ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" листопада 2014 р.Справа № 922/2398/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

головуючий суддя Лаврова Л.С.

судді: Аюпова Р.М. , Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом СПДФО ОСОБА_2, м. Харків до
Товарна біржа "Правопорядок", м. Харків ,
Арбітражний керуючий Корольов Вадим
В"ячеславович 3-я особа ОСОБА_5,
ПАТ"Банк"Форум" м.Київ про визнання
торгів такими, що не відбулися за
участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_1

відповідача - не з'явився

другого відповідача - не з'явився

перша третя особа- Приведенна А.М.

друга третя особа - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року до суду звернувся
Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_2 ( надалі - позивач)
до товарної біржі "Правопорядок" (
перший відповідач), арбітражного
керуючого ОСОБА_4 ( другий відповідач) ,
першої третьої особи - ОСОБА_5 ( першої
третьої особи) та Публічного
акціонерного товариства "Банк "Форум" (
друга третя особа ) визнати такими, що
не відбулися біржові торги з
реалізації нерухомого майна - 1/2 частки
квартири АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_2, -
які відбулися 15 червня 2011 року на
Товарній біржі "Правопорядок" та
стягнути з відповідачів судові витрати
.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на порушення прав
позивача при проведені публічних
торгів відповідно до протоколу № 8 від
15.06.2011 року та сам порядок проведення
торгів.

Стосовно першого відповідача Товарної
біржі "Правопорядок ( код 36133158) судом
встановлено наступне, що у
відповідності до Спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців ,
діяльність біржі припинена у зв*язку з
визнанням її банкрутом у справі за №
5023/1083/12 Харківського суду Харківської
області ( т.1 а.с.154-156).

Щодо другого відповідача, арбітражного
керуючого Корольова В.В., у
відповідності до ст.1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Господарський суд порушує справи за
позовними заявами: підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів; державних та інших органів,
які звертаються до господарського суду
у випадках, передбачених законодавчими
актами України; прокурорів та їх
заступників, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави; Рахункової палати, яка
звертається до господарського суду в
інтересах держави в межах повноважень,
що передбачені Конституцією та
законами України. Прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.
Господарський суд порушує справи про
банкрутство за письмовою заявою
будь-кого з кредиторів, боржника
(стаття 2 Господарського
процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 3-1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" (
в редакції до 19.01.2013 р) арбітражним
керуючим (розпорядником майна,
керуючим санацією, ліквідатором) може
бути призначено фізичну особу -
суб*єкта підприємницької діяльності,
яка має вищу юридичну або економічну
освіту, володіє спеціальними знаннями
та не є зацікавленою особою щодо
боржника і кредиторів. Згідно з цим
Законом одна і таж особа може
виконувати функції арбітражного
керуючого (розпорядника майна) на всіх
стадіях провадження у справі, про
банкрутство відповідно до вимог цього
Закону. Якщо інше не передбачено цим
Законом, арбітражні керуючі діють на
підставі ліцензії арбітражного
керуючого, виданої уповноваженим
органом у порядку, встановленому
законом.

Третя особа - надала відзив на позовну
заяву та просить суд відмовити в
задоволені позовних вимог т.1. а.с.89-90).

Арбітражний керуючий Корольов Вадим
В*ячеславович ( другий відповідач по
справі) надав заперечення на позовну
заяву та просить суд відмовити в
задоволені позовних вимог, оскільки
заявником пропущений строк для
оскарження результатів торгів (
.1.а.с.97-100).

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

У судове засідання 05.11.2014 року
позивачем надано пояснення у яких
позивач змінив предмет спору та
просить визнати недійсними біржові
торги з реалізації реалізації
нерухомого майна - 1/2 частки квартири
АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_2, - які
відбулися 15 червня 2011 року на Товарній
біржі "Правопорядок", згідно з якими
право на укладення договору
купівлі-продажу отримав учасник
зареєстрований за №1- ОСОБА_5, вартість
продажу склала 122130,00 грн.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 09.02.2012 року,
укладений між ліквідатором СПД ФО
ОСОБА_2 Корольовим В.В. та ОСОБА_5,
застосувавши щодо нього наслідки
недійсності правочину.

