ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" квітня 2014 р.Справа № 922/893/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі Михайлюк В.Ю.

розглянувши матеріали справи

за позовом КП "Харківводоканал", м.
Харків до КП "Чугуїввода", м. Чугуїв
про стягнення 404744,57 гривень за участю
представників:

позивача - Капустник Ю.О. (довіреність
№32/810 від 25 грудня 2013 року)

відповідача - Доля О.В. (довіреність №11
від 09 січня 2014 року)

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2014 року позивач, комунальне
підприємство "Харківводоканал",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з комунального
підприємства "Чугуїввода" (відповідача)
суми заборгованості у розмірі 404744,57
гривень, у тому числі, 393583,16 гривень
суми основної заборгованості та 11161,41
гривень суми нарахованої пені.
Заявлену вимогу обґрунтував
неналежним виконанням відповідачем
умов договору №16114 на відпуск та
споживання води, укладеного між
сторонами 31 грудня 2009 року. Крім того,
позивач просив суд покласти судові
витрати на відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14 березня 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 08 квітня 2014 року.

08 квітня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду супровідним листом (вх.№11905)
витребувані судом документи на
підтвердження своєї правової позиції
по даній справі. Судом було досліджено
надані документи та долучено до
матеріалів справи.

Також, 08 квітня 2014 року представник
позивача надав через канцелярію суду
заяву (вх.№11824) про зменшення розміру
позовних вимог, в якій зазначив про
часткове погашення відповідачем суми
основної заборгованості в розмірі 88000,00
гривень, у зв'язку з чим, просив суд
стягнути з відповідача 316744,57 гривень, у
тому числі, 305583,16 гривень суми основної
заборгованості та 11161,41 гривень суми
нарахованої пені.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 08 квітня 2014 року
підтримав надану заяву про зменшення
розміру заявлених позовних вимог та
просив суд задовольнити її у повному
обсязі.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні проти відповідної
заяви позивача не заперечував.

Відповідно до ч.4 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення
по справі збільшити розмір позовних
вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Суд, розглянувши заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог,
перевіривши повноваження представника
позивача на підписання даної заяви,
встановивши, що відповідні дії
позивача не порушують права і
охоронювані законом інтереси сторін,
дійшов висновку про її прийняття до
розгляду та продовжує розгляд справи з
урахуванням прийнятої заяви.

Крім того, 08 квітня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду заяву (вх.№11903) про надання
розстрочки виконання рішення строком
на 6 місяців.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 08 квітня 2014 року
підтримав позовні вимоги, з урахування
заяви про зменшення розміру позовних
вимог, та просив суд задовольнити їх в
повному обсязі. Проти клопотання
відповідача про надання розстрочки
виконання рішення строком на 6 місяців
не заперечував.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні 08 квітня 2014 року
проти позовних вимог не заперечував,
підтримав клопотання про надання
розстрочки виконання рішення строком
на 6 місяців.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, встановив
наступне.

31 грудня 2009 року між комунальним
підприємством "Виробничо-технологічне
підприємство "Вода" та комунальним
підприємством "Чугуїввода" було
укладено договір №16114 на відпуск та
споживання води. Даний договір було
підписано повноважними представниками
з обох сторін та скріплено печатками.

12 січня 2011 року рішенням Харківської
міської Ради №132/11 комунальне
підприємство "Виробничо-технологічне
підприємство "Вода" було
реорганізовано шляхом приєднання його
до комунального підприємства
каналізаційного господарства
"Харківкомуночиствод".

23 грудня 2011 року рішенням Харківської
міської Ради №577/11 комунальне
підприємство каналізаційного
господарства "Харківкомуночиствод"
було перейменовано на комунальне
підприємство "Харківводоканал".

Відповідно до п.2.1 договору, позивач
зобов'язався відпускати питну воду
відповідачу на об'єкти, що знаходяться
на балансі, в експлуатації,
обслуговуванні відповідача,
відповідно до додатку №1 "Перелік
об'єктів водопостачання", у межах
дозволеного обсягу, встановленого
відповідно до виконаних технічних
умов.

В свою чергу, відповідач зобов'язався у
відповідності до п.3.2.2 договору,
своєчасно та в повному обсязі
проводити оплату за питну воду та
оплату пені та інших передбачених
чинним законодавством штрафних
санкцій у встановленому порядку.

За умовами п.4.1 договору, усі розрахунки
за воду здійснюються відповідачем
щомісяця на підставі рахунків позивача
за обсяги питної води, що визначені за
показниками засобів обліку води.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач свої зобов'язання за даним
договором виконав у повному обсязі,
надав договірні послуги відповідачу,
за період з 27 вересня 2013 року по 24
грудня 2013 року, на суму 523726,88 гривень, та
направив на його адресу наступні
рахунки (а.с.23-25):

- рахунок №1095774 від 07 листопада 2013 року
на суму 191143,72 гривень;

- рахунок №1107862 від 09 грудня 2013 року на
суму 174559,40 гривень;

- рахунок №1119648 від 09 січня 2014 року на
суму 158023,76 гривень.

Відповідач, в свою чергу, частково
сплатив за договірні послуги у розмірі
130143,72 гривень, у зв'язку з чим, у нього,
на час подання позову до суду, виникла
заборгованість перед позивачем у
розмірі 393583,16 гривень.

