ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р.Справа № 922/3556/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради,
м. Харків до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Харків про
внесення змін до договору за участю
представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулась до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 про внесення
змін до договору оренди землі від 31.07.2006
року № 4 шляхом визнання
укладеної додаткової угоди до
вказаного договору оренди землі у
редакції, зазначеній в позовній заяві.
Судові витрати позивач просить суд
покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26 серпня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 15 вересня 2014
року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 15.09.2014 року
розгляд справи було відкладено на
06.10.2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 06.10.2014 року
розгляд справи було відкладено на
14.10.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 08.10.2014 року від
представника позивача надійшло
клопотання (вх. № 35245) про залишення
позову без розгляду, в якому позивач
просить залишити позов без розгляду,
оскільки на підставі листа
Департаменту земельних відносин від
07.10.2014 року № 10853/0/225-14 Юридичний
департамент призупиняє розгляд
питання стосовно спонукання
відповідача до укладення додаткової
угоди до договору оренди землі від
31.10.2006 року № 94 у судовому порядку
та повертає пекет документів до
Департаменту земельних відносин.
Враховуючи викладене, а також
керуючись ч. 5 ст. 81 ГПК України, позивач
просить суд залишити позов без
розгляду.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 14.10.2014 року від
відповідача надійшло клопотання (вх. №
35942) про відкладення розгляду справи, у
зв`язку із знаходженням останнього на
лікарняному. Разом із клопотанням
відповідач надав довідку "Харківської
міської поліклініки № 24" від 13.10.2014
року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 14.10.2014 року від
відповідача надійшла заява (вх. № 36221)
про продовження строку розгляду справи
№ 922/3556/14 за межами двомісячного строку,
встановленого ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 06.10.2014 року
клопотання відповідача про
продовження строку розгляду справи №
922/3556/14 за межами двомісячного строку,
встановленого ст. 69 ГПК України
задоволено судом; розгляд справи
відкладено на 04.11.2014 року.

Представник позивача в судове
засідання 04.11.2014 року не з'явився, про
час та місце проведення судового
засідання повідомлений належним чином,
про, що свідчить поштове повідомлення,
яке повернулося на адресу суду з
відміткою про отримання.

Представник відповідача в судове
засідання 04.11.2014 року не з'явився, про
час та місце проведення судового
засідання повідомлений належним чином,
про, що свідчить поштове повідомлення,
яке повернулося на адресу суду з
відміткою про отримання.

Суд, розглянувши клопотання позивача
про залишення позову без розгляду,
зазначає наступне.

Згідно ч.3 ст. 4 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони мають право знайомитися з
матеріалами справи, робити з них
витяги, знімати копії, брати участь в
господарських засіданнях, подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів, заявляти клопотання, давати
усні та письмові пояснення
господарському суду, наводити свої
доводи і міркування з усіх питань, що
виникають у ході судового процесу,
заперечувати проти клопотань і
доводів інших учасників судового
процесу, оскаржувати судові рішення
господарського суду в установленому
цим Кодексом порядку, а також
користуватися іншими процесуальними
правами, наданими їм цим Кодексом.

Відповідно п. 5 ст. 81 ГПК України
господарський суд залишає позов без
розгляду, позивач без поважних причин
не подав витребувані господарським
судом матеріали, необхідні для
вирішення спору, або представник
позивача не з'явився на виклик у
засідання господарського суду і його
нез'явлення перешкоджає вирішенню
спору.

З аналізу викладеного вбачається, що
залишення позову без розгляду є
прерогативою саме суду та діючим
господарським процесуальним кодексом
не передбачено залишення позову без
розгляду за клопотанням позивача.

У зв`язку з чим, суд відмовляє в
задоволенні клопотання позивача про
залишення позову без розгляду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 06 жовтня 2014
року сторони попереджені про розгляд
справи за наявними в ній матеріалами у
разі неявки представників сторін у
судове засідання та ненадання
витребуваних судом документів.
Враховуючи це, враховуючи також
достатність часу, наданого сторонам
для підготовки до судового засідання
та підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, судом
встановлено наступне.

