ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р.Справа № 922/4402/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання
Пустовалова І.С.

розглянувши справу

за позовом Харківського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері, м. Харків
в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України в
особі Державного підприємства
"Південна залізниця" в особі
Відокремленого підрозділу "Харківська
дирекція залізничних перевезень" ДП
"Південна залізниця", м. Харків до
Публічного акціонерного товариства
"Алчевський металургійний комбінат", м.
Алчевськ про стягнення коштів в сумі
77 875 грн. за участю представників:

від прокуратури - Мельничук О.А.
(посвідчення № 018640 від 19.07.2013 року);

від позивача - Передрій С.М.
(довіреність № 740 від 18.06.2014 року);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Харківський
міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України в
особі Державного підприємства
"Південна залізниця" в особі
Відокремленого підрозділу "Харківська
дирекція залізничних перевезень" ДП
"Південна залізниця" звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Алчевський
металургійний комбінат" (надалі -
відповідач), в якому просив суд
стягнути з відповідача суму штрафних
санкцій в розмірі 77 875 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням з боку відповідача Правил
оформлення перевізних документів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 24.11.2000 року № 644
та Статуту залізниць України в частині
правильності внесення інформаційних
даних до залізничної накладної.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08.10.2014 року за
позовною заявою порушено провадження у
справі та призначено її до розгляду у
відкритому судовому засіданні на 28.10.2014
року об 11:40 год.

Представник органу прокуратури у
призначеному судовому засіданні
підтримав заявлений позов та просив
суд його задовольнити. На виконання
вимог ухвали від 08.10.2014 року надав
витребувані судом документи (копія
витягу з ЄДРПОУ стосовно відповідача).

Присутній у судовому засіданні
представник позивача, заявлені
прокурором позовні вимоги підтримав в
повному обсязі. Супровідним листом
надав документи, які були витребувані
судом відповідно до ухвали про
порушення провадження від 08.10.2014 року
(правове обґрунтування позовних вимог,
копії виписки та довідки з ЄДРПОУ
стосовно позивача; довідка про поточні
рахунки позивача, відкриті в
фінансових установах).

Відповідач у судове засідання 28.10.2014
року не прибув. Через канцелярію суду
електронною поштою надав клопотання
про розгляд справи за відсутності його
уповноваженого представника.

Разом із клопотанням відповідач надав
до суду відзив на позовну заяву, в якому
заперечив проти задоволення позовних
вимог з тих підстав, що ПАТ "Алчевський
металургійний комбінат" листом № 0108/04-83
від 10.04.2014 року просив змінити
вантажоодержувача за накладною без
зміни станції призначення, що
узгоджується з приписам ст. 43 Статуту
залізниць України та виключає
можливість притягнення підприємства
до відповідальності.

Крім того, відповідач подав клопотання
про зменшення розміру заявленої до
стягнення суми штрафних санкцій в
порядку ст. 83 ГПК України, мотивуючи
його тим, що у зв'язку з неправильним
зазначенням відповідачем у
залізничній накладній найменування та
адреси вантажоодержувача, позивачем не
було понесено жодних збитків та не
виникло жодних негативних наслідків,
які б загрожували безпеці руху на
залізниці, тощо.

Надані учасниками документи були
досліджені судом та долучені до
матеріалів справи.

Обставини справи свідчать про
наявність в ній матеріалів достатніх
для її розгляду та ухвалення законного
і обґрунтованого рішення.

З огляду на викладене, суд розглядає
справу за відсутності представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

З'ясувавши всі фактичні обставини на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача, всебічно та
повно дослідивши матеріали справи та
надані докази, суд встановив наступне.

У квітні 2014 року зі станції Комунарськ
Донецької залізниці відповідачем
згідно накладної № 51762201 від 07.04.2014 року
було здійснене відправлення групи
вагонів з вантажем на станцію
призначення Шебелинка Південної
залізниці.

По прибуттю потягу на станцію
призначення, залізницею було
зафіксовано невідповідність вказаних
у накладній інформаційних даних
стосовно найменування та адреси
вантажоодержувача.