Розглянувши наведені пояснення, суд
відмовляє у прийнятті його до розгляду
виходячи з наступного.

Відповідно до ст..22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбаченихстаттею 5 цього
Кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Як свідчать матеріали справи, судом
розпочато розгляд справи по суті, а
отже зміна предмету позову не
допускається.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

25.04.2005 року між акціонерним комерційним
банком "Форум" та ОСОБА_2 був укладений
договір іпотеки за № 0014/05/12-Z (1). ( т.1
а.с.42-45). У відповідності до предмету
договору, позивач отримав в банку 46500
доларів США з кінцевим терміном
повернення 20.04.2015 року . Предметом
іпотеки стало нерухоме майно : чотирьох
кімнатна квартира, загальною площею 133,4
кв. м., житловою площею 86,7 кв. м., що
розташована в АДРЕСА_1 , що є власністю
позивача по справі . ( т.1 а.с.42-45).

У грудні 2009 року Фізична особа -
підприємець ОСОБА_7 звернулась до
господарського суду Харківської
області з заявою про порушення
провадження у справі про банкрутство ,
в якій просила визнати її банкрутом.

В обґрунтування вказаної заяви, ФОП
ОСОБА_2 зазначила, що загальна
заборгованість перед кредиторами
складає 211 828,05 грн.

Постановою господарського суду
Харківської області від 07.12.2012р.
визнано фізичну особу-підприємця
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1), зареєстровану виконавчим
комітетом Харківської міської ради
19.12.2003р., номер запису про включення
відомостей до ЄДР 0082311, адреса:
АДРЕСА_1) - банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру.

У відповідності до ч.1 ст. 26 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" , яка
передбачає, що усі види майнових
активів (майно та майнові права)
банкрута, які належать йому на праві
власності або повного господарського
відання на дату відкриття
ліквідаційної процедури, включаються
до складу ліквідаційної маси,
ліквідатором було сформовано
ліквідаційну масу, до якої увійшло
наступне майно банкрута: 1/2 квартири
АДРЕСА_1. Згідно оцінки ЧП "АСС-А"
ліквідаційна вартість 1/2 квартири
становить 53100грн.

Продаж майна банкрута у відповідності
до приписів ст. 30 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
було здійснено на відкритих торгах.
11.05.2011 року ліквідатор ФОП ОСОБА_2 уклав
договір-доручення з ТБ "Правопорядок", в
особі Президента ОСОБА_8 про продаж на
Біржі 1/2 квартири № 13, загальною площею
133,4 кв.м. по АДРЕСА_1, початкова вартість
складає 53100,00 грн.

Протоколом № 8 від 15.06.2011 року
проведення аукціону по лоту № 2 ТБ
"Правопорядок" було проведено торги.
Право на укладення договору
купівлі-продажу отримав учасник,
зареєстрований під № 1 ОСОБА_5, інд. №
НОМЕР_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_2.
Вартість продажу склала 122 130,00 грн.

09.02.2012 року укладено договір
купівлі-продажу між ліквідатором ФОП
ОСОБА_2 Корольовим В.В. та ОСОБА_5 про
купівлю останнім 1/2 частини квартири №
13, загальною площею 133,4 кв.м. по АДРЕСА_1
за ціною 122130,00 грн. Договір посвідчено
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
та зареєстровано в реєстрі за № 241 (т.3.
арк. справи 160).

Грошові кошти у сумі 122130 грн.
ліквідатор СПДФ Корольов В.В.
перерахував ПАТ "Банку "Форум" у рахунок
погашення заборгованості позивача у
зазначеній банківській установі.

Як встановлено Харківським
апеляційним господарським судом від
11.02.2014 року у справі за № Б-50/218-09 ,
боржник, звертаючись із заявою про
порушення справи про банкрутство, на
підтвердження безспірності грошових
вимог кредиторів до боржника, а саме:
ФОП ОСОБА_10 - 31828,05 грн. надав копію
договору поставки товару від 15 травня
2007р. ; ПП ОСОБА_11 - 180 000 грн. - копію
договору про надання послуг від 24.11.2008р.
. На підтвердження заборгованості за
вищевказаними договорами боржником
надані: претензія від 16.07.2007р. та
претензія №1 від 17.09.2009р. , які не є
виконавчими документами відповідно до
переліку виконавчих документів,
визначеного Законом України "Про
виконавче провадження".