На підставі рішення 35 сесії
Харківської міської ради 4 скликання
від 27.04.2005 р. № 78/05 "Про припинення та
надання у користування земельних
ділянок юридичним та фізичним особам"
(а.с.23), між Харківською міською радою
(орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар)
укладено договір оренди землі від 31
липня 2006 року. Даний договір було
зареєстровано 31 липня 2006 року за №
94 у Харківській регіональній
філії Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру при
державному комітеті України по
земельних ресурсах ".

В пункті 8 договору сторони погодили, що
його укладено строком: на період
будівництва до 01.12.2007 року, але не
пізніше здачі об`єкту до експлуатації,
на період експлуатації до 01.12.2030 року.

Відповідно до пункту 5 вказаного
Договору нормативна грошова оцінка
земельної ділянки: на період
будівництва становить 68710,00 гривень; -
на період експлуатації становить 343548,00
грн.

Згідно з пунктом 13 договору оренди
землі розмір орендної плати
переглядається у разі: а) зміни умов
господарювання, передбачених
договором; б) зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін, тарифів; в)
внаслідок інфляції щорічно; г)
погіршення стану орендованої
земельної ділянки не з вини орендаря,
що підтверджено документами; д) в інших
випадках передбачених законом.

Рішенням Харківської міської ради від
03.07.2013р. №1209/13 затверджено технічну
документацію з нормативної грошової
оцінки земель міста Харкова станом на
01.01.2013 р.

Згідно п. 1.1. вказаного рішення
затверджено базову вартість одного
квадратного метра земель міста Харкова
у сумі 291,18 грн., яка отримана на
підставі витрат на освоєння і
облаштування території міста станом на
01.01.2013 та підлягає в подальшому
індексації в порядку, встановленому
законодавством України. Пунктом 2
рішення встановлено, що це рішення
вводиться в дію з моменту оприлюднення
в установленому порядку, а нормативна
грошова оцінка земель міста Харкова
станом на 01.01.2013 р. застосовується з 01
січня 2014 року.

Попередня вартість 1 кв. м землі у місті
Харкові була визначена станом на 01.01.2007
р. на підставі рішення Харківської
міської ради від 25.12.2007 р. № 335/07 "Про
затвердження технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель м.
Харкова станом на 01.01.2007 року", рішень
Харківської міської ради від 27.02.2008
року № 42/08 "Про затвердження "Положення
про впровадження нормативної грошової
оцінки земель м. Харкова станом на
01.01.2007 року" та була введена в дію з
01.03.2008р.

Рішенням Харківської міської ради від
25.09.2013 р. №1269/13 "Про затвердження
"Порядку впровадження нормативної
грошової оцінки земель міста Харкова
станам на 01.01.2013" (а.с.51) встановлено (п. 2,
п. 3), що плата за землю на підставі даних
"Технічної документації з нормативної
грошової оцінки земель міста Харкова
станом на 01.01.2013" вводиться в дію з
01.01.2014. Зміни до договорів оренди землі,
пов'язані зі зміною розміру орендної
плати, оформлюються додатковою угодою
до договору оренди землі згідно з
Порядком оформлення договорів оренди
землі у місті Харкові.

Пунктом 5 зазначеного рішення
Департамент земельних відносин
Харківської міської ради зобов'язано
попередити всіх землекористувачів
(орендарів) земельних ділянок,
реєстрація яких у Державному
земельному кадастрі не здійснена, про
необхідність приведення розміру плати
за землю відповідно до вимог чинного
законодавства.

Рішенням Харківської міської ради від
29.12.2012р. № 960/12 затверджено Порядок
оформлення договорів оренди землі у
місті Харкові. Відповідно до пункту 16.4
вказаного Порядку зміни до договору
оренди землі, пов'язані зі зміною
розміру орендної плати, оформляються
додатковою угодою до договору оренди
землі. Розмір орендної плати,
передбачений договором оренди землі,
підлягає перегляду у випадку, також
зміни нормативної грошової оцінки
землі.

Відповідно до витягу про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки № 231
від 08.11.2013 року (а.с. 28) нормативна
грошова оцінка земельної ділянки
складає 795739,00 гривень.

