ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
235-24-26_______________________________________________________________
________________________________________________________________________
______________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"04" листопада 2014 р.
Справа № 911/3918/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Авіаційний
розрахунковий центр», м. Київ,

до відповідача Українського
державного проектного лісовпорядного
виробничого об'єднання
«Укрдержліспроект», м. Ірпінь,

про стягнення 559889,10 грн.

Суддя О.В. Конюх;

з участю представників сторін:

від позивача: Боженко І.Ф.,
уповноважений, довіреність від 11.09.2014р.
№ 2014/3;

від відповідача: Шевель Т.І.,
уповноважена, довіреність від 14.10.2014р.
№ б/н;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою
відповідальністю «Авіаційний
розрахунковий центр», м. Київ звернувся
до господарського суду Київської
області з позовом до відповідача -
Українського державного проектного
лісовпорядного виробничого об'єднання
ВО «Укрдержліспроект», м. Ірпінь, в
якому просить суд стягнути з
відповідача 559889,10 грн. заборгованості
за Договором № ПР-13/3 про закупівлю
товарів за державні кошти. Послуги
фотографічні спеціалізовані (послуги
щодо
аерофотографування-ортофотоплани) код
послуг 74.20.2 згідно з ДК 016:2010 від 09.07.2013р.
та покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору.

Позов обґрунтований тим, що на
виконання договору № ПР-13/3 про
закупівлю товарів за державні кошти.
Послуги фотографічні спеціалізовані
(послуги щодо
аерофотографування-ортофотоплани) код
послуг 74.20.2 згідно з ДК 016:2010 від 09.07.2013р.
позивачем у відповідності до
технічного завдання виготовлено та
передано відповідачу ортофотоплани
масштабу 1:10000 на територію Київської
області за підписаним обома сторонами
Актом здачі-приймання виконаних робіт
(наданих послуг). Вартість вказаних
робіт та послуг договором була
визначена в сумі 559889,10 грн. Відповідач
обумовлені договором кошти за надані
послуги не сплатив, натомість повернув
позивачу передані ортофотоплани та
листом від 27.08.2014р. повідомив про
розірвання спірного договору у зв'язку
із зняттям бюджетного фінансування.
Позивач стверджує, що відповідач не має
права на одностороннє розірвання
договору та просить суд стягнути з
відповідача суму заборгованості в
судовому порядку.

Ухвалою від 15.09.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі №911/3918/14 та
призначено справу до розгляду. Ухвалою
від 30.09.2014р. розгляд справи було
відкладено.

14.10.2014р. відповідач подав відзив на
позов від 14.10.2014р. № 626, в якому просить
суд в позові відмовити. Відповідач
твердить, що згідно спірного договору
оплата здійснювалась згідно з
виділеними бюджетними асигнуваннями. У
зв'язку з цим, пунктом 4.7 Договору
сторони передбачили, що замовник у
будь-якому випадку в строк до 20.12.2013р.
або сплачує відповідачу належні кошти,
або повертає отриману продукцію.
Додатковою угодою від 31.12.2013р. строк дії
договору сторонами продовжено до
31.12.2014р. Оскільки бюджетне фінансування
даного договору було знято з причини
отримання відповідачем замовлених у
позивача ортофотопланів безкоштовно
від Держлісагентства, відповідач
правомірно скористався своїм правом,
розірвав договір та повернув позивачу
отриману продукцію. Посилаючись на
журнал обліку документів та видань з
грифом «Для службового користування»,
відповідач твердить, що матеріалами
позивача взагалі не користувався, тим
більше, не знімав з них копії.

В судовому засіданні 14.10.2014р. суд
розглянув та відмовив в задоволенні
клопотань відповідача про зупинення
провадження у справі, про залучення до
участі у справі третьої особи та про
витребування доказів, про що виніс
відповідну ухвалу. В судовому
засіданні 14.10.2014р. суд відповідно до
частини третьої ст. 77 ГПК України
оголосив перерву до 04.11.2014р., про що
представникам сторін повідомив
особисто під розпис.

