ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.10.2014 р. №917/1105/13

За заявою в порядку ст. 121 ГПК України
Публічного акціонерного товариства
"АвтоКрАЗ" № 134/18-84 від 06.10.2014 р.
(вх. № 13690 від 17.10.2014 р.) про розстрочення
виконання рішення у справі № 917/1105/13 -

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний
промислово-інвестиційний банк",
провулок Шевченка, 12, м. Київ, 01001

до Публічного акціонерного товариства
"АвтоКрАЗ", вул. Київська, 62, м.
Кременчук, Полтавська обл., 39600

про стягнення 57 477 654,24 грн.

Колегія суддів у складі :

Головуючий суддя Ківшик О.В.

Суддя Гетя Н.Г.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники :

від позивача (стягувача): Бондаренко
О.М., паспорт серії НОМЕР_1, виданий
Октябрським РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області 30.09.2014 р.,
довіреність № 09-32/253 від 15.04.2014
р.;

від відповідача (заявника, боржника):
Назаренко В.К., паспорт серії НОМЕР_2,
виданий Автозаводським РВ КМУ УМВС
України в Полтавській області 08.12.2006 р.,
довіреність № 8 від 02.01.2014 р..

Суть спору : розглядається заява
Публічного акціонерного товариства
"АвтоКрАЗ" № 134/18-84 від
06.10.2014 р. (вх. № 13690 від 17.10.2014 р.) про
розстрочення виконання рішення у
справі № 917/1105/13 за наведеним заявником
графіком до грудня 2025 року.

Представник заявника (боржника,
відповідача) - Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний
промислово-інвестиційний банк" - у
судовому засіданні підтримав заяву про
розстрочку виконання рішення та просив
суд її задовольнити.

Представник позивача (стягувача) -
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" - заперечив проти
задоволення заяви про розстрочку
виконання рішення за обґрунтуванням,
наведеним у відзиві на заяву № 117-09/289
від 27.10.2014 р. (вх. № 14117 від 27.10.2014 р.).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників процесу, оцінивши надані
докази, суд

встановив :

Рішенням Господарського суду
Полтавської області від 10.09.2013 р. у
справі № 917/1105/13
задоволено позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
промислово-інвестиційний банк" в
частині стягнення на його користь з
Публічного акціонерного товариства
"АвтоКрАЗ" 30 800 000,00 грн. заборгованості
за кредитом; 20 270 619,27 грн.
заборгованості за відсотками; 1 683 452,05
грн. 3 % річних за простроченим кредитом;
455 622,69 грн. 3 % річних за простроченими
відсотками; 117 298,93 грн. пені за
несвоєчасну сплату відсотків та
58 290,68 грн. витрат по сплаті
судового збору, в іншій частині
позовних вимог відмовлено. Постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013 р. у
справі № 917/1105/13
апеляційну скаргу залишено без
задоволення, рішення господарського
суду Полтавської області від 10.09.2013 р. у
даній справі залишено без змін.

Оскільки рішення господарського суду
Полтавської області у справі № 917/1105/13 в
установленому законом порядку
відповідно до ст. 85 ГПК України 12.11.2013 р.
набрало законної сили, 02.12.2013 р. на
виконання рішення господарського суду
Полтавської області від 10.09.2013 р. та
постанови Харківського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013 р. у
справі № 917/1105/13
господарським судом Полтавської
області було видано відповідний наказ
(том справи 3, аркуш
справи 48).

Постановою Вищого господарського суду
України від 05.02.2014 р. у справі № 917/1105/13
касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "АвтоКрАЗ"
залишено без задоволення, рішення
господарського суду Полтавської
області від 10.09.2013 р. та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013 р. у
даній справі залишено без змін.

За даними відповідача, 24.03.2014 р.
постановою Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України відкрито виконавче
провадження з виконання наказу
№ 917/1105/13, виданого 02.12.2013 р.
господарським судом Полтавської
області.

