особи: Лімонтова В.С.
за довіреністю від 18.08.2014
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 03.11.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Прокурор Києво-Святошинського району
Київської області звернувся до
господарського суду Київської області
із позовом до Київської обласної
державної адміністрації,
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Медіа" (надалі - "ТОВ
"Медіа") про скасування розпоряджень та
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
надання відповідачами 1, 2 в оренду
відповідачу 3 земельної ділянки площею
3,4 га (кадастровий номер :04:001:0037)
під розміщення
торговельно-складського комплексу
було здійснено з порушенням норм
чинного законодавства України, у
зв'язку з чим прокурор вказує на
наявність підстав для: визнання
незаконними та скасування
розпоряджень Київської обласної
державної адміністрації від 20.08.2004 р.
№526 "Про погодження місяця
розташування об'єкта", від 31.08.2004 р. №551
"Про надання в оренду земельних
ділянок", розпорядження
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області від 07.09.2004 р. №345 "Про передачу в
оренду земельної ділянки ТОВ "Медіа"
під розміщення
торговельно-складського комплексу";
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, укладеного 30.11.2005 р.
між Київською обласною державною
адміністрацією та ТОВ "Медіа";
зобов'язання ТОВ "Медіа" повернути
спірну земельну ділянку до земель
державної власності.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 22.11.2013 р. вказаний позов
направлено за підсудністю до
господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 29.11.2013 р. порушено провадження
у справі №911/4352/13 та призначено її до
розгляду на 19.12.2013 р.

10.02.2014 рішенням Господарського суду
міста Києва позов Прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області було задоволено повністю.

01.07.2014 постановою Київського
апеляційного господарського суду
міста Києва апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Медіа" на рішення
Господарського суду міста Києва від
10.02.2014 у справі №911/4352/13 не задоволено;
рішення Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 у справі №911/4352/13
залишено без змін.

21.07.2014 року постановою Вищого
господарського суду України касаційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Медіа" задоволено;
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 01.07.14 у справі
№911/4352/13 і рішення Господарського суду
міста Києва від 10.02.14 скасовано, справу
скеровано на новий розгляд до
Господарського суду міста Києва.

28.08.2014 справа № 911/4352/13 надійшла до
Господарського суду міста Києва.

28.08.2014 розпорядженням в.о. керівника
апарату Господарського суду міста
Києва призначено повторний
автоматичний розподіл справ, в
результаті якого справу №911/4352/13 було
передано на новий розгляд судді
Лиськову М.О.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.09.2014 суддею Лиськовим М.О.
справу №911/4352/13 прийнято до свого
провадження та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 11.09.2014.

В судове засідання, призначене на
11.09.2014, представники прокуратури,
відповідача 1, відповідача 3 та третьої
особи з'явились надали пояснення,
вимоги ухвали суду від 01.09.2014 виконали
частково,

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, витребувані
ухвалою суду документи не надіслав,
причин не явки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи, був
належним чином повідомлений.

Ухвалою суду розгляд справи відкладено
на 06.10.2014.

В судове засідання, призначене на
06.10.2014, представники прокуратури,
відповідача 1, відповідача 3 та третьої
особи з'явились надали пояснення,.

Представник відповідача2 в судове
засідання не з'явився, витребувані
ухвалою суду документи не надіслав,
причин не явки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи, був
належним чином повідомлений.

11.09.2014 під час судового засідання,
представником прокуратури заявлено
усне клопотання про залучення Кабінету
Міністрів України в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача.

Представником третьої особи
клопотання прокуратури було
підтримано.

Представники відповідача 1 та
відповідача 3 проти задоволення
клопотання заперечували.

Суд розглянувши вказане клопотання,
відмовив в його задоволенні.

Ухвалою суду 06.10.2014 розгляд справи
відкладено на 20.10.2014.

В судове засідання, призначене на
20.10.2014, прокуратури, відповідача 1,
відповідача 3 та третьої особи
з'явились в судове засідання, вимоги
ухвали суду від 01.09.2014 виконали
частково, надали пояснення.