Після оголошеної перерви відповідачем
повторно подано клопотання від 03.11.2014р.
№ 673 про зупинення провадження у справі
до завершення розгляду господарським
судом міста Києва справи № 910/21162/14 за
позовом Українського державного
проектного лісовпорядного виробничого
об'єднання «Укрдержліспроект» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Авіаційний
розрахунковий центр» про розірвання
договору. Клопотання обґрунтоване тим,
що позивачем у справі № 910/21162/14 подано
заяву від 27.10.2014р. про уточнення
позовних вимог і внесення змін до
предмету позову, в якій позивач у
справі просив суд прийняти вказану
заяву до розгляду та визнати
недійсними договір № ПР-13/3 про
закупівлю товарів за державні кошти.
Послуги фотографічні спеціалізовані
(послуги щодо
аерофотографування-ортофотоплани) код
послуг 74.20.2 згідно з ДК 016:2010 від 09.07.2013р.
та Акт здачі-приймання виконаних робіт
(наданих послуг) від 08.08.2013р. №60.

Розглянувши подане клопотання, суд
відмовив в його задоволенні.

Частина перша ст. 79 ГПК України
зобов'язує господарський суд зупинити
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання чи оцінку
доказів у даній справі, в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду даної справи до
вирішення справи іншим судом полягає в
тому, що обставини, які розглядаються
іншим судом, не можуть бути встановлені
господарським судом самостійно у даній
справі. Йдеться про те, що
господарський суд не може розглянути
певну справу через обмеженість своєї
юрисдикції щодо конкретної справи
внаслідок: а) непідвідомчості; б)
обмеженості предметом позову; в)
неможливості розгляду тотожної справи;
г) певної черговості розгляду вимог.

По-перше, відповідачем не подано
доказів того, що зазначена заява про
зміну предмету позову взагалі прийнята
до розгляду господарським судом міста
Києва в межах провадження у справі №
910/21162/14.

По-друге, в межах провадження у справі
№ 911/3918/14 господарський суд Київської
області не позбавлений права надати
правову оцінку договору, який є
підставою поданого позову. Так,
статтею 204 Цивільного кодексу України
закріплено презумпцію правомірності
правочину. Відповідно до даної статті
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Зі змісту наведеної правової норми
випливає, що презумпція правомірності
правочину може бути спростована нормою
закону, яка містить відповідну
заборону, а у випадках, прямо не
передбачених у законодавстві,
презумпція правомірності правочину
може бути спростована судом.

Якщо, вирішуючи господарський спір, суд
встановить, що зміст договору,
пов'язаного з предметом спору,
суперечить законодавству, чинному на
момент укладення договору, він,
керуючись пунктом 1 частини першої
статті 83 ГПК, вправі за власною
ініціативою визнати цей договір
недійсним повністю або у певній
частині із застосуванням за
необхідності й наслідків визнання
недійсним нікчемного правочину
відповідно до абзацу другого частини
п'ятої статті 216 ЦК України (пункт 2.3
Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. «Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»).

Таким чином, встановивши, що зміст
договору суперечить чинному
законодавству, господарський суд, може
за власною ініціативою визнати цей
договір недійсним повністю або
частково. Вказаної правової позиції
дотримується Верховний Суд України у
своїх постановах від 09.12.2003р. у справі
№32/206 та від 20.01.2004р. у справі №8/113-2003.

З огляду на наведене, розгляд
господарським судом міста Києва справи
№ 910/21162/14 не є перешкодою для
встановлення відповідно до ст.43 ГПК
України істотних обставин у справі №
911/3918/18.

Розглянувши позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авіаційний розрахунковий центр», м.
Київ (далі по тексту - ТОВ «АРЦ»), до
відповідача - Українського державного
проектного лісовпорядного виробничого
об'єднання ВО «Укрдержліспроект», м.
Ірпінь (далі по тексту - ВО
«Укрдержліспроект»), вислухавши
пояснення представників сторін,
всебічно та повно вивчивши наявні у
матеріалах справи докази,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини першої ст. 11 ЦК
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства,
зокрема, з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають на
підставі договорів (стаття 179 ГК
України) й сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначені умов договору (стаття 627 ЦК
України).

