ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року Справа № 7/181-06 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого -Білошкап О.В., суддів
-Погребняка В.Я., Поліщука
В.Ю,,розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
30.07.2014 та ухвалу господарського суду
Сумської області від 26.06.2014 по справі №
7/181-06 за заявою 75 фізичних осіб, що
об'єднали свої вимоги про визнання
банкрутом колективного управління
механізації будівництва об'єднання
"Сумиоблагробуд" , -

в с т а н о в и в:

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 26.06.2014 року (суддя
Спиридонова Н.О.) відмовлено у
задоволенні заяви № 10577/11-11 від 30.05.2014
року Управління Пенсійного фонду
України в м. Сумах про визнання
поточних кредиторських вимог до
боржника - Колективного управління
механізації будівництва об'єднання
"Сумиоблагробуд" в сумі 75 449,84 грн.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014 (колегія
суддів: Пуль О.А. - головуючий, Шевель
О.В., Хачатрян В.С.) апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах залишено без задоволення,
ухвалу господарського суду Сумської
області від 26.06.2014 року залишено без
змін.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
30.07.2014 та ухвалу господарського суду
Сумської області від 26.06.2014 та прийняти
нове рішення, яким задовольнити заяву
№ 10577/11-11 від 30.05.2014 року Управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах про
визнання поточних кредиторських вимог
до боржника в сумі 75 449,84 грн.

В обґрунтування касаційної скарги
заявник посилається на порушення
судами попередніх інстанцій при
винесенні оскаржуваних судових рішень
норм матеріального права, зокрема,
ст.ст.1,41 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", Інструкції "Про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України".

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.
Тому колегія суддів вважає можливим
розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Білошкап
О.В., перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів прийшла до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду Сумської
області від 02.11.2006 року порушено
провадження у справі про банкрутство
Колективного управління механізації
будівництва об'єднання
"Сумиоблагробуд" за заявою кредиторів -
75 фізичних осіб, що об'єднали свої
вимоги.

Постановою господарського суду
Сумської області від 05.02.2007 року
Колективне управління механізації
будівництва об'єднання
"Сумиоблагробуд" визнано банкрутом та
відкрито ліквідаційну процедуру,
призначено ліквідатором банкрута
арбітражного керуючого Шевича О.М.,
якого зобов'язано виконати
ліквідаційну процедуру та інші дії,
передбачені Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

06.06.2014р. до господарського суду
Сумської області звернулося
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах із заявою про визнання
поточних кредиторських вимог до
боржника в сумі 75 449,84 грн., що
складаються з боргу по відшкодуванню
пільгових пенсій за Списком № 2 за
грудень 2013р. - травень 2014р.

Відмовляючи у визнанні грошових вимог
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах до боржника - Колективного
управління механізації будівництва
об'єднання "Сумиоблагробуд" в сумі 75
449,84 грн., суд першої інстанції послався
на те, що заявлені вимоги виникли в ході
ліквідаційної процедури, а відповідно
до ст. 23 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" після
визнання боржника банкрутом та
відкриття відносного нього
ліквідаційної процедури у боржника не
може виникати будь-яких нових
зобов'язань.

Суд апеляційної інстанції погодився з
такими висновками суду першої
інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 41
Господарського кодексу України
провадження у справах про банкрутство
здійснюється у порядку, передбаченому
цим кодексом з врахуванням вимог
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", норми якого,
як спеціальні норми права, превалюють у
застосуванні над загальними нормами
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ч.3 п.1 ст. 23 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" з
дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури строк виконання всіх
грошових зобов'язань банкрута та
зобов'язання щодо сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів),
повернення коштів Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності вважається таким, що
настав.

В ліквідаційній процедурі нові
зобов'язання у банкрута в особі його
органу управління - ліквідатора
(ліквідаційної комісії) можуть
виникати виключно у випадках, прямо
передбачених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Такими випадками є зобов'язання з
оплати комунальних і експлуатаційних
витрат та інших витрат, пов'язаних із
здійсненням ліквідаційної процедури
(ч.9 статті 30 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом").

