ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р.Справа № 922/3262/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Компанії "Транс Фортуна"
Тарас Лисик Млини, Польща до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прайм Комерс", м.
Харків про стягнення коштів в розмірі
4332,00 євро за участю представників
сторін:

позивача - Бурбан В.М., довіреність № 1
від 31.10.2014 року;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Компанія "Транс Фортуна"
Тарас Лисик, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прайм Комерс", про
стягнення заборгованості в сумі 4332
(чотири тисячі триста тридцять два)
Євро, що еквівалентно 68575 (шістдесят
вісім тисяч п`ятсот сімдесят п`ять)
гривень 56 копійок за неналежне
виконання умов Договору № 11-04/2014 (далі -
Договір) основного боргу, 332 (триста
тридцять два) Євро, що еквівалентно 5255 (
п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять)
гривень 56 копійок штрафних санкцій за
несвоєчасне повернення грошових
коштів, витрати по сплаті судового
збору в сумі 1827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) гривень.

Позовні вимоги вмотивовано
невиконанням відповідачем умов
Договору № 11-04/2014 від 11.04.2014 року.

26 вересня 2014 року від позивача до
канцелярії суду надійшла заява за вх.
№33522 про розгляд справи без участі
представника позивача, яка долучена до
матеріалів справи.

Представник позивача був присутнім у
судовому засіданні 04 листопада 2014 року
та підтримав позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідач свого представника у судове
засідання не направив, про причину
неявки суд не повідомив, відзив на
позов не надав, про час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Розглянувши матеріали справи,
повно та всебічно дослідивши обставини
та докази на їх підтвердження, судом
встановлено наступне.

11 квітня 2014 року між Компанією
"Транс-Фортуна" Тарас Лисик (позивачем)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Прайм комерс"
(відповідачем) було укладено Договір №
11-04/2014, відповідно до якого позивач
зобов'язався виконати послуги по
доставці, зберіганню та обробці
замовлень (далі - послуги), а відповідач
прийняти та оплатити її в термін і на
умовах Договору.

Згідно п. 2.1. Договору, умови
перевезення, в тому числі: кількість і
асортимент, маршрут слідування, адреса
доставки, вантажовідправник і
вантажоотримувач, дата відвантаження і
терміни доставки вантажу, вартість
доставки обумовлюються разовими
Заявками додатково до кожного окремого
перевезення.

Пунктом 3 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу
України закріплено принцип свободи
договору, який передбачає, що сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлене договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу
України за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організовувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням. Умови
договору транспортного експедирування
визначаються за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом,
іншими нормативно - правовими актами.

У відповідності до ст. 207 ЦК України та
ст. 181 ГК України Договором обумовлено,
що правочин, оформлений факсовим та
електронним листуванням, вважається
таким, що вчинений у письмовій формі.

Згідно ч. 2 ст. 64 Закону України "Про
автомобільний транспорт", організація
міжнародних перевезень пасажирів та
вантажів автомобільним транспортом
здійснюється перевізником відповідно
до міжнародних договорів з питань
міжнародних автомобільних перевезень.
Такі правовідносини врегульовані
Конвенцією про договір міжнародного
перевезення вантажів по дорогах від
19.05.1956 року (Конвенція КДПВ).

У відповідності до п. 1 ст. 1 та п. 1 ст. 9
Конвенції про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів
від 19 травня 1956 року (зі змінами та
доповненнями, внесеними Протоколом від
05.07.1978 року): Конвенція застосовується
до будь-якого договору автомобільного
перевезення вантажів транспортними
засобами за винагороду, коли зазначені
в договорі перевезення вантажів
транспортними за винагороду, коли
зазначені в договорі місце прийняття
вантажу для перевезення і місце,
передбачене для доставки, знаходяться
у двох різних країнах, з яких принаймні
одна є договірною країною, незважаючи
на місце.

11 квітня 2014 року позивач (виконавець)
отримав та погодив від відповідача
(замовника) Договір - заявку № 1104/14 на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом (далі - Заявка). Відповідно
до Заявки позивач здійснив доставку
вантажу по маршруту Ірунь (Іспанія) -
Новоамвросіївське (Україна).

З матеріалів справи вбачається, що
послуга виконана позивачем повністю.
Зауважень від відповідача не
надходило. Перевезення вантажу
підтверджується Митною декларацією
(СМR).

30 квітня 2014 року на оплату послуги
позивачем був виставлений
рахунок-фактура № FVS/00005/04/2014 на суму 4000
Євро.