В судове засідання, призначене на
20.10.2014, представник відповідача 2 не
з'явився, витребувані ухвалою суду
документи не надіслав, причин не явки
суд не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений.

Прокуратурою через канцелярію суду
подано заяву про уточнення позовних
вимог.

З метою недопущення порушення
процесуальних прав відповідача 2 на
участь у судовому засіданні,
необхідністю витребування додаткових
доказів по справі, повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
суд вважає за доцільне відкласти
розгляд справи.

Ухвалою суду 20.10.2014 розгляд справи
відкладено на 03.11.2014.

В судове засідання, призначене на
03.11.2014, прокуратури, відповідача 1,
відповідача 3 та третьої особи
з'явились в судове засідання, надали
пояснення.

В судове засідання, призначене на
03.11.2014, представник відповідача 2 не
з'явився, витребувані ухвалою суду
документи не надіслав, причин не явки
суд не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
України.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувся з урахуванням
положень ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Заступником прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області у листопаді 2013 року заявлений
позов до Київської обласної державної
адміністрації, Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області та Товариства з
обмеженою відповідальністю "Медіа" про:
1) визнання незаконним та скасування
розпорядження Київської обласної
державної адміністрації від 20.08.04 №526
"Про погодження місця розташування
об'єкта"; 2) визнання незаконним та
скасування розпорядження Київської
обласної державної адміністрації від
31.08.04 № 551 "Про надання в оренду
земельних ділянок"; 3)визнання
незаконним та скасування
розпорядження Києво - Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області від 07.09.04 № 345 "Про
передачу в оренду земельної ділянки
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Медіа" під
розміщення торговельно-промислового
комплексу"; 4) визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки,
укладеного 07.09.04 між Київською обласною
державною адміністрацією та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Медіа", посвідченого
державним нотаріусом Першої Київської
обласної державної нотаріальної
контори та зареєстрованого в реєстрі
за № 1-2139; 5) зобов'язання Товариства з
обмеженою відповідальністю "Медіа"
повернути земельну ділянку площею 3,4
га, кадастровий номер :04:001:0037, що
знаходиться на території
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради, Києво - Святошинського району,
Київської області за межами населеного
пункту до земель державної власності.

Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор
вказував на те, що при наданні у
користування відповідачеві-3 спірної
земельної ділянки, відповідачами
порушено порядок зміни цільового
призначення земель, земельну ділянку
вилучено у спосіб не встановлений
законодавством України, адже спірна
земельна ділянка надана в оренду за
рахунок земель дослідних полів науково
-дослідної установи, які відповідно до
статті 150 Земельного кодексу України
можуть вилучатись виключно за
постановою Кабінету Міністрів України;
не обчислено та не відшкодовано
збитків, заподіяних вилученням земель
сільськогосподарського призначення;
дозвіл на розробку проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки не
був затверджений розпорядженням
районної державної адміністрації.
Водночас, прокурор зауважував на тому,
що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Медіа" земельну
ділянку за цільовим призначенням не
використовує, не проводить будь -яких
будівельних робіт, що свідчить про
невиконання відповідачем умов
договору. Прокурор також вважав, що на
день подання даного позову не сплив
загальний строк позовної давності.
Прокурор обґрунтував позов приписами
статей 118, 123, 124, 127, 128, 207, 208, 209 Земельного
кодексу України, статей 6, 21, 43, 50 Закону
України "Про місцеві районні державні
адміністрації", статей 202, 203, 215, 216, 236, 416
Цивільного кодексу України, статей 175,
173, 283 Господарського кодексу України,
статей 13, 16 Закону України "Про оренду
землі", постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.11
№6 "Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин", пункту 3.4 Порядку
розгляду Київською
облдержадміністрацією питань щодо
передачі в оренду юридичним особам
земельних ділянок із зміною цільового
призначення, розпорядження якими
віднесено до її повноважень, положення
Порядку визначення та відшкодування
збитків власникам землі та
землекористувачам, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19.04.93 №284, статей 4, 5 Закону України
"Про державний контроль за
використанням та охороною земель".