Отже, вимоги кредиторів, а саме: ФОП
ОСОБА_10 та ПП ОСОБА_11 не підтверджені
виконавчими документами, а тому не є
безспірними в розумінні положень
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

У зв*язку з чим, як було встановлено,
господарський суд Харківської області
безпідставно затвердив ліквідаційний
звіт та ліквідаційний баланс, припинив
підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2
та постановою припинив провадження у
справі №Б-50/218-09 в межах безпідставно
порушеної справи про банкрутство, тому
дана справа не могла розглядатися далі
та підлягала припиненню.

Позивач в позовній заяві стверджує, що
дійсна вартість 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 значно занижена, так, згідно
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 4329 проведеного
Харківським науково-дослідним
інститутом судових експертиз ім.
Бокаріуса , ринкова вартість1/2 частини
4-х кімнатної квартири за вказаною
адресою становить 450778 грн. ( т.2 а. с. 33-59),
не дотримання 30-денний строку з дня
публікації оголошення, допущені
порушення щодо реєстрації учасників
торгів та строки перерахування
грошових коштів за продану квартиру
позивача.

У відповідності до вимог Положення
про порядок проведення аукціонів
(публічних торгів) з реалізації
заставленого майна (Затвердженого
постановою Кабінету
Міністрів України від 22 грудня 1997 р. N
1448 ) . Організатор аукціону не пізніш
як за 30 днів до дня проведення
аукціону публікує у місцевій пресі
інформацію про майно, що підлягає
реалізації. Інформація повинна
містити: назву заставленого майна,
його місцезнаходження; відомості про
майно (технічні характеристики, рік
випуску, відновну вартість тощо);
початкову вартість реалізації майна;
суму коштів, що вносяться учасником
перед початком аукціону, назву банку,
адресу та номер рахунку, відкритого для
їх внесення; кінцевий термін
прийняття заяв; час ознайомлення з
майном; час та місце проведення
аукціону; адресу, номер телефону, час
роботи служби організації аукціону.

Фізична або юридична особа, що
виявила бажання зареєструватись як
учасник аукціону ( покупець), сплачує
за реєстрацію її як учасника аукціону
реєстраційний внесок, розмір якого
встановлюється організатором аукціону
і не може перевищувати одного
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а також вносить кошти
шляхом безготівкового перерахування
на вказаний в інформації про аукціон
рахунок в розмірі 10 відсотків
початкової вартості реалізації майна.

До правил проведення торгів
належать норми трьох видів:

1) ті , які визначають процедуру
підготовки проведення торгів;

2) ті, які регулюють порядок їх
проведення;

3) ті, які стосуються оформлення
кінцевих результатів торгів.

Під час аукціону ведеться протокол, до
якого заносяться: початкова і
остаточна ціна реалізації майна;
пропозиції покупців та відомості
про покупця, який запропонував у ході
аукціону найвищу ціну ( переможець
аукціону )( п.12 Положення) .

Протокол підписується ліцитатором,
переможцем аукціону (його
представником) і в триденний термін
надсилається організатору аукціону.

Затверджений організатором аукціону
протокол є підставою для внесення
протягом 10 днів переможцем аукціону
коштів за придбане майно на зазначені
у протоколі рахунки. п.15 Положення) .

Аукціон вважається таким, що не
відбувся, у разі 1) відсутності
покупців або наявності тільки одного
покупця;2) несплати переможцем
аукціону у десятиденний термін
повністю належної суми. ( п.17 Положення)

Так, матеріалами справи встановлено
наступне, що публікація оголошення
відбулася газеті "Біржовий вісник" №
16-0(53) від 17.05.2011 року в якому зазначено,
що заявки на участь у аукціоні
приймаються до 17 год. 10.06.2011 року, а
повинні прийматися до 12.06.2011 року, а сам
аукціон повинен бути проведений не
раніше ніж 17.06.2011 року .

У відповідності до протоколу
проведення аукціону № 8 від 15.06.2011 року
переможцем став ОСОБА_5 ( т1. а.с.124).