Отже, враховуючи часткове погашення
відповідачем суми основної
заборгованості в розмірі 88000,00 гривень
під час судового розгляду даної справи,
на момент винесення рішення,
заборгованість відповідача перед
позивачем складає 305583,16 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і пояснень щодо них, суд дійшов
висновку про повне задоволення
відповідного позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами - юридичними
особами на підставі господарських
договорів, є господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази повного погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
суми основної заборгованості у розмірі
305583,16 гривень нормативно та
документально обґрунтованою, та такою,
що підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 11161,41 гривень
пені, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.548 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком (ст.546
ЦКУ).

Позивач нарахував суму пені, з
урахуванням п.4.5 договору та Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" №543/96-ВР від 22 листопада 1996
року, та в порядку ч.6 ст.232
Господарського кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд,
перевіривши розрахунок пені,
нарахованої позивачем, перевіривши
період нарахування останнім вказаної
суми, дійшов висновку про те, що
відповідний розрахунок є вірним, та
таким, що відповідає нормам чинного
законодавства, а тому підлягає
стягненню з відповідача у повному
обсязі.

Розглянувши заяву відповідача про
надання розстрочки виконання рішення
по даній справі, суд дійшов висновку
про її задоволення, з наступних
підстав.

Відповідно до п.6 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.121 Господарського
процесуального кодексу України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити
виконання рішення, ухвали, постанови,
змінити спосіб та порядок їх
виконання.

В обґрунтування відповідної заяви,
відповідач посилається на
неможливість повернення грошових
коштів у розмірі 305583,16 гривень шляхом
проведення разового платежу, оскільки
одноразова сплата заборгованості
призведе до неплатоспроможності
підприємства та його банкрутства.
Зазначене підтверджується звітом про
фінансові результати за 2013 рік та
балансом на 31 грудня 2013 року.

У пункті 7 підпункту 7.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" N 9 від
17.10.2012 року (з наступними змінами та
доповненнями) Вищий господарський суд
України роз'яснив, що на підставі
статті 121 ГПК України господарський суд
має право за заявою сторони, державного
виконавця, прокурора або за власною
ініціативою у виняткових випадках
залежно від обставин справи
відстрочити, розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови (далі -
рішення), змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Застосовуючи заходи, передбачені
статтею 121 ГПК України, господарські
суди повинні мати на увазі, що
розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом. При цьому слід мати на увазі, що
розстрочка можлива при виконанні
рішення, яке стосується предметів, що
діляться (гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

У пункті 7.2. Постанови Вищий
господарський суд України зазначив, що
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК України, ця стаття не
вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо

Вирішуючи питання стосовно надання
відстрочки та розстрочки виконання
рішення суду, з заявою про яку
звернувся боржник, суд враховує, що
відстрочка та розстрочка рішення суду
має базуватися зокрема на принципах
співмірності і пропорційності з метою
забезпечення балансу прав і законних
інтересів стягувачів, боржників та
інших суб'єктів правовідносин.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач частково сплатив існуючу
заборгованість перед позивачем.

Враховуючи викладене, перевіривши
повноваження представника відповідача
щодо підписання даної заяви,
враховуючи фінансовий стан
підприємства відповідача та ступінь
його вини при виникненні даного спору,
суд вважає, що наведені обставини є
такими, що роблять неможливим
виконання судового рішення, тобто є
винятковими, а тому, задовольняє
відповідну заяви та розстрочує
виконання рішення по даній справі
рівними частинами строком на 6 місяців,
згідно наданого графіку.

Суд враховує при цьому інтереси
стягувача, оскільки такий графік
надасть змогу боржнику спланувати свою
діяльність, в тому числі і заходи, що
сприятимуть погашенню заборгованості
перед стягувачем та більш ефективного
виконання рішення суду.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких, судовий збір
покладається на відповідача,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та ст.129
Конституції України, ст.ст.530, 546, 548, 599,
612, 629 Цивільного кодексу України,
ст.ст.179, 193, 232 Господарського кодексу
України, та керуючись ст.ст.1, 12, 22, 33, 43, 44,
49, 82-85, 121 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача про надання
розстрочки виконання рішення
задовольнити.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з комунального підприємства
"Чугуїввода" (63506, Харківська область,
м.Чугуїв, вул.Щорса, 61, ,
р/р №291 в ПАТ КБ "Правекс-банк" у
м.Києві, МФО 321983) на користь
комунального підприємства
"Харківводоканал" (61013, м.Харків,
вул.Шевченка, 2, , р/р
№5522 у АТ "Банк Золоті ворота", МФО
351931) 305583,16 гривень основної
заборгованості, 11161,41 гривень пені та
6334,90 гривень судового збору.

Розстрочити виконання рішення
господарського суду Харківської
області від 08 квітня 2014 року по справі
№922/893/14 строком на 6 місяців наступним
чином:

- до 30 квітня 2014 року - 47000,00 гривень;

- до 31 травня 2014 року - 54000,00 гривень;

- до 30 червня 2014 року - 54000,00 гривень;

- до 31 липня 2014 року - 54000,00 гривень;

- до 31 серпня 2014 року - 54000,00 гривень;

- до 30 вересня 2014 року - 53744,57 гривень.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Суддя К.В. Аріт