Судом установлено, що 20.08.2004 Київською
обласною державною адміністрацією
прийнято розпорядження № 526 "Про
погодження місця розташування об'єкта",
яким вирішено погодити місце
розташування об'єкта Товариства з
обмеженою відповідальністю "Медіа" -
земельну ділянку площею 3,4 га сіножатей
за рахунок земель ДП
"Науково-дослідний, виробничий
агрокомбінат "Пуща-водиця" на території
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Києво-Святошинського району для
розміщення торговельно-промислового
комплексу. Розпорядженням Київської
обласної державної адміністрації від
31.08.04 № 551 "Про надання в оренду
земельних ділянок", затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду Товариству з
обмеженою відповідальністю "Медіа" під
розміщення торговельно-промислового
комплексу на території
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Києво-Святошинського району,
розроблений Державним підприємством
"Київський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою" за
договором від 05.08.2004 № 7403; вирішено
вилучити з постійного користування
Державного підприємства
"Науково-дослідний, виробничий
агрокомбінат "Пуща-водиця" та надати в
оренду на 49 років ТОВ "Медіа" земельну
ділянку площею 3,4 га (сіножаті) на
території Софіївсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району під розміщення
торговельно-промислового комплексу;
віднесено спірну земельну ділянку до
земель промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення; встановлено річну орендну
плату - 10 відсотків від нормативної
грошової оцінки земельної ділянки;
доручено Києво-Святошинській
райдержадміністрації укласти та
підписати від імені обласної
держадміністрації договір оренди
спірної земельної ділянки із ТОВ
"Медіа" після затвердження в
установленому порядку її нормативної
грошової оцінки та за умови
попереднього відшкодування ним втрат
сільськогосподарського виробництва у
встановленому порядку, передбачивши
обмеження щодо використання земельної
ділянки, визначені чинним
законодавством та матеріалами
погодження проекту відведення.
Установлено судами і те, що на
виконання розпоряджень № 526 та № 551
Києво-Святошинською районною
державною адміністрацією Київської
області 07.09.04 прийнято розпорядження №
345 "Про передачу в оренду земельної
ділянки ТОВ "Медіа" під розміщення
торговельно-промислового комплексу".

07.09.2004 між Київською обласною державною
адміністрацією - орендодавцем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Медіа" - орендарем,
укладено договір оренди земельної
ділянки, відповідно до умов якого
орендодавець на підставі розпоряджень
№551, №345 передав, а орендар прийняв в
строкове, платне володіння і
користування земельну ділянку, що
перебуває у державній власності,
загальною площею 3,4 га (сіножаті - 3,4),
розміщену на території
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області, за межами
населеного пункту, для розміщення
торгівельно-промислового комплексу, з
терміном дії договору - 49 років.

Що того, що спірна земельна ділянка
відносилася до цінних земель
відповідно до ст. 150 Земельного кодексу
України судом встановлено наступне.

Прокуратура невірно посилається на
порушення ч. 2. ст. 150 Земельного кодексу
України відповідно до якої землі полів
державних науково-дослідних установ
відносяться до особливо цінних земель.
Крім того позивачем не доведено факту,
що державне підприємство
«Науково-дослідний виробничий
агрокомбінат «Пуща-Водиця» - є
науково-дослідною установою та в
матеріалах справи відсутні документи
які б це підтверджували.

Нормами господарського та цивільного
законодавства чітко визначено поняття
державного підприємства та державної
установи. Так, державні підприємства -
це самостійні статутні організації,
засновані на державній власності, що
мають статус юридичної особи і
здійснюють виробничу діяльність на
засадах госпрозрахунку і
самооплатності з метою створення
матеріальних цінностей і одержання
відповідного доходу, в той час як
державні установи - організації, що
здійснюють соціально-культурну,
наукову, навчально-виховну та інші види
невиробничої діяльності з метою
створення духовних цінностей і
фінансуються цілком чи частково за
рахунок державного бюджету. Таким
чином з матеріалів, що наявні не
доведено статус державного
підприємства «Науково-дослідний
виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»,
а навпаки судячи з назви підприємства
вбачається, що воно є державним
підприємством, а не державкою
установою та є виробничим
агрокомбінатом, тобто таким, що
виробляє матеріальні цінності з метою
одержання доходу.