Підставою виникнення взаємних прав та
обов'язків сторін у справі є укладений
09.07.2013р. між ТОВ «АРЦ» (учасник) та ВО
«Укрдержліспроект» (замовник) Договір
№ ПР-13/3 про закупівлю товарів за
державні кошти. Послуги фотографічні
спеціалізовані (послуги щодо
аерофотографування-ортофотоплани) код
послуг 74.20.2 згідно з ДК 016:2010 (далі -
Договір), згідно якого учасник
зобов'язався в 2013 році надати замовнику
послуги фотографічні спеціалізовані
згідно технічного завдання, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
такі послуги. За умовами Договору
гарантійний строк на продукцію один
рік, протягом якого замовник направляє
учаснику рекламацію, а учасник
зобов'язаний усунути недоліки за
власний рахунок (пункт 2.2). Загальна
сума договору сторонами визначена в
559889,10 грн. з ПДВ (пункт 3.1). Розрахунки
проводяться шляхом оплати замовником
пред'явленого учасником рахунку
протягом 10 банківських днів після
підписання сторонами акта
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг) (пункти 4.3, 4.6). Якщо
замовник не зможе здійснити оплату
через відсутність коштів на бюджетному
рахунку, замовник зобов'язується в
будь-якому випадку або здійснити
оплату до 20.12.2013р., або повернути
продукцію до 31.12.2013р. (пункт 4.7). Строк
надання послуг сторонами визначено
протягом 60 календарних днів з моменту
укладення договору (пункт 5.1).
Невиконання умов договору щодо оплати
з причин відсутності бюджетного
фінансування до 31.12.2013р. не тягне за
собою штрафних санкцій з боку учасника
за умови підтверджуючих документів
(пункт 8.2.2).

Додатком №1 до договору є технічне
завдання, в якому визначені об'єкт -
територія лісових насаджень по
Київському обласному управлінню
лісового і мисливського господарства
згідно із картограмою, обсяг надання
послуг, система координат та висот,
характеристики продукції, що мала бути
передана замовнику, нормативні
документи, відповідно до яких мають
надаватися послуги. Додатком 2 до
Договору є матеріали земель лісового
фонду Київського ОУЛМГ площею 17865 кв.м.
(904 планшета). Додатком №3 до Договору є
календарний план надання послуг,
згідно якого завершення виконання
встановлено у вересні 2013р.

За частиною 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу. Згідно
визначенням ст. 837 Цивільного кодексу
України, за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно до ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Сторони мають право
укласти договір, в якому містяться
елементи різних договорів (змішаний
договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

За правовим змістом Договір, укладений
між сторонами, є змішаним договором -
підряду з окремими елементами договору
про надання послуг.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання Договору позивач
виготовив замовлені ортофотоплани та
передав їх відповідачу, про що свідчать
залучені до матеріалів справи копії
листа від 08.08.2013р. № 1.2-85 та підписаного
обома сторонами та скріпленого
печатками обох сторін Акту
здачі-приймання виконаних робіт
(наданих послуг) від 08.08.2013р. №60, згідно
якого виконавець виконав створення
цифрових ортофотопланів масштабу 1:10000
на території лісових насаджень по
Київському обласному управлінню
лісового і мисливського господарства
на загальну площу 17865 кв.м. в цифровому
вигляді на DVD-дисках вартістю 559889,10 грн.
з ПДВ. Також позивачем відповідачу був
наданий рахунок на оплату від 08.08.2013р. №
22.

Відповідач за виконані роботи у строк,
передбачений договором, позивачу не
сплатив.

Позивач звертався до відповідача з
претензією від 03.06.2014р. № 2275/6-14, копію
якої направив до Державної
казначейської служби, в якій просив
перерахувати суму основного боргу до
27.06.2014р.

Листом від 21.07.2014р. № 73 ДСК відповідач
повідомив, що враховуючи фінансовий
стан ВО «Укрдержліспроект», Державне
агентство земельних ресурсів України
безкоштовно надало об'єднанню
ортофотоплани на лісовий фонд
Київського ОУЛМГ, у зв'язку з чим
відповідач повертає відповідачу
отримані ортофотоплани на 7 DVD-дисках.