Так, вказаний у накладній
вантажоодержувач - ТОВ "Граніт ДСС" (код
4013, адреса: м. Донецьк, бульвар Шевченка,
25) на станції Шебелинка відсутній.

За вказаними обставинами працівниками
залізниці було складено акт загальної
форми ГУ-23 від 09.2014 року № 709 та на
станцію відправлення Комунарськ
Донецької залізниці направлено
оперативне повідомлення про
неправильне зазначення в накладній №
51762201 найменування вантажоодержувача
та його адреси.

Як вбачається з матеріалів справи, зі
станції відправлення надійшла
телеграма - відповідь від 10.04.2014 року за
№ 34, в якій було повідомлено, що
належним вантажоодержувачем за даною
накладною слід вважати ПАТ "Євроцемент"
(код 4013, адреса: 64200, м. Балаклія,
проммайданчик ПАТ "Євроцемент").

На підставі вищевикладених обставин та
на виконання приписів ст.ст. 122, 118
Статуту залізниць України за невірно
зазначені відомості в накладній
відповідачу було нараховано штраф в
розмірі 5-кратної провізної плати, який
склав 77 875 грн.

23 травня 2014 року відповідачу була
направлена претензія із вимогою
оплатити нараховані суми штрафу. Між
тим, остання була залишена
підприємством без задоволення.

Надаючи правову кваліфікацію доказам
які надані сторонами та викладеним
обставинам з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог і
заперечень проти них суд виходить з
наступного.

Пунктом 5 статті 307 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України)
передбачено, що умови перевезення
вантажів окремими видами транспорту, а
також відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначаються транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами; сторони
можуть передбачити в договорі також
інші умови перевезення, що не
суперечить законодавству, та додаткову
відповідальність за неналежне
виконання договірних зобов'язань.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
залізничний транспорт" від 04.07.1996 року
№ 273/96-ВР законодавство про залізничний
транспорт загального користування
складається з закону України "Про
транспорт", цього Закону, Статуту
залізниць України, який затверджується
Кабінетом Міністрів України, та інших
актів законодавства України.

Стаття 2 Статуту залізниць України
визначає обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій. Установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом.

Статтею 5 вказаного Статуту визначено,
що на підставі Статуту Залізниць
України Мінтранс затверджує Правила
перевезення вантажів та інші
нормативні документи.

Згідно ст.6 Статуту залізниць України
накладна є основним перевізним
документом встановленої форми,
оформленим відповідно до Статуту та
Правил перевезення вантажів і наданим
залізниці відправником разом з
вантажем. Накладна є обов'язковою
двосторонньою письмовою формою угоди
на перевезення вантажу, яка
укладається між відправником та
залізницею на користь третьої сторони -
одержувача. Накладна одночасно є
договором на заставу вантажу для
забезпечення гарантії внесення
належної провізної плати та інших
платежів за перевезення. Накладна
супроводжує вантаж на всьому шляху
перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст.ст. 23, 37 Статуту
Залізниць України під час здавання
вантажів для перевезення відправником
обов'язково має бути зазначена адреса
одержувача.

Обов'язок відправника зазначати у
накладній відповідні реквізити, в тому
числі адресу одержувача, встановлено
також та п.2.1,.2.2. і 2.3 розділу 2 "Правил
оформлення перевізних документів",
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 21.11.2000 року № 644.

Цими Правилами встановлено, що на
вантажовідправника покладається
обов'язок заповнити такі графи
накладної згідно з додатком 3 до цих
правил.

Відповідно до додатку 3 до вказаних
Правил на вантажовідправника
покладається обов'язок заповнити такі
графи накладної:

- графа 4 -"одержувач" заповнюється у
порядку, передбаченому для графи
"відправник", яким може бути юридична
або фізична особа, щодо якої
зазначається поштова адреса (назва
міста або населеного пункту, району,
вулиці та номер будинку, замість
повної адреси може бути вказано номер
абонентської скриньки)...