Тобто прокуратора посилається на ч. 2.
ст. 150 Земельного кодексу України хоча в
даному випадку відповідно ст. ст. 73 та 74
Господарського кодексу України та п. п.
2.10. Державного класифікатора України.
Класифікація організаційно-правових
форм господарювання (зі зміною 1, що
набрала чинність з 01.09.2005) які
визначають, що державне підприємство
«Науково-дослідний виробничий
агрокомбінат «Пуща-Водина» є
підприємством а не установою.

Відповідно до висновку Державного
підприємства «Київський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» від 25.08.2004 № 61-05
на підставі лабораторних досліджень
встановлено, що ґрунтовий покрив
спірної земельної ділянки
представлений сірими опідзоленими
легкосуглинковими (шифр агрогрупи 31г )
та темно-сірими опідзолєними
легкосуглинковими групами (шифр
агрогрупи 43 г),

На підставі викладеного, можна зробити
висновок, що вимоги прокуратури є
невмотивованими, оскільки «темно-сірі
опідзолені … на лесах і глеюваті»
ґрунти (як зазначається в ст. 150
Земельного кодексу України) та сірі
оіпідзолені легкосуглинкові й
темно-сірі опідзолєні легкосуглинкові
ґрунти не є ідентичними групами
грантів. Тому Державним підприємством
«Київський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою»
правильно зроблено висновок, що ґрунти
елітної земельної ділянки не
відносяться до особливо цінних земель.

Крім того, більш детальний перелік
особливо цінних земель передбачений в
Наказі Державного комітету України по
земельних ресурсах від 06.10.2003 р. №245
«Про затвердження переліку особливо
пінних груп ґрунтів», зареєстрованому
в Міністерстві юстиції України 28.10.2003 №
979/8300. В даному переліку такі групи
ґрунтів, не відносяться до особливо
цінних груп ґрунтів.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вищевказані землі не відносяться до
особливо-цінних земель.

Що стосується добровільної відмови
попереднього землекористувача від
права користування земельною ділянкою
відповідно до ст.ст. 116,141,142 Земельного
кодексу України, то варто відзначити
наступне.

Суд приходить до висновку, про
неможливість застосування норми ст. 141
та ст. 142 Земельного кодексу України,
оскільки підставою для припинення
права користування земельною ділянкою
є добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою.
Припинення права постійного
користування земельною ділянкою у разі
добровільної відмови землекористувача
здійснюється за його заявою до
власника земельної ділянки.

Відповідно по ч. 1 ст. 125 Земельного
кодексу України (яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу
України (яка діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) право власності
на земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами.

Однак, в той же час прокуратура не
надала доказів, чи є достатні правові
підстави для того, щоб вважати Дії
«НДВА «Пуща Водиця» законним
землекористувачем, а саме, чи
посвідчується його право постійного
користування спірною земельною
ділянкою державним актом і чи
зареєстроване це праве, як того вимагає
чинне законодавство як цього вимагала
діяча на той час ст. 125 Земельним
кодексом України.

Висновок про відсутність в проекті
відведення добровільної відмови ДП
«НДВА «Пуща Водиця» від права
користування земельною ділянкою без
витребування від органу земельних
ресурсів та без дослідження оригіналу
проекту землеустрою а лише на підставі
копій документів колгоспу «Комуніст»
та радгоспу «Совки» 1963 року, якими не
доведено приналежність саме цієї
спірної земельної ділянки до складу
земель колгоспу «Комуніст» та «Совки»
є безпідставними.