16 грудня 2013 року Департаментом
земельних відносин Харківської
міської ради рекомендованим поштовим
відправленням направлено на адресу
відповідача проект додаткової угоди до
договору оренди землі №94 від
31.07.2006 року разом із листом -
пропозицією за вих. № 1263/0/30-13 (а.с. 30), але
відповідач додаткову угоду не
підписав.

Відповідно до пункту 36 вказаного
Договору оренди землі, зміна умов
договору здійснюється у письмовій
формі за взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору спір розв'язується у судовому
порядку.

З урахуванням наведених обставин
позивач, посилаючись на норми на 13, 144
Конституції України, ст.ст. 12, 93, 125, 126, 189
та п.12 Перехідних положень Земельного
кодексу України, ст.ст. 15, 30 Закону
України "Про оренду землі", ст.ст. 5, 13, 15,
21 Закону України "Про оцінку земель",
ст.ст. 629, 649, 651, 653, 654, 792 ЦК України, ст.ст.
179, 188, 193 ГК України, звернувся до суду із
даним позовом, в якому просить суд
прийняти рішення, яким внести зміни до
договору оренди землі від 28.09.2005 року №
72107/05, шляхом визнання договору про
зміну до вказаного договору оренди
землі укладеним у редакції, викладеній
у позовній заяві.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повну
відмову у задоволенні позову, виходячи
з наступного.

Стаття 19 Конституція України
встановлює, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством.

До загальних принципів господарювання
відноситься заборона незаконного
втручання органів державної влади та
органів місцевого самоврядування, їх
посадових осіб у господарські
відносини (ст.6 ГК України).

Згідно п.3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу
України однією із загальних засад
цивільного законодавства є свобода
договору. Статтею 627 Цивільного кодексу
України (свобода договору) встановлено
наступне. Відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Свобода договору означає право
громадян або юридичних осіб вступати
чи утримуватися від вступу у будь-які
договірні відносини. Свобода договору
проявляється також у можливості
наданій сторонам за взаємною згодою
визначати умови такого договору,
змінювати ці умови також за взаємною
згодою або утримуватись від пропозицій
про їх зміну.

У відповідності до ст.629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Згідно із
ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Положеннями ч.1 ст.651 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом. Із
цими положеннями кореспондується
норма ч.1. ст.188 Господарського кодексу
України, якою також встановлено, що
зміна та розірвання господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не
передбачено законом або договором.

Норма ст.30 Закону України "Про оренду
землі" так само передбачає, що зміна
умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.

Порядок зміни та розірвання договору
визначено частинами 2-5 названої ст.188
Господарського кодексу України. В
підсумку цитовані норми права
встановлюють правило згідно якого
зміна договору можлива лише у двох
випадках: або добровільно за згодою
сторін, або примусово у разі, якщо
обов'язок внести зміни прямо
передбачений законом або договором.

З урахуванням ст.4-3 та ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України (судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності; сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень)
суд зазначає, що обов'язок по доведенню
існування в законі чи договорі
обов'язку відповідача внести зміни у
спірний договорі оренди земельної
ділянки покладений на позивача.

Проте, в даному випадку цей тягар
доказування позивачем не витриманий, з
огляду на наступне.

З матеріалів позовної заяви
вбачається, що на підставі
вищевказаних положень рішень
Харківської міської ради
Департаментом земельних відносин
Харківської міської ради було:

- одержано витяг з державного
земельного кадастру про земельну
ділянку;

- виконано розрахунок розміру орендної
плати за земельну ділянку комунальної
власності станом на 01 січня 2013 року;

- одержано витяг №231 від 08 листопада 2013
року з технічної документації про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки.

На підставі вищевказаних документів
Департаментом земельних відносин
Харківської міської ради підготовлено
проект додаткової угоди до договору
оренди землі, який разом із листом -
пропозицією від 16 грудня 2013 року
№1263/0/30-13 рекомендованим поштовим
відправленням направлено на адресу
відповідача. Суд зазначає, що до
матеріалів справи не додано належних
доказів отримання відповідачем
вказаного документу, цей факт не
підтверджується поштовими
відправленнями, який містяться у
матеріалах справи, оскільки позивачем
не надано опису вкладення до доданого
поштового повідомлення.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди, яку
просить затвердити позивач, вказано:
Кадастровий номер земельної ділянки
:10:004:0033, хоча довідки з земельного
кадастру, яка б підтверджувала
присвоєння саме цій земельній ділянці
саме цього номеру позивач не надав.

