ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

06.11.2014 р.
Справа № 18/444/12

За скаргою Комунального виробничого
підприємства
"Комсомольськтеплоенерго", 39801,
Полтавська область, м. Комсомольськ,
вул. Молодіжна, 8

на дії Відділу примусового виконання
рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області, 36014, м. Полтава, вул. Тевелєва, 13

по справі за позовом Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України", 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, в
особі Харківської філії, 61037, м. Харків,
пр. Московський, 199 літ. Д-5, оф. 392

до Комунального виробничого
підприємства
"Комсомольськтеплоенерго", 39801,
Полтавська область, м. Комсомольськ,
вул. Молодіжна, 8

Треті особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:

1. Міністерство фінансів України, 01008, м.
Київ-8, вул. М.Грушевського, 12/2

2. Національна комісія регулювання
електроенергетики України, 03680, м. Київ,
вул. Смоленська, 19

про стягнення 6819460,25 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від стягувача: не з'явився

від боржника: Рубан Н.Б.

від третіх осіб: не з'явились

від ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській
області: Дрібна Ю.А.

Суть спору: розглядається скарга на дії
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області.

Представник скаржника (боржника)
вимоги викладені у скарзі підтримує в
повному обсязі.

Представник стягувача в засідання суду
не з'явився та надав заперечення на
скаргу надії органу виконавчої служби,
в яких просить дану скаргу залишити без
задоволення.

Представник Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області, проти задоволення скарги
заперечує, з мотивів викладених у
відзиві на скаргу (а.с. - 154-155).

Представники третіх осіб в засідання
суду не з'явилися, пояснень по суті
скарги не надавали.

Від третьої особи 2 надійшов лист
№5517/15/47-14 від 11.09.2014 р. (а.с. - 131-132), яким
повідомлено, що участь представника
Національної комісії регулювання
електроенергетики України у даній
праві є неможливим, у зв'язку з її
ліквідацією.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши наявні у
матеріалах справи докази, суд
встановив:

29.05.2012 р. господарським судом
Полтавської області прийнято рішення
по даній справі (т. 1, а.с. 103-105) яким
позов Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" в особі Харківської
філії було задоволено повністю,
стягнуто на її користь із Комунального
виробничого підприємства
"Комсомольськтеплоенерго" 5881948,44 грн.
боргу, 213722,39 грн. пені, 344658,97 грн.
інфляційних витрат, 165408,07 грн. 3% річних
та 64380,00 грн. судового збору, а також
надано відстрочку виконання рішення до
01.09.2012 року.

18.06.2012 року господарським судом видано
наказ про примусове виконання
вищевказаного рішення (т. 1, а.с. 113).

25.09.2012 р. господарським судом
Полтавської області була розглянута
заява боржника і прийнято рішення про
відстрочку виконання рішення до 15.04.2013
р.

28.05.2013 р. ухвалою суду визнано наказ
господарського суду Полтавської
області від 18.06.2012 року по справі за №
18/444/12 таким, що не підлягає виконанню в
частині стягнення з Комунального
виробничого підприємства
"Комсомольськтеплоенерго" на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" в особі Харківської
філії 5881948,44 грн. основного боргу. Таким
чином, як зазначає скаржник, залишились
несплаченими штрафні санкції та
судовий збір, всього на суму 768169,43 грн.

Як зазначає скаржник, 23.05.2014 р. ним
отримано постанову від 07.03.2014 р. про
арешт коштів в сумі 788169,43 грн. та
виконавчого збору в сумі 78816,94 грн. (а.с.
- 115).

За даних обставин, скаржник, вважає
дану постанову про арешт коштів
незаконною і такою, що порушує вимоги
діючого законодавства та зачіпає права
трудового колективу підприємства,
виходячи із наступного:

- головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Полтавській
області, під час винесення постанови
про арешт рахунків не врахована оплата
в розмірі 20000 грн., яка була здійснена
платіжним дорученням №1959 від 04.10.2013 р.
Таким чином державний виконавець
неправомірно наклав арешт на кошти
підприємства в сумі 866986,37 грн. замість
844986,37 грн.;

- головний державний виконавець
постановив накласти арешт на кошти, що
містяться на всіх рахунках
підприємства, згідно переліку
наданого ДПС України, в тому числі й на
спеціальні рахунки, що відкриті та
призначені виключно для надання
матеріального забезпечення за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності;

- якщо рахунки будуть арештовані,
підприємство не зможе виконувати
розрахунки за спожитий природний газ
ПАТ НАК "Нафтогаз України" згідно
нормативу на травень 2014 р.

