ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3950/14

Розглянувши матеріали справи за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Промотекс Сістемс»,
м.Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
смт.Глеваха

про стягнення 24490,00 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: Долінська А.М.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Промотекс Сістемс»
(далі - позивач) до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі -
відповідач) стягнення 24490,00 грн.

Провадження у справі №911/3950/14 порушено
відповідно до ухвали суду від 16.09.2014
року та призначено справу до розгляду
на 09.10.2014 року.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, у судове засідання 09.10.2014 року
без поважних причин не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, відзив
на позов не надав. Розгляд справи
відкладався до 28.10.2014 року.

В судовому засіданні 28.10.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 28.10.2014
року повторно не з'явився, вимог суду не
виконав, відзив на позов не надав.

На підставі статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, після
закінчення розгляду справи у судовому
засіданні було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши надані
сторонами докази та пояснення, судом
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.12.2011 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Промотекс Сістемс»
(надалі Замовник, позивач) придбало у
Фізичної особи підприємця ОСОБА_1
(надалі Виконавець, відповідач)
ліцензійне програмне забезпечення
«Теrrаsoft CRM» (версія ХRМ 3.4) в кількості 10
(десять) робочих місць. Зазначене
програмне забезпечення було придбане у
Виконавця з умовою його подальшого
налаштуванням та доопрацюванням
відповідно до індивідуальних потреб
Замовника.

За придбане програмне забезпечення
«Теrrаsoft CRM» (версія ХRМ 3.4) в кількості 10
(десять) робочих місць Замовником було
сплачено 42707,75 грн. за платіжним
дорученням №1191 від 26.12 2011 року.
Відповідні обставини відповідачем в
ході розгляду справи не заперечені та
не спростовані.

Згідно укладеного між сторонами
Договору № 46/2011 від 18.08.2012 року,
відповідач мав надати позивачу послуги
з розробки та підтримання системи
номенклатурою, що визначена у
відповідних Специфікаціях - погодинних
планах або списків виконаних задач.
Тобто, як пояснив позивач, виконати
роботи з розробки системи, яку створить
на основі програмного забезпечення
«Теrrаsoft CRM», яка задовольнятиме та
відповідатиме специфіці діяльності
Замовника.

У зв'язку з чим, крім оплати придбаного
програмного забезпечення в сумі 42707,75
грн., позивач на підставі виставлених
відповідачем рахунків, сплатив ще 24
490,00 грн., що підтверджується платіжними
дорученнями: №1032 від 01.12.2011року на суму
4000,00 грн., №1255 від 08.08.2012 року на суму
7740,00 грн., №94 від 18.09.2012 року на суму 5000,00
грн., № 27 від 27.09.2012 року на суму 2750,00
грн., № 1893 від 12.12.2012 року на суму 5000,00
грн. за послуги з розробки системи та
адаптуванню програмного забезпечення
«Теrrаsoft CRM» відповідно до
індивідуальних потреб Замовника.

Однак, відповідач свої зобов'язання за
Договором № 46/2011 від 18.08.2012 року не
виконав, послуги з розробки системи та
адаптуванню програмного забезпечення
«Теrrаsoft CRM» не здійснив, що
унеможливлює також використання в
повній мірі придбаного позивачем
продукту - самого програмного
забезпечення «Теrrаsoft CRM» (версія ХRМ 3.4)
в кількості 10 (десять) робочих місць,
так як через відсутність адаптованої
системи, яку мав створити відповідач на
його основі, неможливо виконувати всі
цілі і задачі, для яких цей програмний
продукт придбавався.

Тобто, позивач позбавлений того на, що
він розраховував при укладені Договору
на розробку системи. Крім того,
Виконавцем було знищено з основного та
резервного просторів сервера
підприємства програмний продукт
версії «Теrrаsoft CRM» (версія ХRМ 3.4),
повністю з усією інформацією, що в
ньому знаходилась і саме після цього
він зник, та перестав виходити на
зв'язок.

У зв'язку з тривалим невиконанням робіт
позивач неодноразово звертався до
відповідача з вимогою виконати роботи,
або повернути перераховані йому
грошові кошти на загальну суму 24 490,00
грн., а саме, вимогу №24 від 10.04.2014 року,
якою відповідачу пропонувалось
протягом 7 днів виконати роботи, або
повернути перераховані але неосвоєні
грошові кошти в сумі 24 490,00 грн. 28.04.2014
року позивач повторно звертався до
відповідача листом №30 з пропозицією
розірвати договір та вимогою
повернення отриманих, але неосвоєних
грошових коштів на загальну суму 24 490,00
грн. Однак, вимоги позивача були
залишені відповідачем без відповіді та
задоволення. Листи, які надсилались
позивачем на адреси, вказані
відповідачем в Договорі та зазначену в
його реєстраційних документах і в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
повертались у зв'язку з закінченням
терміну зберігання поштовим
відділенням.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

У відповідності до п. 2 постанови Пленум
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення»
господарський суд, з огляду на вимоги
частини першої статті 4 ГПК, у прийнятті
судового рішення керується (та
відповідно зазначає у ньому) не лише
тими законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі, якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України
визначено, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 615 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
однією стороною друга сторона має
право частково або в повному обсязі
відмовитися від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом.

Внаслідок односторонньої відмови від
зобов'язання частково або у повному
обсязі відповідно змінюються умови
зобов'язання або воно припиняється.

Частиною 3 ст. 612 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Аналогічні положення передбачені ч. 2
ст. 220 Господарського кодексу України,
яка передбачає, що якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
втратило інтерес для кредитора, він має
право відмовитися від прийняття
виконання і вимагати відшкодування
збитків.

Звернення позивача з Претензією до
відповідача та до суду з вимогою про
повернення передплачених коштів,
свідчить про втрату ним інтересу до
подальшого виконання зобов'язання в
натурі, що з огляду на ст. 612, 615
Цивільного кодексу України та 220
Господарського кодексу України є
правомірним.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

2. Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

3. Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, оскільки позивач виконав
свої зобов'язання, здійснивши
попередню оплату за роботи по розробці
та налаштуванню системи (програмного
модуля), відповідач своїх зобов'язань
не виконав, передбачені Договором
послуги не надав, грошові кошти, не
повернув, 24 490,00 грн. вважаються такими,
що безпідставно утримуються
відповідачем і підлягають поверненню
позивачу на підставі ст.1212 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми
чинного законодавства України, повно
та всебічно розглянувши матеріали
справи господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивачем
доведені та обґрунтовані, відповідачем
не заперечені та не спростовані, тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Витрати про сплаті судового збору у
відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (08631, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Промотекс Сістемс»
(03680, м. Київ, вул. О.Теліги, 35 а, код 24589552)
24490 грн. безпідставно набутих коштів та
1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
А.Ю. Кошик