Також, відповідно до п.5 додаткової
угоди, яку просить затвердити позивач,
вказано: нормативна грошова оцінка
земельної ділянки відповідно до витягу
з технічної документації №231 від 08
листопада 2013 року становить 795739,00
гривень.

Дослідженням змісту витягу №231 від 08
листопада 2013 року з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки площею 265 кв.м.
по АДРЕСА_1 у місті Харкові, судом
встановлено, що розрахунок нормативно
грошової оцінки земельної ділянки
кадастровий номер :10:004:0033, яку
орендує відповідач, складено виходячи
з того, що функціональне виростання
земельної ділянки - землі комерційного
використання, застосовано коефіцієнт
функціонального використання
земельної ділянки Кф в розмірі 2,5 та
визначено, що під забудовою на цій
земельній ділянці знаходиться 3458 кв.м.,
що в свою чергу, вплинуло на величину
нормативно грошової оцінки.

Відповідно до статті 124 Земельного
кодексу України, передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями,
визначеними ст.122 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.20 Земельного кодексу
України, віднесення земель до тієї чи
іншої категорії здійснюється на
підставі рішень органів державної
влади, Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, Ради Міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Судом встановлено, що спірний договір
оренди землі було укладено на підставі
рішення XXХV сесії Харківської міської
ради IV скликання від 27.04.2005 року №78/05
"Про надання юридичним та фізичним
особам земельних ділянок для
будівництва (реконструкції) та
подальшої експлуатації об'єктів".

Вищезазначеним рішенням (додаток 1, а.с.
25) відповідачу було надано земельну
ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0265 га, для
будівництва прибудови
торговельно-адміністративних
приміщень до існуючого магазину до
01.12.2007 року, але не пізніше здачі об`єкту
до експлуатації, та для експлуатації до
01.12.2030 року.

Пунктом 1 спірного договору було
визначено категорію землі за цільовим
призначенням, а саме землі
несільськогосподарського призначення
- житлової та громадської забудови.

Отже, безпосередньо в договорі
визначена категорія переданої в оренду
земельної ділянки за цільовим
призначенням.

Жодних рішень органу місцевого
самоврядування про віднесення
земельної ділянки по АДРЕСА_1, до
категорії земель комерційного
використання (тобто, до категорії
земель, коефіцієнт функціонального
використання яких становить 2,5)
матеріали справи не містять.

Рішення органів місцевого
самоврядування, прийняті в межах
визначених законом повноважень, є
обов'язковими до виконання на
відповідній території в силу ч.1 ст.144
Конституції України.

З огляду на вказане суд вважає, що
оскільки на цей час відсутнє рішення
органу місцевого самоврядування про
віднесення земельної ділянки по
АДРЕСА_1, до категорії земель
комерційного використання (тобто, до
категорії земель, коефіцієнт
функціонального використання яких
становить 2,5), новий договір оренди з
між позивачем та відповідачем не
укладено, спірний договір оренди землі
діє в тій редакції, яка була узгоджена
та підписана сторонами, позивач не мав
права визначати у додатковій угоді
нормативну грошову оцінку землі на
підставі витягу №231 від 08 листопада 2013
року у якому застосоване інше
функціональне використання земельної
ділянки ніж те, що встановлено в
договорі оренди землі.

Порядком нормативної грошової оцінки
земель сільськогосподарського
призначення та населених пунктів,
затвердженим спільним наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах, Міністерства
аграрної політики України,
Міністерства будівництва, архітектури
та житлово-комунального господарства
України, Української академії аграрних
наук від 27 січня 2006 року за №18/15/21/11 та
зареєстрованим в Мін'юсті України 05
квітня 2006 року за №388/12262, затверджені
величини коефіцієнта функціонального
використання для земель різних
категорій, зокрема, для земель житлової
забудови застосовується коефіцієнт 1.