За даних обставин скаржник просить
визнати недійсною постанову про арешт
коштів, ухвалену головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції в
Полтавській області від 07.03.2014 р. (ВП
34244437).

При розгляді даної скарги, суд виходив
з наступного:

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначений цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

За приписами ст. 11 Закону України від
21.04.1999 р. № 606-XIV "Про виконавче
провадження" (із змінами та
доповненнями в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, далі - Закон України "Про
виконавче провадження") державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 52 Закону України "Про виконавче
провадження" вказує, що звернення
стягнення на майно боржника полягає
в його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. На кошти та інші цінності
боржника, що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберіганні у банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт.

Відповідно до ст. 57 Закону України "Про
виконавче провадження" арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем в т.ч.
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах. Під час
прийняття державним виконавцем
постанови про арешт майна боржника
арешт поширюється на усі поточні
рахунки боржника, у тому числі ті, що
будуть відкриті боржником після
винесення державним виконавцем
постанови про арешт майна.

Так, 07.03.2014р. державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
винесено постанову про накладення
арешту на кошти, що містяться на всіх
рахунках в Кременчуцька філія АКБ
"Індустріалбанк", МФО 331304; ГРУ ПАТ КБ
"Приватбанк", МФО 331401; Полтавське
обласне відділення АТ "Ощадбанк", МФО
331467; ЗАТ КБ "Приватбанк", МФО 331531; АТ Банк
"Фінанси та кредит", МФО 331564; АКБ "СЕБ",
МФО 331650; Комсомольське відділення ВАТ
"Ощадбанк", МФО 391366; ГУ ДКСУ у
Полтавській області, МФО 831019; ПАТ
"Промінвестбанк", МФО 331069; ПАТ
"Промінвестбанк", м. Комсомольськ, МФО
331133 та належать боржнику.

Як вбачається зі змісту скарги,
скаржником зазначено, що арешт
накладено на всі рахунки боржника, в
тому числі, призначені виключно для
надання матеріального забезпечення за
рахунок коштів Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, що заборонено законом,
та даний арешт унеможливить здійснення
розрахунків за спожитий природний газ
ПАТ НАК "Нафтогаз України" згідно
нормативу на травень 2014 р.

Суд дослідивши матеріали справи,
встановив, що скаржником в
обґрунтування скарги в цій частині не
надано жодних доказів, які б свідчили
про накладення арешту на спеціальні
рахунки боржника, які призначені
виключно для надання матеріального
забезпечення за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності та не доведено
яким чином вказаний арешт рахунків
унеможливить здійснення розрахунків
за спожитий природний газ ПАТ НАК
"Нафтогаз України" згідно нормативу на
травень 2014 р.

За даних обставин, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
скарги в цій частині за недоведеністю.

Щодо вимог про визнання постанови про
арешт коштів боржника від 07.03.2014 р.
недійсною в частині оплати судового
збору в розмірі 20000 грн., яка була
здійснена платіжним дорученням №1959
від 04.10.2013 р., то суд вважає їх
обґрунтованими, підтвердженими
належним доказом та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 121-2 ГПК України
господарський суд розглядає скарги на
дії та бездіяльність органів ДВС при
виконанні ними ухвал, рішень або
постанов господарських судів.

Судом враховано рекомендації,
викладені в постанові Пленуму ВГСУ від
17.10.12 №9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України", де
зазначено, що за результатами розгляду
скарги виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Позивач надав належні докази
обґрунтованості та правомірності
позовних вимог; відповідач правами,
наданими йому ГПК України, не
скористався, жодних заперечень проти
позову не надав. За викладеного,
застосовуючи основні конституційні
засади судочинства, принцип
верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про відсутність підстав для
задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 121-2, 86 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Скаргу Комунального виробничого
підприємства
"Комсомольськтеплоенерго"
задовольнити частково.

2. Визнати недійсною постанову про
арешт коштів боржника Комунального
виробничого підприємства
"Комсомольськтеплоенерго" ВП № 34244437
від 07.03.2014 р. в частині накладення
арешту на кошти боржника в сумі 20000,00
грн.

3. В іншій частині скаргу відхилити.

Суддя
Н.Г. Гетя