В межах повноважень, визначених
частиною 1 статті 25 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ліквідатор заявляє в установленому
порядку заперечення по заявлених до
боржника вимогах поточних кредиторів
за зобов'язаннями, які виникли під час
провадження у справі про банкрутство, є
неоплаченими і заявлені кредитором у
межах строку ліквідаційної процедури,
передбаченого частиною 2 статті 22
Закону.

Таким чином, поточні вимоги кредитора -
це неоплачені боржником вимоги, які
виникли в процедурах банкрутства, за
період після порушення господарським
судом провадження у справі про
банкрутство і до винесення постанови
про визнання боржника банкрутом,
відкриття ліквідаційної процедури і
призначення ліквідатора .

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, грошові вимоги Управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах до
боржника на суму 75 449,84 грн. складаються
з боргу по відшкодуванню пільгових
пенсій за Списком № 2 за грудень 2013р. -
травень 2014р. , тобто не пов'язані із
здійсненням стосовно боржника
ліквідаційної процедури.

Пунктом 2 Прикінцевих положень "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що
підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам, які були зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком № 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, крім тих,
що були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, починаючи з дня набрання
чинності цим Законом, у розмірі 20
відсотків з наступним збільшенням її
щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Згідно ст.25 Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
ліквідатор боржника з дня визнання
боржника банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури повідомляє
працівників банкрута про звільнення та
здійснює його відповідно до
законодавства України про працю.
Виплата вихідної допомоги звільненим
працівникам банкрута провадиться
ліквідатором у першу чергу за рахунок
коштів, одержаних від продажу майна
банкрута або отриманого для цієї мети
кредиту.

Виходячи з викладеного порядку
формування джерел (коштів, призначених
на оплату праці), з яких підприємства та
організації здійснюють внесення до
Пенсійного фонду України плати, що
покривають фактичні витрати на виплату
та доставку пільгових пенсій та
враховуючи, що відповідно до норм п. 1
статті 25 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" з
дня визнання підприємства банкрутом та
відкриття відносно нього
ліквідаційної процедури працівників
цього підприємства повідомляється про
звільнення в установленому законом
порядку, кошти на оплату праці не
перераховуються, виплата заробітної
плати припиняється, а фонд оплати праці
саме з метою оплати праці працівників з
вказаного часу припиняє своє
формування.

Вказаної правової позиції
дотримується Верховний Суд України в
своїх постановах від 27.05.2014 року та від
13.05.2014 року у справі № 5021/321/12 та від
18.03.2014 року у справі № 6/108-09.

Згідно ст. 11128 ГПК України рішення
Верховного Суду України є обов'язковим
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України. Невиконання судових
рішень Верховного Суду України тягне
за собою відповідальність, установлену
законом.

Відхиляючи грошові вимоги Управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах до
боржника в сумі 75 449,84 грн., які виникли
за період грудень 2013 - травень 2014р.,
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що ці вимоги нараховані за
витратами, які виникли після визнання
боржника банкрутом та введення
ліквідаційної процедури, під час якої
у боржника не виникає будь-яких нових
зобов'язань відповідно до статті 23
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій
та вважає, що він зроблений з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи скаржника про необхідність
застосування загальних норм
пенсійного законодавства про
відшкодування витрат на доставку та
виплату пільгових пенсій
спростовуються висновками судів про
необхідність застосування щодо
боржника, як юридичної особи, яка
перебуває в ліквідаційній процедурі у
банкрутстві, спеціальних норм
законодавства про банкрутство, які
регулюють виникнення зобов'язань у
боржника в процедурі ліквідації.

Отже, оскаржувана постанова
Харківського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014 та
ухвала господарського суду Сумської
області від 26.06.2014 винесені у
відповідності до фактичних обставин
справи та з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстави для їх скасування
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах
залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014 та
ухвалу господарського суду Сумської
області від 26.06.2014 по справі № 7/181-06
залишити без змін.

Головуючий: Білошкап О.В.
Судді:Погребняк В.Я. Поліщук В.Ю.