Листом від 27.08.2014р. № 537 відповідач
повідомив позивача, що бюджетне
фінансування для оплати послуг
позивача знято з 01.08.2014р., у зв'язку з чим
Договір № ПР-13/3 від 09.07.2013р.
відповідачем розривається.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Згідно вимог ст. 599
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. Відповідно
до ст. 16 ЦК України кожна сторона має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу, в тому
числі шляхом примусового виконання
обов'язку в натурі. Таким чином, суд
вважає, що позивачем правомірно
заявлено позов про стягнення 559889,10 грн.
заборгованості за виконані роботи.

Відповідач твердить, що позивач при
виконанні роботи за Договором
використав матеріали аерофотозйомки,
яка була проведена в рамках Проекту
Міжнародного банку реконструкції та
розвитку «Видача державних актів на
право власності на землю у сільській
місцевості та розвиток системи
кадастру», що є незаконним.

По-перше, позивачем не надано жодних
доказів використання позивачем
матеріалів зазначеного Проекту, а
відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона має довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. По-друге,
позивачем не наведено жодних норм
закону, які б порушив позивач,
використавши матеріали Проекту.
По-третє, відповідачем не наведено,
яким чином використання таких
матеріалів Проекту порушувало б умови
договору, та права та законні інтереси
відповідача, враховуючи, що
виготовлення замовлених
ортофотопланів позивачем було
виконано якісно в строк та у
відповідності до встановлених вимог та
стандартів.

Посилання відповідачем на недійсність
укладеного договору, суд відхиляє.
Статтею 203 ЦК України визначено перелік
загальних умов, необхідних для
чинності правочину. Відповідно до
частин 1, 2, 3, 4, 5 зазначеної статті, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом, та має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до презумпції
правомірності правочину, встановленої
ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом
(пункт 7 Постанови Пленуму ВСУ від
06.11.2009р. №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»).

Таким чином, загальні підстави і
наслідки недійсності правочинів
(господарських договорів) встановлені
статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208
ГК України. Правила, встановлені цими
нормами, повинні застосовуватися
господарськими судами в усіх випадках,
коли правочин вчинений з порушенням
загальних вимог частин першої -
третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не
підпадає під дію інших норм, які
встановлюють спеціальні підстави та
наслідки недійсності правочинів.
Вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення).

Відповідачем не наведено жодних
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує недійсність правочину. Також
відповідачем не наведено жодних норм
закону, які б були порушені сторонами
під час укладення Договору від 09.07.2013р.
№ ПР-13/3. Відповідач посилається на
незаконність використання позивачем
матеріалів аерофотозйомки в процесі
виконання договору, що взагалі не
свідчить про порушення сторонами
договору вимог закону під час його
укладення.

Щодо посилань відповідача на
розірвання Договору, суд зазначає, що
відповідно до ст. 907 ЦК України договір
про надання послуг може бути
розірваний, у тому числі шляхом
односторонньої відмови від договору, в
порядку та на підставах, встановлених
цим Кодексом, іншим законом або за
домовленістю сторін. Порядок і
наслідки розірвання договору про
надання послуг визначаються
домовленістю сторін або законом.

Згідно до умов частини 4 ст. 849 ЦК
України замовник має право у будь-який
час до закінчення роботи відмовитися
від договору підряду, виплативши
підрядникові плату за виконану частину
роботи та відшкодувавши йому збитки,
завдані розірванням договору.

Виходячи з аналізу наведених норм
закону, договори підряду та надання
послуг становлять певне виключення з
загального правила зобов'язального
права, яке передбачає неможливість
односторонньої відмови від
зобов'язань. Зазначені договори можуть
бути розірвані замовником в
односторонньому порядку, за певних
умов, встановлених законом або
договором, та з відповідними
наслідками такої односторонньої
відмови.