Тільки , 09.02.2012 року , за результатами
протоколу проведення аукціону № 8 від
15.06.2011 року було укладено договір
купівлі-продажу 1/2 квартири за 122130 грн.
АДРЕСА_1 , тобто з пропуском 10 денного
строку. (т.1.а.с.125-127).

Відповідно до ч. статті 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, а саме : зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 статті 202 ЦК України
передбачено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до частини 4 статті 202 ЦК
України визначено, що дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Під час проведення аукціону продавець
(в особі ліцитатора) та учасники
аукціону у встановленому законом
порядку певними діями (ціновими
пропозиціями) визначають переможця
торгів та ціну продажу майна, в
результаті чого переможець торгів
набуває право на придбання об'єкта.
Тому, результатом проведення аукціону
є визначення покупця-переможця
аукціону та завершення процедури
торгів шляхом підписання протоколу
ліцитатором та покупцем, який одержав
право на придбання об'єкта. Суд
зазначає, що публічні торги (аукціон) є
за своєю правовою природою
багатостороннім правочином, оскільки в
ньому мають місце всі елементи,
притаманні правочину.

Оскільки Закон України "Про
відновлення платоспроможності
відновлення боржника або визнання
його банкрутом " встановлює певний
порядок вчинення правочинів щодо
продажу майна банкрута у ліквідаційні
процедурі, то ці вимоги Закону також
охоплюються поняттям умов дійсності
правочинів , визначених ст. 203 ЦК
України.

Аукціон вважається таким, що не
відбувся, у разі: відсутності покупців
або наявності тільки одного покупця;
несплати переможцем аукціону у
десятиденний термін повністю належної
суми. ( ст. 17 Постанова Кабінету
Міністрів України від 22 грудня 1997 р. N
1448 "Про затвердження Положення про
порядок проведення аукціонів
(публічних торгів) з реалізації
заставленого майна" .

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу
України унормовано, що оспорюваний
правочин може бути визнаний недійсним
в судовому порядку за позовом однієї із
сторін цього правочину або іншої
заінтересованої особи, що заперечують
його дійсність на підставах,
встановлених законом.

Судовий захист майнових інтересів
осіб, названих у ст. 1 ГПК України,
відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України та ч. 2 ст. 20
Господарського України здійснюється
шляхом розгляду справ, зокрема, за
позовами про визнання правочину
недійсним.

Частиною першою статті 215 Цивільного
кодексу України передбачено, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначено загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, а саме: 1) зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства; 2)
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6) правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу
державної влади визнано судом
недійсним.

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Отже, угода може бути визнана недійсною
лише з підстав і з наслідками,
передбаченими законом. Тому в кожній
справі про визнання угоди недійсною
суд повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує
визнання угоди недійсною і настання
певних юридичних наслідків.

Згідно з Роз'ясненням ВАСУ №02-5/111 від
12.03.1999 року "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням угод недійсними", вирішуючи
спори про визнання угод недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам
закону; додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за
угодою; у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Як роз'яснено у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", угода може бути
визнана недійсною лише з підстав і з
наслідками, передбаченими законом,
тому в кожній справі про визнання угоди
недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.
Спір - це розбіжності або суперечності
між суб'єктами правовідносин з питання
факту або права.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно із ст. 627 Цивільного кодексу
України, відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як вбачається з закону, положення ст. 17
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" врегульовує, у
тому числі, питання правовідносин, що
виникають під час продажу майна
боржника під час провадження по справі
про банкрутство, а також підстави для
визнання угод, укладених боржником,
недійсними.

Відповідно до ч.10 ст. 17 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
керуючий санацією в трьохмісячний
строк з дня прийняття рішення про
санацію має право відмовитися від
виконання договорів боржника,
укладених до порушення провадження у
справі про банкрутство, не виконаних
повністю або частково, якщо: виконання
договору завдає збитків боржнику;
договір є довгостроковим (понад один
рік) або розрахованим на одержання
позитивних результатів для боржника в
довгостроковій перспективі, крім
випадків випуску продукції з
технологічним циклом, більшим за
строки санації боржника; виконання
договору створює умови, що
перешкоджають відновленню
платоспроможності боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону про
банкрутство, особою, що вправі
звертатися із заявами про визнання
недійсними угод боржника на підставах,
визначених частиною десятою статті 17
Закону, є ліквідатор боржника.