Пунктом 5.5. зазначених Правил
встановлено, що якщо під час
перевезення вантажу або на станції
його призначення буде виявлено
неправильне зазначення у накладній
відомостей про адресу одержувача, його
код, назву вантажу, його кількість, то з
відправника стягується штраф згідно зі
статтею 122 Статуту. Факт неправильного
зазначення відправником указаних
відомостей засвідчується актом
загальної форми, якщо за цим фактом не
складався комерційний акт.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць
України вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ним у
накладній.

У зв'язку з виявленням факту
неправильного зазначення у
залізничній накладній № 51762201
найменування та адреси одержувача
вантажу залізницею на підставі ст.ст.
122, 118 Статуту залізниць України був
нарахований штраф у розмірі
п'ятикратної провізної плати в сумі 77 875
грн.

Відповідно до п. 3.15. Роз'яснення
Президії Вищого господарського суду
України від 29.05.2002 року № 04-5/601 "Про
деякі питання практики вирішення
спорів, що виникають з перевезення
вантажів залізницею" у застосуванні
статті 118 Статуту слід мати на увазі, що
штраф підлягає стягненню за самий факт
допущення вантажовідправником
зазначених у цій статті порушень,
встановлених залізницею як на станції
призначення або під час перевезення,
так і на станції відправлення після
пред'явлення вантажу до перевезення,
незалежно від того, чи завдано
залізниці у зв'язку з цим збитки.

Згідно п. 20-21 Оглядового листа Вищого
господарського суду України від 29.11.2007
року № 01-8/917 "Про деякі питання судової
практики застосування Статуту
залізниць України, інших норм
транспортного законодавства" будь-яка
залізниця - відправлення чи
призначення вантажу, або транзитна має
право заявляти позов про стягнення
штрафу на підставах, передбачених
пунктами 118 та 122 Статуту залізниць
України до вантажовідправника.

Статут залізниць України не містить
чітких приписів того, якій саме
залізниці (відправлення, призначення
чи транзитній) належить право вимагати
стягнення цього штрафу, а також не
встановлює будь-яких обмежень, тому
такі позови можуть заявляти як
залізниці відправлення, так і
призначення або транзитні.

Оскільки накладна є письмовою формою
договору перевезення вантажу,
укладається вантажовідправником із
залізницею, у відповідності із пунктом
24 Статуту залізниць України
вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ними
у накладній, - то і відповідачем за
позовами про стягнення штрафу за
неправильно зазначені у накладній
масу, кількість місць вантажу, його
назву, код та адресу одержувача має
бути відправник вантажу, про що
зазначено у пункті 3.23 роз'яснення
президії Вищого господарського суду
України від 29.05.2002 N 04-5/601.

Залізниця має право нараховувати штраф
на підставі пунктів 118 та 122 Статуту
залізниць України окремо за кожне
порушення: неправильно зазначені у
накладній масу, кількість місць
вантажу, його назву, код та адресу
одержувача. При цьому неправильно
зазначені код або адреса одержувача
вважаються окремими порушеннями.

Пункт 118 Статуту залізниць України
встановлює, що за пред'явлення вантажу,
який заборонено до перевезень або який
потребує під час перевезення особливих
заходів безпеки, та з неправильним
зазначенням його найменування або
властивостей з відправника, крім
заподіяних залізниці збитків і витрат,
стягується штраф у розмірі
п'ятикратної провізної плати за всю
відстань перевезення.

Пункт 122 Статуту залізниць встановлює,
що за неправильно зазначені у
накладній масу, кількість місць
вантажу, його назву, код та адресу
одержувача з відправника, порту
стягується штраф у розмірі згідно із
пунктом 118 цього Статуту. При цьому
відправник несе перед залізницею
відповідальність за наслідки, які
виникли.

При розгляді справ про стягнення цього
штрафу слід виходити з того, що
неправильно вказано має бути хоча б
одна відомість; при цьому код та адреса
вантажоодержувача вважаються окремими
порушеннями.

У застосуванні пунктів 118 та 122 Статуту
залізниць України слід враховувати, що
штраф підлягає стягненню за самий факт
допущення вантажовідправником
зазначених порушень, незалежно від
того, чи завдано залізниці у зв'язку з
цим збитки.