Отже, застосування управлінням
Держкомзему в місті Харкові при
визначенні нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, переданої в
оренду відповідачу, коефіцієнта
функціонального використання 2,5, який
встановлений для земельних ділянок
комерційного використання, є не
правомірним і не відповідає положенням
чинного законодавства.

Відповідно до п.3.5 Наказу Міністерства
аграрної політики, Української
академії аграрних наук, Держкомзему
України, Міністерства будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства, від 27 січня 2006 року
№18/15/21/11 "Про Порядок нормативної
грошової оцінки земель
сільськогосподарського призначення та
населених пунктів", коефіцієнт, який
характеризує функціональне
використання земельної ділянки (Кф)
(додаток 1, табл. 1.1), ураховує відносну
прибутковість видів економічної
діяльності.

Віднесення земель до категорії земель
за функціональним використанням
провадиться згідно з Інструкцією з
заповнення державної статистичної
звітності з кількісного обліку земель
(форми NN 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем),
затвердженою наказом Держкомстату
України від 05 листопада 1998 року N377,
зареєстрованою в Мін'юсті України 14
грудня 1998 року за N788/3228 відповідно до
видів економічної діяльності,
зазначених у довідках, що надають
юридичним особам органи державної
статистики.

Підставою для виділення частин
земельної ділянки різного
функціонального використання є
виключно затверджені дані
інвентаризації земельної ділянки та
землеустрою.

Позивачем, на підтвердження
правомірності розрахунку нормативної
грошової оцінки не було надано до суду
форму №6-зем, № 6а-зем, №6б-зем, 2-зем.

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що рішення Харківської
міської ради від 03.07.2013 року № 1209/13 лише
затверджує базову вартість одного
квадратного метра земель міста Харкова
у сумі 291,18 грн., яка отримана на
підставі витрат на освоєння і
облаштування території міста станом на
01.01.2013 року та підлягає в подальшому
індексації в порядку, встановленому
законодавством України.

На підставі вищенаведеного, суд вважає,
що позивачем не доведено правомірність
внесення змін до договору оренди землі
шляхом доповнення його п.5 відповідно
до якого нормативна грошова оцінка
земельної ділянки відповідно до витягу
з технічної документації №231 від 08
листопада 2013 року становить 795739,00
гривень.

Крім того, суд зазначає, що позивач
безпідставно просить суд внести зміни
до п. 9 договору оренди земельної
ділянки, встановивши, у тому числі,
орендну плату у розмірі 5,6% від
нормативної грошової оцінки. Дану
позовну вимогу позивач обґрунтовує
положенням "Про порядок визначення
розмірів орендної плати при укладанні
договорів оренди землі в місті
Харкові", затвердженим рішенням 19 сесії
5 скликання Харківської міської ради
від 27 лютого 2008 року №41/08.

Відповідно до п.2.4 даного положення,
річна орендна плата (О) за земельну
ділянку розраховується за формулою:

O = Ц*Б*К1*К2, де:

Ц - нормативна грошова оцінка земельної
ділянки, (у гривнях);

Б - єдина для міста Харкова базова
ставка орендної плати (частка одиниці);

К1 - коефіцієнт, який враховує наявність
складних інженерно-геологічних умов
земельної ділянки, визначається згідно
з додатком до цього положення;

К2 - коефіцієнт, який враховує розмір
земельної ділянки, визначається згідно
з додатком до цього положення.

Відповідно до п.2.5 вказаного положення,
розмір поточної базової ставки
орендної плати (Б), визначений
відповідно до наведених вихідних
даних, становить 0,08.

Внаслідок того, що термін оренди є
значним (24 роки), позивач застосовує
знижку, у вигляді 70% від базової ставки
для визначення ставки орендної плати
безпосередньо для даного випадку, а
саме 8%*70%/100%= 5,6%.

Однак, спірний договір оренди було
укладено 31.07.2006 року та проведено його
державну реєстрацію 31.07.2006 року
№94, а тому, на час його укладення,
вказане положення не діяло.

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, що вищевказане положення
регулює визначення розміру орендної
плати саме при укладенні договорів
оренди землі.

Суд також зазначає, що
нормативно-правові акти поширюють свою
дію лише на договори, які були укладені
після набрання цими актами законної
сили, окрім випадків, коли в них
зазначено про необхідність приведення
вже укладених договорів у
відповідність до цих актів.