Також необхідне зазначити, що ст.ст. 142,
143 Земельного кодексу України не
встановлена форма відмови від права
постійного користування земельною
ділянкою, не встановлений строк, час та
місце подання такої відмови. Тому
твердження позивача про те, що лист від
06.08.2004 № 672 та від 26.08.2004 № 715 не містить
доказів звернення третьої особи із
заявою про добровільну відмову від
права постійного користування спірною
земельною ділянкою, є безпідставними,
оскільки за своєю суттю даний документ
засвідчує відмову землекористувача
шляхом погодження проекту відведення
земельної ділянки та надання згоди на
укладення договору оренди з ТОВ
«Медіа» на 49 років.

Що стосується того, що спірна земельна
ділянка була виділена Київською
обласною державною адміністрацією не в
спосіб, встановлений законодавством
необхідно зазначити наступне.

Виходячи із приписів ст.124 Земельного
кодексу України, якою визначено, що
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок
громадянам і юридичним особам із
зміною їх цільового призначення та із
земель запасу під забудову
здійснюється за проектами відведення в
порядку, встановленому статтями 118, 123
цього Кодексу.

Стаття 118 Земельного кодексу України (в
редакції, чинній на час прийняття
рішення) встановлювала, що відповідна
місцева державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає заяву і в разі згоди на
передачу земельної ділянки у власність
надає дозвіл на розробку проекту її
відведення.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронних і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Стаття 123 Земельного кодексу України
встановлювала, що відповідна районна
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада розглядає
клопотання про виділення земельної
ділянки у місячний строк і дає згоду на
розроблення проекту відведення
земельної ділянки.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується із землекористувачем,
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури та охорони
культурної спадщини і після одержання
висновку державної землевпорядної
експертизи по об'єктах, які їй
підлягають, подається до відповідної
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради, які розглядають
його у місячний строк і, в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки.

Пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на час прийняття рішення) було
визначено, що до розмежування земель
державної і комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів, крім
земель, переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади, таким чином Київська
обласна державна адміністрація мала
право розпоряджатись землями за межами
населених пунктів.

Визнаючи розпорядження Київської
обласної державної адміністрації від
31.08.2004 №551 "Про надання з оренду
земельних ділянок" незаконним на тих
підставах, що проект землеустрою
розроблявся на підставі листа
Київської обласної державної
адміністрації, тому Київська обласна
державна адміністрація, здійснивши
оформлення свого рішення про надання
ТОВ "МЕДІА" дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки листом №. 11-32-7119, а не
розпорядженням, позивач не враховує і
не надав оцінку тому, що спеціальна
форма документу, яким закріплюється
рішення уповноваженого органу про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, законодавцем не встановлена.

Аналогічний висновок міститься у
постановах Вищого господарського суду
України від 24.04.2014 у справі №911/2891/13, від
05.03.2014 у справі № 911/2889/13, від 16.04.2014 у
справі №911/3125/13..

Статті і 18 та 123 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на час
прийняття рішення) встановлювали, що
відповідна місцева державна
адміністрація розглядає заяву і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення, проте, цими
статтями не встановлено форму дозволу
на розробку проекту відведення
земельної ділянки.

Тому висновок Позивача в позовній
заяві без врахування приписів статті
151, частини 5 статті 123 Земельного
кодексу України та без оцінки
позитивним висновкам органів
земельних ресурсів, природоохоронних і
санітарно-епідеміологічних органів,
органів містобудування і архітектури
та охорони культурної спадщини є
безпідставним, а отже позовні вимоги в
цій частині задоволенню не підлягають

У відповідності до висновку № 13-1544 від
26.08.2004, складеного Київським обласним
головним управлінням земельних
ресурсів, представлений на державну
землевпорядну експертизу проект
відведення відповідає вимогам
земельного законодавства та діючим
нормативно-правовим документам і
оцінюється позитивно, у той час як, з
силу положень ст. 35 Закону України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації», означений висновок є
підставою прийняття уповноваженим
органом відповідного рішення.

