ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.11.14р. Справа № 904/4404/14

За позовом Селянського (фермерського)
господарства "ЛЮДМИЛА", с. Вербуватівка

до відповідача-1: Відділу державної
виконавчої служби Юр'ївського
районного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Дніпропетровської області,

відповідача-2: Головного управління
державної Казначейської служби у
Дніпропетровській області

про стягнення збитків

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: Криволапа Н.С., дов. від
12.08.2014 року, представник;

Толстунов В.П. - директор

від відповідача 1: Рєзнік О.С. -
посвідчення №00505;

від відповідача 2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Селянське (фермерське) господарство
"ЛЮДМИЛА" звернулось до господарського
суду з позовом про визнання незаконною
бездіяльність відділу державної
виконавчої служби Юр'ївського
районного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області щодо
неповернення позивачу 202, 93 тони
насіння соняшнику та стягнення з
Головного управління державної
казначейської служби у
Дніпропетровській області шкоди
(збитків) у розмірі 100 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
10.10.08р. державним виконавцем ВДВС
Юр'ївського районного управління
юстиції Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Андруховим
Д.Г. в присутності ОСОБА_5 накладено
арешт та описано 202, 93 тони насіння
соняшника, що знаходилися на складі
боржника, розташованому за адресою:
АДРЕСА_1, про що було складено акт опису
і арешт серія АА №199105 від 10.10.08р.
Описане майно передано на зберігання
ОСОБА_6 про що зроблено запис в акті
опису та арешту. Поставною державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Юр'ївського
районного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Мікульшина
О.В. від 22.05.09р. було повернуто
виконавчий документ стягувачеві на
підставі ст. 40 Закону України "Про
виконавче провадження". Отже, під час
винесення постанови про повернення
виконавчого документа державний
виконавець повинен скасувати арешт та
повернути майно боржнику, чого не було
зроблено. Крім того, в ході виконавчого
провадження описане майно не було
оцінено та реалізовано, і на
сьогоднішній день майно так і не
повернуто селянському (фермерському)
господарству "ЛЮДМИЛА".

Таким чином, позивач вважає, що
бездіяльністю державного виконавця, а
саме безвідповідальним відношенням до
описаного та арештованого майна, не
забезпеченням зберігання описаного та
арештованого майна, а також незаконним
неповерненням селянському
(фермерському) господарству "ЛЮДМИЛА"
арештованого майна, позивачу завдало
збитків у розмірі 689 962 грн. (вартість
насіння соняшнику, яке незаконно ВДВС
Юр'ївського районного управління
юстиції не повернуло позивачу).
Відповідно до довідки
Дніпропетровської торгово-промислової
палати від 11.06.14р. №733/07-08 вартість
насіння соняшнику на внутрішньому
ринку України станом на 03.06.14р. складає
5000 грн./т. Кількість неповернутого
насіння соняшника - 202,93т. Вартість
неповернутого насіння соняшника -
5000грн./т.х202,93т.=1 014 650 грн. Отже, загальна
сума завданої шкоди (збитків) складає 1
014 650 грн., але позов подано на суму 100 000
грн., оскільки у позивача немає
можливості сплатити судовий збір, який
складатиме 20 293 грн.

Відділ державної виконавчої служби
Юр'ївського районного управління
юстиції Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області заперечує
проти позовних вимог та просить
визнати діяльність останнього по
виконанню судового наказу №14/19 від
19.05.08р. по стягненню з селянського
(фермерського) господарства "ЛЮДМИЛА"
на користь ОСОБА_5 заборгованості в
сумі 226 331, 44 грн. законною. ВДВС
Юр'ївського РУЮ ГУЮ у
Дніпропетровській області зазначає, що
в процесі вивозу насіння соняшника
проводилося зважування, про що
складалися відповідні акти державного
виконавця, де присутні підписи голови
СФГ "Людмила" ОСОБА_2 та його
представника за довіреністю ОСОБА_9,
тобто представник та голова позивача
приймали безпосередню участь у вивозі
насіння соняшника. Також, відповідач-1
вказує, що на даний час позивач
фактично втратив право оскаржувати дії
або бездіяльність державного
виконавця за виконавчим провадженням,
яке було завершено 22.05.09р., у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Крім того, відповідач-1 вказує, що
позивач добре володіє інформацією про
долю насіння соняшника в кількості 202, 93
тони після вивозу оскільки акт про
часткове виконання рішення суду
підписаний ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Підставою для відмови в задоволенні
позову відповідач-1 вважає той факт, що
17.10.08р. позивач подав на ім'я в.о.
начальника ВДВС Юр'ївського РУЮ ГУЮ у
Дніпропетровській області скаргу на
дії державного виконавця стосовно
опису та вивозу насіння соняшника, але
22.10.08р., тобто в день складення акту про
часткове виконання рішення суду від
22.10.08р., позивач до ВДВС Юр'ївського РУЮ
ГУЮ у Дніпропетровській області надає
заяву про те, що скаргу на дії
державного виконавця від 17.10.08р.
вважати відкликаною. Таким чином, з
жовтня 2008 року по жовтень 2012 року у
позивача були відсутні претензії до
дій державного виконавця стосовно
насіння соняшника.