Як вбачається з матеріалів справи, на
час укладення спірного договору, діяло
"Тимчасове положення про порядок
визначення розмірів орендної плати при
укладанні договорів оренди землі у
місті Харкові", затверджене рішенням
Харківської міської ради від 24 грудня
2003 року №280/03.

Згідно з цим положенням, річна орендна
плата (О) за земельну ділянку
розраховується за формулою:

О = Ц*Кс*К1*К2*К3, де:

Ц - грошова нормативна оцінка земельної
ділянки, (у гривнях);

С - строк оренди, (у роках);

КС - коефіцієнт строку оренди земельної
ділянки, який визначається згідно з
таблицею пункту 2.7. цього положення;

К1 - коефіцієнт складних
інженерно-геологічних умов, який
визначається згідно з таблицею пункту
2.8. цього положення;

К2 - коефіцієнт обмеженого
використання, який визначається згідно
з таблицею пункту 2.8. цього положення;

К3 - коефіцієнт площі земельної ділянки,
який визначається згідно з таблицею
пункту 2.8. цього положення.

Відповідно до п.2.7. даного положення до
строку в 24 років застосовується
коефіцієнт КС у розмірі 0,042.

Відповідно до п.2.8 даного положення
безпосередньо до даної земельної
ділянки коефіцієнт К3 застосовується у
розмірі 1,21.

Таким чином, внаслідок затвердження
органом місцевого самоврядування
вже після укладення спірного договору
оренди землі від 31 липня 2006 року
№94 нового порядку визначення
розмірів орендної плати при укладанні
договорів оренди землі в місті Харкові,
змінилась формула розрахунку річної
орендної плати та відповідні
коефіцієнти.

Однак спірний договір та чинне
законодавство не передбачають таких
підстав для зміни договору оренди
землі, як зміна органом місцевого
самоврядування порядку визначення
розміру орендної плати, у тому числі,
формули її розрахунку та відповідних
коефіцієнтів.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не
надано належного обґрунтування причин
не застосування щодо спірного договору
оренди п.4.3. положення "Про порядок
визначення розмірів орендної плати при
укладанні договорів оренди землі в
місті Харкові", затверджене рішенням
Харківської міської ради від 27 лютого
2008 року №41/08, яким встановлено, що на
період будівництва та реконструкції
об'єктів ставка річної орендної плати
встановлена на рівні 3%.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
Харківська міська рада, як суб'єкт
владних повноважень, реалізує останні
шляхом прийняття рішень.

Також Харківська міська рада може
виступати, як учасник цивільних
правовідносин, шляхом укладання
різного виду угод.

В цих відносинах відповідний орган
самоврядування, відповідно до положень
статті 169 Цивільного кодексу України,
діє на рівних засадах з іншими
учасниками.

Уклавши договір оренди земельної
ділянки оренди землі від 31 липня 2006
року №94, позивач набув статусу
сторони договору та взяв на себе
зобов'язання за договором оренди
земельної ділянки, погодивши
відповідний розмір орендної плати,
змінити який за відсутності
передбачених умовами договору та
законом підстав для цього, позивач на
виконання положення має змогу лише як
учасник цивільно-правових та
господарських правовідносин шляхом
укладання нової угоди, або шляхом
внесення змін до раніш укладеного
договору оренди земельної ділянки за
взаємною згодою з відповідачем.

Приходячи до висновку про
невідповідність спірної додаткової
угоди в редакції позивача, вимогам
закону суд враховує також те, що умови,
які позивач просить суд змінити,
відносяться не тільки до тих, зміна
яких допускається пунктом 13
відповідного договору оренди землі, а
саме пункт 9 "розмір орендної плати", а й
до інших пунктів, зміна яких ні пунктом
13, ні іншими пунктами договору або
Закону не передбачена.

Відсутні в позовній заяві
обґрунтування позовних вимог щодо
зміни п.13 договору якими позивач
просить доповнити перелік підстав для
зміни орендної плати такою підставою
як, "зміна нормативної грошової оцінки
землі".

Аналогічно пропоновані позивачем
зміни до п.28 договору оренди не
обґрунтовані жодними посиланнями на
норми права та докази.