Статтею 129 Статуту залізниць України
та ч.1 ст. 26 Закону України "Про
залізничний транспорт" передбачено, що
обставини, що можуть бути підставою для
матеріальної відповідальності
залізниці, вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційним актом або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Чинним законодавством України (ст. 306, 307
ГК України, ст. 908, 920 ЦК України)
передбачено, що відповідальність
суб'єкта господарювання у сфері
здійснення перевезень залізничним
транспортом України визначається, в
тому числі, транспортним статутом
залізниць, який згідно ст. 3 Закону
України "Про залізничний транспорт"
затверджує Кабінет Міністрів України.

Таким чином, запровадження Статутом
залізниць України спеціальних правил
перевезення вантажів залізничним
транспортом, в тому числі, встановлення
відповідальності за невиконання вимог
Статуту, не суперечить чинному
законодавству.

При цьому суд зазначає, що
відповідальність за договорами
перевезень згідно Статуту залізниць
України має ґрунтуватись на загальних
принципах застосування юридичної
відповідальності учасника
господарських відносин, що передбачені
ст. ст. 216, 218 ГК України, ст. 610, 611 і 614 ЦК
України, і передбачають наявність вини
за вчинене порушення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України
укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
транспортної накладної (коносамента)
або іншого документа, встановленого
транспортними кодексами (статутами).

Отже, сама накладна є договором
перевезення вантажу. В нижній частині
внесено таку істотну умову договору:
"Вантажовідправник несе
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, вказаних ним у
накладній".

Оскільки накладна є письмовою формою
договору перевезення вантажу, що
укладається вантажовідправником із
залізницею згідно зі статтею 24 Статуту
і вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ними
у накладній, то й відповідачем за
позовами про стягнення штрафу за
неправильно зазначені у накладній,
зокрема, коду та адреси одержувача має
бути відправник вантажу.

Штраф встановлено з метою попередження
порушень, які призводять до ускладнень
і порушень процесу перевезення, які
можуть призвести до тяжких наслідків, у
тому числі, до втрати вантажу чи аварії
на транспорті. Він стягується також у
разі, коли виявлені порушення
відправник виправив до початку
перевезення, і незалежно від того, чи
призвели ці порушення до негативних
наслідків.

Отже, суд вважає доведеним факт
порушення відповідачем чинного
законодавства та договірних відносин
між позивачем та відповідачем.

Стосовно клопотання відповідача про
зменшення розміру штрафних санкцій,
суд зазначає наступне.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені), а тому вона не
може застосовуватися у вирішенні
спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум
збитків та шкоди (стаття 22, глава 82
Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

В даному випадку, штраф був нарахований
відповідачу не у зв'язку із неналежним
виконанням чи невиконанням договірних
зобов'язань, а на підставі порушення
підприємством Правил оформлення
перевізних документів, що має своїм
наслідком нарахування штрафу, який не
може бути зменшений судом та підлягає
стягненню в будь-якому разі.

З огляду на викладене суд не вбачає
правових підстав для задоволення
клопотання відповідача щодо зменшення
розміру штрафу.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст. 44, 49 ГПК України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Алчевський металургійний
комбінат" (94202, Луганська область, м.
Алчевськ, вул. Шмідта, 4, )
на користь Державного підприємства
"Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул.
Червоноармійська, 7, ) в
особі Відокремленого підрозділу
"Харківська дирекція залізничних
перевезень" ДП "Південна залізниця" (61052,
м. Харків, вул. Червоноармійська, 7, ) суму штрафних санкцій в
розмірі 77 875 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Алчевський металургійний
комбінат" (94202, Луганська область, м.
Алчевськ, вул. Шмідта, 4, )
на користь Державного бюджету України
(одержувач коштів - Управління
державної казначейської служби у
Дзержинському районі м. Харкова, вул.
Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача -
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Харківській області, МФО 851011, код
бюджетної класифікації 22030001) суму
судового збору в розмірі 1 827 грн.

Видати відповідні накази після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.11.2014 р.

Суддя С.Ч. Жельне

справа № 922/4402/14