17.10.2014 року до господарського суду
Полтавської області надійшла заява в
порядку ст. 121 ГПК України Публічного
акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" №
134/18-84 від 06.10.2014 р. (вх. № 13690)
про розстрочення виконання рішення у
справі № 917/1105/13. В обґрунтування
наявності підстав для розстрочення
виконання рішення суду заявник
посилається на скрутне фінансове
становище підприємства, що викликане,
зокрема, фінансово-економічною кризою
в Україні, внаслідок якої відбулося
зниження об'ємів виробництва, різке
зростання собівартості автомобілів, та
в результаті призвело до збитковості
їх реалізації. У підставу того, що
розстрочення виконання заявником
рішення господарського суду
Полтавської області у даній справі
суду на строк з грудня 2014 р. по грудень
2025 р. надасть останньому змогу
стабілізувати фінансовий стан
підприємства та вийти на докризовий
рівень та виконати рішення суду у даній
справі, заявник покладає наявність
ряду укладених договорів, в тому числі
і державних, реалізація яких, призведе
до вищевказаних наслідків. Крім того,
Публічне акціонерне товариство
"АвтоКрАЗ" стверджує, що є стратегічно
значимим підприємством, оскільки
основним видом його діяльності є
виробництво вітчизняних
великовантажних автомобілів, в тому
числі і для Української армії, що
забезпечує обороноздатність держави в
зоні антитерористичної операції.

При винесенні ухвали суд виходив з
наступного.

Згідно статті 115 ГПК України рішення,
ухвали, постанови господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до п. 1 статті 121 ГПК України
при наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Як зазначено у п. 7.2 Постанови Пленуму
Вищого Господарського суду України від
17 жовтня 2012 № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України",
що підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні виняткові обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121
Господарського процесуального кодексу
України, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.
Аналогічні приписи містить п. 10
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 26.12.2003 р. № 14 "Про практику
розгляду скарг на рішення, дії або
бездіяльність органів і посадових осіб
державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження".

Отже, в основу ухвали про надання
розстрочки або відстрочки виконання
рішення суду має бути покладений
обґрунтований висновок про наявність
обставин, що ускладнюють або роблять
неможливим виконання рішення

Відповідно до ч. 1 статті 9 Конституції
України частиною національного
законодавства України є Конвенція про
захист прав і основних свобод людини 1950
року, ратифікована Верховною Радою
України (Закон України від 17.07.1997 р. №
475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду
з прав людини є обов'язковою в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення та
застосування Конвенції.

Суд також бере до уваги те, що п. 1 статті
6 § 1 Конвенції гарантує кожному право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і неупередженим судом.
Таким чином, ця стаття проголошує
"право на суд", одним з аспектів якого є
право на доступ, тобто право подати до
суду позов з цивільно-правових питань.
Однак це право було б ілюзорним, якби
правова система держави допускала, щоб
остаточне судове рішення, яке має
обов'язкову силу, не виконувалося, на
шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав
людини від 20 липня 2004 року по справі
"Шмалько проти України" (заява № 60750/00)
зазначено, що для цілей статті 6
виконання рішення, ухваленого
будь-яким судом, має розцінюватися як
невід'ємна частина "судового розгляду".
В зв'язку з тим, що розстрочка подовжує
період відновлення порушеного права
стягувача, при її наданні суди в цілях
вирішення питання про можливість її
надання, а також визначення строку
подовження виконання рішення суду,
повинні враховувати закріплені в
нормах матеріального права, і перш за
все у Європейській конвенції про
захист прав людини та основних свобод,
що є частиною національного
законодавства, допустимі межі надання
розстрочки виконання судового рішення.
Згідно з правовою позицією
Європейського суду з прав людини,
несвоєчасне виконання рішення суду
може бути мотивоване наявністю певних
обставин, відстрочка виконання рішення
суду не повинна шкодити сутності права,
гарантованого ч. 1 статті 6 Конвенції
про захист прав людини та основних
свобод, згідно якої "кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи у продовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру..", а у системному
розумінні даної норми та національного
закону, суд не повинен перешкоджати
ефективному поновленню у правах,
шляхом виконання судового рішення,
тобто довготривале виконання рішення
суду може набути форми порушення права
на справедливий судовий розгляд, що не
може бути оправдано за конкретних
обставин справи та є наслідком
зменшення вимог щодо розумності
строку. Крім того, довготривале
невиконання рішення суду порушує право
на повагу до власності та на вільне
володіння власністю у зв'язку з тим, що
рішення набуває ознак довготривалого
виконання. Європейський суд з прав
людини у своїх рішеннях зазначає, що
межі оправданої затримки виконання
рішення суду залежить зокрема від
складності виконавчого провадження,
суми та характеру що визначено судом.
Стосовно системності виконання
Європейський суд підкреслює, що
присудження грошових коштів не надає
пом'якшення у виконавчому провадженні,
а отже сама можливість надання
розстрочки виконання судового акту
повинна носити виключний характер. Із
підстав, умов та меж надання відстрочки
виконання судового рішення слідує, що
безпідставне надання розстрочки без
обґрунтованих на то мотивів, надане на
тривалий період без дотримання балансу
інтересів стягувача та боржника,
порушує основи судового рішення, яке
ухвалене іменем України, позбавляє
кредитора можливості захистити свої
права, знижує авторитет судового
рішення, а тому таке судове рішення не
може вважатися законним та
справедливим.