Відповідно до п. 4.3. Договору,
відповідач зобов'язаний був оплатити
виставлений рахунок протягом 7 днів,
тобто до 06 травня 2014 року.

Однак, зобов'язання взяті відповідачем
по вказаному Договору не були виконані,
а саме відповідачем порушений порядок
і строки розрахунків встановлені
вказаним Договором.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порядку досудового врегулювання
спору, 07.07.2014 року на адресу відповідача
позивачем було направлено претензію з
додатками, необхідними для вирішення
спірного питання, в тому числі акт
виконаних робіт № 24-04/2014 від 24.04.2014 року,
проте відповіді від відповідача не
надійшло, кошти в добровільному
порядку сплачено не було, що змусило
позивача звернутись до господарського
суду Харківської області за захистом
своїх прав та законних інтересів,
оскільки пунктом 7.2. Договору
передбачено, що при виникненні спірних
питань між сторонами Договору, спір
підлягає розгляду господарським судом
в м. Харкові та з застосуванням
українського законодавства.

У відповідності до Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" ціна позову про
стягнення іноземної валюти
визначається в іноземній валюті та
національній валюті України
відповідно до офіційного курсу,
встановленого Національним банком
України на день подання позову (п. 4 ч. 1
ст. 55 ГПК); при визначенні ціни позову,
поданого в іноземній валюті, необхідно
виходити з тієї валюти, в якій
провадились чи повинні бути проведені
розрахунки між сторонами.

Одже, за домовленістю сторін вартість
послуг була визначена у розмірі 4000
(чотири тисячі) Євро, що еквівалентно
63320,00 (шістдесят три тисячі триста
двадцять) гривні (4000 євро х 15,83 за курсом
НБУ) на день подання позовної заяви до
суду з врахуванням офіційного курсу
гривні щодо іноземних валют,
встановленого НБУ.

Як свідчать матеріали справи,
вищевказана сума заборгованості
відповідачем залишається не сплаченою.
За таких обставин, враховуючи
доведеність факту порушення
відповідачем умов діючого
законодавства та договору, те, що
позовні вимоги обґрунтовані,
правомірні, доведені матеріалами
справи, суд задовольняє позовні вимоги
в сумі основної заборгованості у
розмірі 4000 євро, що еквівалентно 63320,00
грн.

Розглядаючи питання щодо стягнення з
відповідача штрафних санкцій у розмірі
332 (триста тридцять два) Євро, що
еквівалентно 5255,56 грн., а також даючи
правову оцінку вказаній вимозі, суд
виходить з наступного.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченим кодексом, іншими
законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Так, п. 5.1.Договору сторони визначили, що
у разі затримки у розрахунках за
поставлену продукцію (п.4.3 Договору)
позивач має право нараховувати штрафні
санкції відповідачу у розмірі 0,1 % від
величини затриманих платежів за кожен
день прострочення.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем був наданий розрахунок
штрафних санкцій за весь період
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання (з 06.05.2014 року по
28.07.2014 року), відповідно до якого сума
штрафних санкцій складає 332 Євро, що
еквівалентно 5255,56 грн.

Перевіряючи правильність розрахунку
заявлених позивачем до стягнення сум
штрафних санкцій, господарський суд
встановив, що вони розраховані вірно,
згідно вимог діючого законодавства та
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського
кодексу України, ст. 509, 526, ч.1 ст.530, 549, 610,
611 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43,
47-49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прайм комерс" (61052,м.
Харків, вул. Котлова, буд. 68, , р/р 0175 ПАТ АКТАБАНК м.
Дніпропетровськ, МФО 307394) на користь
Компанії "Транс-Фортуна" Тарас Лисик
Млини 142 37-552 Млина Польща (Polska, Mlyny, powiat
Jaroslavski, woj. Podkarpackie, банківські реквізити:
ACC#: 665135 Bank Polska Kasa Opieki S.A. ul. Rynek
15, Radymno SWIFT CODE: PKOPPPLPW) - 4000 (чотири тисячі)
Євро, що еквівалентно 63320 (шістдесят три
тисячі триста двадцять) гривні
основного боргу, 332 (триста тридцять
два) Євро, що еквівалентно 5255 (п'ять
тисяч двісті п'ятдесят п'ять) гривень 56
копійок штрафних санкцій за
несвоєчасне повернення грошових
коштів, витрати по сплаті судового
збору у розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 10.11.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/3262/14