30.07.14р. позивач звернувся до суду із
заявою про визнання поважними причини
пропущення строку для звернення до
суду за захистом порушеного права та
поновлення пропущеного за поважних
причин строку для звернення до суду за
захистом порушеного права посилаючись
на те, що селянське (фермерське)
господарство "ЛЮДМИЛА" з поважних
причин було пропущено строк для
звернення до суду за захистом
порушеного права, оскільки по-перше,
позивачу не було відомо про постанову
про повернення виконавчого документа
від 22.05.09р., по-друге, на сьогоднішній
день так і не встановлено
місцезнаходження та інформація щодо
реалізації описаного та арештованого
насіння соняшника, оскільки
відповідач-1 або не надає відповіді
взагалі, або перекручує факти, або
надає взагалі різні відповіді, з яких
можна зробити висновок, що відповідач-1
і сам не знає долю насіння соняшника,
по-третє, позивач неодноразово
намагався захистити свої порушені
права, звертавшись до правоохоронних
органів та судових інстанцій.

Також, позивач надав заперечення на
відзив відповідача-1 де зазначив, що
посилання на те, що позивач володіє
інформацією про подальшу долю насіння
соняшника оскільки було укладено акт
про часткове виконання рішення суду, не
відповідає дійсності, по-перше, акт про
часткове виконання рішення є
підтвердження лише того, що позивач
передав грошові кошти ОСОБА_5 в рахунок
часткового погашення боргу. Даний акт
не є документом первинного обліку та не
може підтверджувати факт реалізації
майна. Крім того, акт про часткове
виконання рішення суду не є документом,
який підтверджує проведення торгів.
По-друге, у заяві від 20.03.12р. про
долучення документів до матеріалів
кримінальної справи чітко зазначено,
що ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 лише грошові
кошти. По-третє, описане та арештоване
майно державним виконавцем Андруховим
Д.Г. було передано на зберігання ОСОБА_6,
про що зроблено запис в акті опису та
арешту та вказано відповідачем-1 у
відповіді №03/3551 від 19.12.12р. Отже, ОСОБА_2
не мав змоги розпоряджатися
арештованим та описаним відповідачем
майном.

У зв'язку з перебування судді Мартинюка
С.В. у відпустці відповідно до п. 3.1.11
Положення про автоматизовану систему
документообігу справу було передано
для розгляду судді Крижному О.М.

Ухвалою господарського суду від 15.08.2014
року справу прийнято до провадження
суддею Крижним О.М.

Ухвалою господарського суду від 21.08.2014
року справу прийнято до провадження
суддею Мартинюком С.В.

Ухвалою господарського суду від 23.09.2014
року строк розгляду вирішення спору
продовжено до 05.11.2014 року.

Згідно із статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні від 14.07.14р. було
оголошено перерву до 30.07.14р.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу
представниками сторін не заявлялось.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.02.2008 року господарським судом
Дніпропетровської області у справі
№14/19-08 прийнято рішення про часткове
задоволення позову та стягнення з
селянського (фермерського)
господарства "Людмила" ()
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) 223
992 грн. - суму боргу, 2 239 грн. 99 коп. -
витрат на держмито, 99 грн. 45 коп. - витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

19.05.2008 року на виконання зазначеного
рішення суду видано наказ про
примусове виконання.

За заявою фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5 від 22.05.2008 року державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Юр'ївського
районного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Мікульшиним
О.І. винесена постанова від 30.04.2008 року
про відкриття виконавчого провадження
з примусового виконання наказу
господарського суду Дніпропетровської
області №14/19-08 від 19.05.2008 року.