Відповідно до частини 3 ст. 651 ЦК України
у разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

Згідно до частин 2 та 3 ст. 653 ЦК України у
разі розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються. У разі зміни або
розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

Враховуючи, що відповідач як замовник
скористався своїм правом, наданим йому
ст. 849 ЦК України, та відмовився від
договору листом від 27.08.2014р., і позивач
не заперечує отримання цього листа,
судом встановлено, що договір від
09.07.2013р. № ПР-13/3 є розірваним в порядку
ст. 651 ЦК України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
позивачем належним чином та у
встановлений договором строк виконано
передбачені договором роботи та надано
послуги, які відповідачем були
прийняті без зауважень, за таких
обставин у відповідача відсутні
підстави твердити про розірвання
договору у зв'язку із порушенням
позивачем його умов.

За таких обставин, до відносин сторін
слід застосовувати частину 4 ст. 849 ЦК
України, відповідно до якої замовник
має право в будь-який час до закінчення
роботи відмовитися від договору
підряду, виплативши підрядникові плату
за виконану частину роботи та
відшкодувати йому збитки, завдані
розірванням договору.

Відсутність бюджетного фінансування
не може бути підставою для звільнення
замовника від обов'язку оплати
відповідних робіт, оскільки в разі
відсутності коштів для оплати замовник
був вправі та мав можливість
призупинити виконання умов договору з
моменту виявлення відсутності коштів
для оплати робіт, а не приймати їх
результати.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного
кодексу України юридична особа
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями.

За таких обставин, відсутність
бюджетного фінансування не є підставою
для звільнення відповідача від
відповідальності за порушення
договірного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 23.08.2012р. у справі №
15/5027/715/2011, постанові Верховного суду
України від 15.05.2012р. № 11/446 та рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус
проти України" від 18.10.2005р.

Згідно п. 1.10 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України у від
17.12.2013р. № 14 за загальним правилом,
закріпленим у частині першій статті 625
ЦК України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
через відсутність у нього необхідних
коштів, оскільки згадане правило
обумовлено замінністю грошей як їх
юридичною властивістю. Тому у випадках
порушення грошового зобов'язання суди
не повинні приймати доводи боржника з
посиланням на неможливість виконання
грошового зобов'язання через
відсутність необхідних коштів (стаття
607 ЦК України) або на відсутність вини
(статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК
України).

За таких обставин, повно та ґрунтовно
дослідивши наявні у справі докази,
перевіривши на відповідність закону та
дійсним обставинам справи розрахунки
заборгованості, суд вважає вимоги
позивача обґрунтованими, законними та
такими, що підлягають задоволенню. Суд
приймає рішення про стягнення з
відповідача - ВО «Укрдержліспроект» на
користь позивача - ТОВ «Авіаційний
розрахунковий центр» основного боргу в
сумі 559889,10 грн. та відповідно до вимог
ст. 49 ГПК України покладає на
відповідача відшкодування позивачу
судового збору.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 11, 16, частиною 1 ст. 96, ст.ст. 203, 204,
215, ч. 1 ст. 509, ст. ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530,
частиною 1 ст. 625, ст.ст. 627, 628, 629, частиною
3 ст. 651, частинами 2,3 ст. 653, ст.ст. 837, 849, 901,
907 Цивільного кодексу України, ст. 179
Господарського кодексу України, ст. ст.
1, 32-34, 49, 79, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Авіаційний
розрахунковий центр» задовольнити.

2. Стягнути з Українського
державного проектного лісовпорядного
виробничого об'єднання ВО
«Укрдержліспроект» (08200, Київська обл.,
місто Ірпінь, вул. Пролетарська, буд.
22-24, ідентифікаційний код 00968167)

на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Авіаційний
розрахунковий центр» (04053, м. Київ, вул.
Воровського, буд 8-А, офіс 14,
ідентифікаційний код 30678461)

559889,10 грн. (п'ятсот п'ятдесят дев'ять
тисяч вісімсот вісімдесят дев'ять
гривень десять копійок) основного
боргу,

11197,78 грн. (одинадцять тисяч сто
дев'яносто сім гривень сімдесят вісім
копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 ГПК України.

Суддя
О.В. Конюх

Повний текст рішення підписано 14.11.2014р.