Таким чином, по-перше, ч.10 ст. 17
вказаного закону, визначає не підстави
для визнання укладених боржником угод
недійсними, а підстави відмови від
виконання договорів боржника,
укладених до порушення провадження у
справі про банкрутство, не виконаних
повністю або частково. По-друге, право
на звернення до суду із заявою про
визнання недійсними угод боржника, на
підставах, визначених ч.10 ст. 17
вказаного закону, належить до
компетенції ліквідатора боржника.

Отже, враховуючи, що порядок продажу
майна боржника, включеного до
ліквідаційної маси останнього,
врегульований нормами, зокрема, ст. 30
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" і такий продаж
здійснюється у ліквідаційній
процедурі у межах справи про
банкрутство, спори про визнання
недійсними відповідного аукціону з
продажу майна банкрута з підстав,
передбачених нормами діючого
законодавства, та з підстав порушення,
у тому числі згаданої статті Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", вирішуються
у межах відповідної справи про
банкрутство, оскільки такі спори
безпосередньо пов'язані із здійсненням
провадження в цій справі.

Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
дії ліквідатора (ліквідаційної
комісії) можуть бути оскаржені до
господарського суду власником майна
(органом, уповноваженим управляти
майном) банкрута, особою, яка
відповідає за зобов'язаннями банкрута;
кожним кредитором окремо або
комітетом кредиторів; особою, яка
посилаючись на свої права або іншу
підставу, передбачену законом або
договором, оспорює правомірність
віднесення майнових активів або коштів
до ліквідаційної маси..

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду від 24.10.2011р.
№ 10 "Про деякі питання підвідомчості і
підсудності справ господарським
судам", до компетенції господарських
судів віднесено розгляд усіх справ про
банкрутство. Зазначені справи
відповідно до частини другої статті 4-1
ГПК України розглядаються в порядку
провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законами України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
та "Про банки і банківську діяльність".
Господарський суд вирішує у межах
розгляду справи про банкрутство спори,
безпосередньо пов'язані із здійсненням
провадження в такій справі, в тому
числі про: визнання недійсними
правочинів, вчинених керуючим санацією
(ліквідатором); визнання права
власності на майно боржника;
оскарження результатів аукціону з
продажу майна боржника.

Отже, відповідно до визначеного, спори
про визнання недійсними правочинів на
спеціальних підставах, встановлених
ст. 17 Закону про банкрутство,
підлягають вирішенню у межах справи
про банкрутство.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Враховуючи наведене та виходячи із
системного аналізу положень ГПК
України, суд вважає, що спір між
позивачем та відповідачами про
визнання торгів недійсними не підлягає
вирішенню господарським судом в
порядку позовного провадження.

Суд враховує, що така ж правова позиція
викладена у постановах Вищого
господарського суду України від 23
листопада 2011 року у справі №5015/894/11, від
20 березня 2012 року у справі № 5021/1619/2011.

Згідно п.6 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо настала
смерть фізичної особи або оголошено її
померлою чи припинено діяльність
суб'єкта господарювання, які були
однією із сторін у справі, якщо спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва.

Як вже зазначалося вище у
відповідності до Спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
діяльність Товарної біржі
"Правопорядок (код 36133158), припинена у
зв'язку з визнанням її банкрутом у
справі за № 5023/1083/12 Харківського суду
Харківської області ( т.1 а.с.154-156).

На підставі викладеного, судова
колегія дійшла згоди про припинення
провадження у справі відповідно до
приписів п. 1, 6 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 6, 202, 203, 215, 512, 513, 515, 601, 602, 626, 627
Цивільного кодексу України, ст. 202
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 5, 17, 25, 30 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст.ст. 1, 2, 4-1, 12, п. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на позивача, оскільки
відносно відповідача діяльність
припинена у зв*язку з визнанням його ї
банкрутом .

На підставі викладеного та керуючись
ст.1,2,33,44,82-85 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі припинити .

Головуючий суддя Суддя Суддя Л.С.
Лаврова Р.М. Аюпова С.Ч. Жельне