04.06.2008 року державним виконавцем
Андруховим Д.Г. відділу державної
виконавчої служби Юр'ївського
районного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області при
примусовому виконанні наказів
господарського суду Дніпропетровської
області: №7/67-07 від 11.04.2007 року про
стягнення з селянського (фермерського)
господарства "Людмила" ()
на користь держави державне мито в сумі
102 грн., та витрат на
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи у суді у розмірі 118 грн.;
№14/19-08 від 19.05.2008 року про стягнення з
селянського (фермерського)
господарства "Людмила" ()
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_1)
боргу 226 331, 44 грн. об'єднані виконавчі
провадження №145, №273 та №281 у зведене
виконавче провадження №145 на загальну
суму 226 551, 44 грн.

18.06.2008 року державним виконавцем
Андруховим Д.Г. накладено арешт на
кошти в розмірі 249 094, 38 грн., що
містяться на рахунках селянського
(фермерського) господарства "Людмила".

07.07.2008 року державним виконавцем
Андруховим Д.Г. накладено арешт на
кошти в розмірі 249 094, 38 грн., що
містяться на рахунках селянського
(фермерського) господарства "Людмила".

01.08.2008 року державним виконавцем
Андруховим Д.Г. винесена постанова про
звернення стягнення на майно
селянського (фермерського)
господарства "Людмила".

10.10.2008 року державним виконавцем
Андруховим Д.Г. відділу державної
виконавчої служби Юр'ївського
районного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області при
примусовому виконанні зведеного
виконавчого провадження №145 про
стягнення з селянського (фермерського)
господарства "Людмила" понад 202 732, 08 грн.
на користь держави та фізичних осіб
боргу на суму 226 551, 44 грн., виконавчого
збору 22 655, 14 грн. - загальна суму 249 206, 58
грн. в присутності стягувача фізичної
особи - підприємця ОСОБА_5 описано та
арештовано 202, 93 тони насіння соняшника,
що знаходилися на складі боржника,
розташованому за адресою: вул.
Центральна, с. Вербуватівка,
Дніпропетровської області, про що
складено акт опису та арешту серія АА
№904687 від 10.10.08р.

Описане майно було передано на
зберігання ОСОБА_6, про що зроблено
запис в акті опису та арешту.

Згідно Акту державного виконавця від
10.10.2008 року боржник бути присутнім при
проведенні опису та арешту майна
відмовився, на вимогу державного
виконавця відчинити приміщення, де
зберігається майно, відповів відмовою.

22.05.2009 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Юр'ївського районного управління
юстиції Мікульшиним О.І. керуючись
статтями 40, 76 Закону України "Про
виконавче провадження" винесена
постанова про повернення виконавчого
документу №14/19-08 від 19.05.2008 року органу
що його видав оскільки стягувач не
здійснив авансування витрат на
проведення виконавчих дій, незважаючи
на попередження державного виконавця
про повернення йому виконавчого
документа. Частково стягнуто 150 000 грн.,
залишок не стягнутої суми становить 76
331, 44 грн.

12.04.2012 року державним виконавцем
Муржиєвою І.О. відкрито виконавче
провадження з виконання наказу
господарського суду Дніпропетровської
області №14/19-08 виданого 19.05.2008 року про
стягнення з селянського (фермерського)
господарства "Людмила" 76 331, 44 грн.
залишок боргу.

19.04.2012 року державним виконавцем
Муржиєвою І.О. виконавче провадження з
примусового виконання наказу
господарського суду Дніпропетровської
області №14/19-08 від 19.05.2008 року приєднано
до зведеного виконавчого провадження
№37819567.

Постановою державного виконавця від
09.11.2012 року виконавче провадження з
примусового виконання наказу
господарського суду Дніпропетровської
області №14/19-08 від 19.05.2008 року зупинено.

Позивач вбачає бездіяльність
відповідача в тому що під час винесення
постанови від 22.05.2009 року про
повернення виконавчого документа
державний виконавець не скасував арешт
та не повернув майно боржнику, не
забезпечив зберігання описаного та
арештованого майна, яка є в причинному
зв'язку зі збитками позивача - сумою
вартості неповернутого насіння
соняшника, що і є причиною спору.

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів може бути,
зокрема, відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції
України, кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідальність згідно даної статті
несе сама держава, а не її органи або
посадові чи службові особи. Останні
здійснюють свої функції не як приватні
особи в своїх інтересах, а від імені
держави та в межах покладеної на них
державної компетенції.