З аналізу процесуальних норм, які
регулюють питання можливості надання
відстрочки та розстрочки виконання
рішення суду, випливає, що законодавець
у будь-якому випадку пов'язує
розстрочку виконання судового рішення
в судовому порядку з об'єктивними,
непереборними, тобто виключними
обставинами, що ускладнюють вчасне
виконання судового рішення. Даний
висновок узгоджується з правовою
позицією, висловленою Вищим
господарським судом України у
постановах від 10.07.2014 р. у справі №
917/2407/13, від 10.04.2014 р. у справі № 925/1408/13 та
інших.

Посилання заявника в обґрунтування
підстав для розстрочення виконання
рішення суду на скрутне фінансове
становище підприємства, що робить
виконання рішення майже неможливим,
ускладненим та може призвести до
банкрутства підприємства судом не
оцінюються як правомірні, оскільки
допустимим доказами не підтверджені.
Самі по собі фінансові труднощі
підприємства не свідчать про те, що
особа (боржник) не може виконати
рішення суду. Заявником до суду не
надано доказів на підтвердження
доводів наявності виключних обставин,
що ускладнюють або роблять неможливим
виконання рішення суду. Крім того,
боржником не надано доказів, що ті
обставини, які, на його думку,
унеможливлюють виконання рішення суду
на момент розгляду заяви про
розстрочку виконання рішення,
зміняться у наступному, та доказів
здійснення заявником заходів для зміни
таких обставин і виконання судового
рішення в повному обсязі. Слід
зазначити, що відповідач уже фактично
не виконує своїх грошових зобов'язань
протягом тривалого часу, а тому надання
відповідачу, який неналежно виконує
свої зобов'язання, ще й розстрочки на
одинадцять років, свідчило б про
нехтування інтересами позивача, що є
неприпустимим, з огляду на принцип
рівності сторін у господарському
процесі.

В силу ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За викладеного, заявником не доведено
наявності виключних обставин для
розстрочення виконання рішення
господарського суду Полтавської
області від 10.09.2013 р. у справі
№ 917/1105/13, а тому заява Публічного
акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" №
134/18-84 від 06.10.2014 р. (вх. № 13690 від 17.10.2014 р.)
про розстрочення виконання рішення у
справі № 917/1105/13 до
грудня 2025 року задоволенню не підлягає.

При цьому суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до чинного
процесуального законодавства України
(ст. 121 Господарського процесуального
кодексу України) за наявності доказів
на підтвердження обставин, на які
посилається заявник у заяві про
розстрочення виконання рішення суду у
даній справі, останній не позбавлений
права повторно звернутись до суду з
вищезазначеною заявою, оскільки
розстрочення (відстрочення) виконання
рішення може бути реалізоване у
будь-який час від набрання рішенням
законної сили до його фактичного
повного виконання.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 43, 86, 121 Господарського
процесуального Кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

У розстроченні виконання рішення
господарського суду Полтавської
області від 10.09.2013 р. у справі № 917/1105/13
відмовити.

Головуючий суддя

О.В.Ківшик

Суддя

Н.Г.Гетя

Суддя

І.Г.Кльопов

Посилання заявника в обґрунтування
підстав для розстрочення виконання
рішення суду на скрутне фінансове
становище підприємства, що спричинено
фінансово-економічною кризою у країні,
судом не оцінюється як правомірне,
оскільки допустимим доказами не
підтверджене, самі по собі фінансові
труднощі підприємства не свідчать про
те, що особа (боржник) не може виконати
рішення суду.