Таким чином, відповідність проекту
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки вимогам чинного на
момент його розроблення законодавства
України було встановлено у визначеному
ст. 123 Земельного кодексу України, ст. 35
Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації» порядку.

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, суб'єктний склад, а
також враховуючи недоведеність
прокурором Києво-Святошинського
району Київської області належними та
допустимими доказами невідповідності
розпорядження Київської ОДА від 20.08.2004,
№ 526, від 31.08.2004, № 551, розпорядження
Києво-Святошинської
райдержадміністрації від 07.09.2004 №345
вимогам ст.ст. 123, 124, 149, 150,207-209
Земельного кодексу України, випливає,
що вимога позивача про визнання
незаконним та скасування означених
розпоряджень є необґрунтованою, а тому
задоволенню не підлягає.

Що ж до вимоги позивача про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки загальною площею 3,4 га
(кадастровий номер :04:001:0037)
посвідченого державним нотаріусом
Першої Київської обласної державної
нотаріальної контори Дудніковою Н. В.
та зареєстрований в реєстрі за № 1-2139,
що знаходиться на території
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради, Києво-Святошинського району
Київської області за межами населеного
пункту у постійне користування ДП
«Науково-дослідний виробничий
агрокомбінат «Пуща Водиця» слід
зазначити наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 11, ст. 202 Цивільного
кодексу України унормовано, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначені загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для дійсності
правочину, зокрема: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Відтак, вирішуючи спір про визнання
недійсним договору необхідно
встановити наявність саме тих
обставин, з якими закон пов'язує
недійсність правочинів, та настання
відповідних наслідків, зокрема,
відповідність змісту правочину
вимогам Цивільного кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу
України в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Пунктом 2.24 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
№6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин» передбачено, що
для правильного вирішення спору про
визнання недійсним договору оренди
суттєве значення має з'ясування
правового режиму спірної земельної
ділянки та дотримання сторонами
порядку передачі її в оренду згідно з
вимогами статей 84, 118, 123, 124 Земельного
кодексу України.

З огляду оскільки договір оренди
укладається на виконання рішення
органу місцевого самоврядування чи
виконавчої влади, то без скасування
таких рішень у встановленому законом
порядку відсутні правові підстави для
визнання відповідних договорів
недійсними з підстав відсутності
повноважень у відповідної місцевої
ради чи органу виконавчої влади на
затвердження проекту відведення та
передачі спірної земельної ділянки в
оренду.

Враховуючи вищевикладене, а також
відмову у задоволенні позовної вимоги
про визнання незаконним та скасування
розпорядження Київської ОДА від 20.08.2004,
№ 526, від 31.08.2004, № 551, розпорядження
Києво-Святошинської
райдержадміністрації від 07.09.2004 № 345, -
вимоги позивача про визнання недійсним
договору оренди, задоволенню не
підлягають, тому що за своєю правовою
природою є похідними від первісної
(основної) позовної вимоги.

З огляду наведеного, а також враховуючи
необґрунтованість заявлених позовних
вимог у даній справі у зв'язку з
недоведеністю позивачем факту
невідповідності спірних розпоряджень
вимогам земельного законодавства
України, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для застосування
наслідків спливу позовної давності,
передбачених ст. 267 Цивільного кодексу
України.

Також Верховний Суд України на
засіданні Судової палати у цивільних
справах 25.12.2013 розглянув справу № 6-94 цс
13, предметом якої був спір про визнання
договорів оренди земельних ділянок
недійсними. При розгляді цієї справи
Верховний Суд України зробив правовий
висновок, відповідно до якого однією з
обов'язкових умов визнання договору
недійсним є порушення у зв'язку з його
укладенням прав та охоронюваних
законом інтересів позивача. Якщо за
результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, а
позивач посилається на формальне
порушення закону, в суду немає правових
підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
прокуратури є необґрунтованими, а тому
не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судовий збір відповідно до положень ст.
49 Господарського процесуального
кодексу України покладається на
позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 07.11.2014

Суддя
М.О. Лиськов