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про
виконавче провадження" збитки,
заподіяні державним виконавцем
громадянам чи юридичним особам при
здійсненні виконавчого провадження,
підлягають відшкодуванню в порядку,
передбаченому законом.

Постановою Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 13.02.2013 року по справі №1-408
кримінальну справи по обвинуваченню
ОСОБА_12 у здійсненні злочинів
передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч.3 ст.
358 Кримінального кодексу України
направлено прокурору
Дніпропетровської області для
організації проведення додаткового
досудового розслідування.

З метою встановлення даних про хід
кримінального провадження щодо
обвинувачення ОСОБА_12 судом було
зроблено запити до Дніпропетровського
районного відділу міліції, прокуратури
Дніпропетровської області,
прокуратури Дніпропетровського
району.

Як вбачається з відповіді
Дніпропетровського РВ ГУМВ України в
Дніпропетровській області досудовим
розслідуванням встановлено, що ОСОБА_12
наприкінці жовтня 2008 року шляхом
обману заволодів насінням соняшника у
кількості 202930 кг., вартістю 190000 грн., яке
належить ОСОБА_5, після чого
розпорядився ним за власним розсудом.
Також Дніпропетровським
РВ ГУМВ України в Дніпропетровській
області зазначено, що прокуратурою
Дніпропетровського району була
визначена територіальна підслідність
кримінального провадження №0000211
за Жовтневим РВ ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області.

Враховуючи викладене, господарським
судом було направлено запит до
прокуратури Жовтневого району.

14.10.2014 року судом отримано відповідь на
запит від прокуратури Жовтневого
району, з якого вбачається, що
кримінальне провадження №0000211
направлено до прокуратури
Дніпропетровської області для
вирішення питання про територіальну
підслідність.

Частиною 3 статті 11 Закону України "Про
державну виконавчу службу"
передбачено, що шкода, заподіяна
державним виконавцем фізичним чи
юридичним особам під час виконання
рішення, підлягає відшкодуванню у
порядку, передбаченому законом, за
рахунок держави.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду визначає ст. 1166
Цивільного кодексу України. Згідно
названої статті майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Згідно статті 1173 цього Кодексу шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Розглядаючи заявлені позивачем
вимоги, суд виходить з того, що
підставою для притягнення органу
державної виконавчої служби до
відповідальності у вигляді стягнення
збитків є наявність факту
неправомірних дій - бездіяльності
державного виконавця при виконанні
вимог виконавчого документа,
виникнення шкоди та причинний зв'язок
між бездіяльністю державного
виконавця і заподіяною ним шкодою.

Оцінюючи доводи позивача та надані
сторонами докази, суд виходить з
загальних принципів цивільного права.
Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: 1) протиправної
поведінки; 2) наявності збитків; 3)
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками; 4)
вини.

Відсутність хоча б одного з
вищевказаних елементів, які утворюють
склад цивільного правопорушення,
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання ним взятих на себе
зобов'язань.

Тобто, для застосування
відповідальності у вигляді стягнення
збитків, позивач повинен довести
наявність у нього збитків,
протиправних дій відповідача та
причинного зв'язку між збитками
позивача та діями відповідача.

З аналізу наведеного слідує, що вимога
про відшкодування збитків (шкоди) може
пред'являтися виключно у разі, якщо
збитки є результатом порушення права і
виключно до особи, яка це право
порушила.

В постанові Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992р. "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" та в
роз'ясненнях президії Вищого
арбітражного суду України №02-5/215 від
01.04.1994р. "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" зазначається, що
шкода підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
встановлено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку із знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); та доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

З огляду на викладене можливо зробити
висновок, що збитками (шкодою) в
розумінні положень цивільного
законодавства, є реальні витрати,
зроблені кредитором, втрата або
пошкодження його майна, а також
неодержані доходи, які він би отримав у
разі якщо його право не було би
порушено. Зобов'язання відшкодування
завданої шкоди (збитків) є наслідком
неправомірної поведінки особи, яка
порушує законні цивільні права іншої
особи, тобто деліктна відповідальність
настає лише за винне завдання шкоди.

Оскільки стягнення збитків є заходом
цивільної відповідальності. Позивачу
потрібно довести суду факт заподіяння
йому збитків та розмір заявлених до
стягнення збитків.

Факт заподіяння збитків позивач
обґрунтовує тими обставинами, що
внаслідок протиправної бездіяльності
державної виконавчої служби майно,
яке було описано та арештовано, не було
повернуто після винесення постанови
про повернення виконавчого документа.