Про незаконність цих вимог позивача
свідчить те, що в даному разі позивач
просить суд врегулювати в договорі
відносини, які вже врегульовані
нормативними актами, при чому просить
зробити це у інший спосіб, ніж це
передбачено цими актами. Але це
неприпустимо, адже згідно ч.2 ст.6 ЦК
України сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами.

У відповідності до ч.4 ст.179
Господарського кодексу України, при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі, в тому числі
типового договору, затвердженого
Кабінетом Міністрів України, чи у
випадках, передбачених законом, іншим
органом державної влади, коли сторони
не можуть відступати від змісту
типового договору, але мають право
конкретизувати його умови.
Конкретизувати умови означає
визначити ті умови договору, які мають
змінюваний характер в залежності від
конкретних умов відповідних
правовідносин (стосовно договору
оренди земельної ділянки, наприклад, це
місцезнаходження, цільове призначення,
площа та якісні характеристики земель,
перелік, характеристика і стан
лінійних споруд, інших об'єктів
інфраструктури, у тому числі доріг,
наявність обмежень, ставка та розмір
орендної плати, строк дії договору
тощо).

В даному ж разі, позивач, пропонуючи
умови договору, котрих немає у типовому
договорі оренди землі, який
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30 березня 2004 року
№220 "Про затвердження Типового
договору оренди землі", насправді
просить не конкретизувати, а змінити і
доповнити умови типового договору, що
прямо суперечить забороні на відступ
від умов типового договору,
встановленій ч.4 ст179 Господарського
кодексу України.

Відповідність таких пропонованих
позивачем умов договору типовому
договору оренди землі, затвердженому
самим позивачем, не може бути прийнято
судом до уваги, оскільки рішення
органів місцевого самоврядування не
можуть суперечити нормативним актам
центральних органів державної влади.

Отже, умови, викладені у пунктах 13, 14, 28
запропонованої позивачем додаткової
угоди не є такими, обов'язковість яких
передбачена діючим законодавством або
договором оренди землі. Крім того,
позивачем не надано жодного
обґрунтування необхідності таких змін.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що у своєму відзиві,
відповідачем було зазначено про те, що
рішенням Харківської міської ради від
06.08.2014 року № 1615/14 "Про надання дозволу
на проведення експертної грошової
оцінки земельних ділянок юридичним та
фізичним особам України" відповідачу
надано дозвіл на проведення експертної
грошової оцінки земельної ділянки із
земель територіальної громади м.
Харкова із земель житлової та
громадської забудови площею,
орієнтовно, 0,0297 Га, за адресою: м.
Харків, АДРЕСА_1, Дзержинський район,
для обслуговування нежитлової будівлі
літ. А-6 (копія рішення наявна в
матеріалах справи, а.с. 77).

В матеріалах справи також міститься
заява відповідача від 02.10.2014 року,
направлена на адресу Департаменту
земельних відносин Харківської
міської ради про розірвання договору
оренди та підготовку угоди про
розірвання вищевказаного договору
оренди.

Позивачем було надано до суду лист (вих.
№ 10853/0/225-14 від 07.10.2014 року, а.с. 103), в
якому вказано, що відповідач звернувся
із заявою щодо укладення угоди про
розірвання вищенаведеного договору
оренди.

З урахуванням викладеного, дослідивши
обставини, покладені в обґрунтування
даного позову, суд дійшов висновку про
те, що позивачем не доведено обставин,
на які він посилається, як на підставу
своїх позовних вимог, а саме наявності
обов'язку відповідача щодо укладення
спірної додаткової угоди про зміну
розміру орендної плати за договором
оренди землі та не доведено
відповідність пропонованої додаткової
угоди вимогам Закону, а тому заявлені
позовні вимоги є безпідставними,
такими, що не ґрунтуються на Законі, а
отже й не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст.ст.44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до яких, судовий
збір покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.129, 144
Конституції України, ст.ст.11, 628, 632, 651, 652
Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 181,
188, 189 Господарського кодексу України,
ст.ст.21, 30 Закону України "Про оренду
землі", та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 10.11.2014 р.

Суддя Н.С. Добреля