У розгляді позовів про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок
неправомірних дій державних
виконавців при виконанні судового
рішення, слід враховувати, що згідно зі
статтею 85 Закону України "Про виконавче
провадження" на дії (бездіяльність)
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби або відмову від вчинення ними
дій може бути подано скаргу до
начальника відповідного органу
державної виконавчої служби або до
відповідного суду. Отже, факт
неправомірності дій державного
виконавця або інших посадових осіб
державної виконавчої служби на момент
розгляду господарським судом спору про
відшкодування шкоди повинен вже бути
встановлений відповідними засобами
доказування (п. 9 абз. 2 Роз'яснення
Вищого арбітражного суду України від
01.04.1994 року №02-5/215 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди").

Згідно ст. ст. 32, 34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Отже, позивачем не доведена належними
доказами протиправність
бездіяльності та наявність вини
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Юр'ївського районного управління
юстиції Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області.

Крім того, суд вважає недоведеним сам
факт понесення збитків позивачем у
заявленому розмірі, оскільки, як
вбачається з матеріалів виконавчого
провадження внаслідок вилучення в
позивача насіння соняшника грошове
зобов'язання останнього було зменшено
на 150 тис. грн.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 24.10.2011
року № 10 "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" розгляд
господарськими судами скарг у порядку
статті 1212 Господарського
процесуального кодексу України є
однією з форм судового контролю щодо
виконання рішень, ухвал, постанов, а
виконання рішення, ухвали постанови
господарського суду є невід'ємною
частиною судового процесу. Отже,
зазначені скарги щодо виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів підлягають розгляду
господарським судом, який розглянув
відповідну справу у першій інстанції,
тобто тим господарським судом, що видав
виконавчий документ (наказ чи ухвалу).
Розгляд таких скарг здійснюється
господарськими судами за правилами
Господарського процесуального кодексу
України.

Господарським судам підвідомчі на
загальних підставах справи зі спорів,
пов'язані з визнанням права на майно, на
яке накладено арешт, і про зняття з
нього арешту та з розглядом позовів до
юридичної особи, яка зобов'язана
здійснити стягнення коштів з боржника
у разі невиконання рішення з вини цієї
юридичної особи (статті 60 і 87 Закону
України "Про виконавче провадження"), -
за умови, коли сторонами у судовому
процесі є підприємства чи організації
у розумінні статті 1 ГПК. Що ж до скарг,
які подаються до суду на підставі
статті 82 названого Закону та статті 1212
ГПК, то, за змістом останньої з названих
норм, їх розглядає виключно місцевий
господарський суд, яким відповідну
справу розглянуто у першій інстанції
(п. 11 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 24.10.2011
року № 10 "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам").

За змістом частини четвертої
статті 82 Закону України "Про виконавче
провадження" і частини першої статті 1212
ГПК розгляду господарським судом
підлягають ті скарги на рішення, дії чи
бездіяльність органу Державної
виконавчої служби, які подано
прокурором або сторонами виконавчого
провадження (стягувачем чи боржником),
відкритого на підставі виданого
господарським судом виконавчого
документа; скарги ж, подані іншими, крім
зазначених, особами розгляду в
господарських судах не підлягають.
(Постанова Пленуму Вищого
господарського суду України, від 17.10.2012,
№ 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України").

Відповідно до ст. 1212 ГПК України,
скарги на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.
Скарги на дії органів Державної
виконавчої служби розглядаються
господарським судом, про час і місце
якого повідомляються ухвалою стягувач,
боржник чи прокурор та орган виконання
судових рішень. Неявка боржника,
стягувача, прокурора чи представника
органу Державної виконавчої служби в
судове засідання не є перешкодою для
розгляду скарги. За результатами
розгляду скарги виноситься ухвала, яка
надсилається стягувачеві, боржникові
та органові виконання судових рішень.

Таким чином, провадження у справі
в частині позовних вимог про визнання
незаконною бездіяльності відділу
державної виконавчої служби
Юр'ївського районного управління
юстиції підлягає припиненню на
підставі п.1 ч.1 ст.80 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки дані вимоги не підлягають
вирішенню в господарських судах в
порядку позовного провадження. В іншій
частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Провадження у справі в частині
позовних вимог про визнання незаконною
бездіяльності відділу державної
виконавчої служби Юр'ївського
районного управління юстиції -
припинити.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду

Повне рішення складено - 10.11.2014 року.

Суддя С.В. Мартинюк