ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року Справа № 917/631/14
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів :

головуючого Овечкіна
В.Е.,суддівЧернова Є.В., Цвігун В.Л.,за
участю представників:позивача
-Кур'ята І.В.,відповідача-не
з'явились,розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
ПАТ "Родовід банк"на
постановуХарківського апеляційного
господарського суду від 01.09.2014у
справі№917/631/14 за позовом ПАТ "Родовід
банк"доТОВ "Клуб "Спорт лайн"про зміну
умов договору від 18.09.2006
№01/2006встановив:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 05.06.2014 (суддя
Безрук Т.М.), залишеним без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 01.09.2014 (судді:
Бондаренко В.П., Ільїн О.В,. Россолов
В.В.), в позові відмовлено у зв'язку з
недоведеністю підстав для внесення
змін до договору про дольову участь у
будівництві від 18.09.2006 №01/2006,
передбачених ст.652 ЦК України.

ПАТ "Родовід банк" в поданій касаційній
скарзі просить рішення та постанову
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
а саме ст.ст.16,530,651,652 ЦК України,
ст.ст.188,193 ГК України та ст.43 ГПК
України. Зокрема, скаржник вважає, що
істотне порушення умов договору як
підстава для задоволення позовних
вимог про зміну умов договору в частині
строку завершення будівництва та
введення об'єкта в експлуатацію, яка
передбачена ч.2 ст.651 ЦК України, та на
яку власне й посилався позивач, та
істотна зміна обставин, що передбачена
ст.652 ЦК України, якою керувався суд
першої інстанції при ухваленні
рішення, є абсолютно різними
матеріально-правовими підставами
позову, внаслідок чого суд розглянув
інший предмет позову, що не відповідає
предмету позову, заявленому позивачем,
яким первісний предмет позову не
змінювався протягом всього розгляду
справи.

Колегія суддів, перевіривши фактичні
обставини справи на предмет
правильності застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення присутнього у
засіданні представника позивача,
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, а оскаржувана
постанова - скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до
господарського суду Полтавської
області з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення
про відмову в позові, апеляційний
господарський суд виходив з того, що:

Між позивачем (ПАТ "Родовід банк") та
відповідачем (ТОВ "Клуб "Спорт Лайн")
було укладено договір про дольову
участь у будівництві №01/2006 від 18.09.2006
(далі - договір), за умовами якого
відповідач приймає позивача у дольове
будівництво прибудови
адміністративно-побутових приміщень
до спортивного клубу боулінгу
загальною площею 199кв.м., що будується
за адресою: Полтавська область, м.
Кременчук, вул. Халаменюка, буд.1.

Пунктами 1.3 та 1.4 договору визначено, що
кінцевим терміном закінчення
будівництва і здачі будинку в
експлуатацію являється ІV квартал 2006
року. Протягом 10 (десяти) робочих днів з
моменту закінчення будівництва
будинку і введення його в експлуатацію
відповідач за актом приймання-передачі
передає позивачу упорядковані
адміністративно-побутові приміщення з
наданням усіх необхідних документів на
ці приміщення, а також сприяє позивачу
в оформленні права власності на них.

Додатковою угодою №2 від 20.09.2006 р. до
договору сторони узгодили строк
закінчення будівництва і введення
будинку в експлуатацію - не пізніше
01.05.2007р.

Згідно п.2.1 додаткової угоди №1 від
19.09.2006 до договору фінансування
дольового будівництва позивачем
здійснюється за наступними етапами: 1-й
етап - 45000 грн. протягом п'ятнадцяти
робочих днів з моменту набрання
чинності договором; 2-й етап - 803960 грн.
протягом тридцяти робочих днів робочих
днів з моменту набрання чинності
договором.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач листом від 04.10.2013 №07.2-11б.б/5820
звертався до відповідача з пропозицією
внести зміни до договору шляхом
укладення додаткової угоди про
продовження строку закінчення
будівництва і здачі прибудови в
експлуатацію. Факт надсилання
вказаного листа та додаткової угоди
підтверджується реєстром
рекомендованих листів від 11.10.2013.

Враховуючи те, що відповіді на вказану
пропозицію від відповідача не
надійшло, позивач звернувся до суду з
позовом про спонукання відповідача
змінити договір на підставі ст.188 ГК
України та ст.651 ЦК України.

Позивач зазначає, що необхідність
внесення змін до договору виникла
внаслідок істотної зміни обставин,
зокрема, після отримання приміщення у
власність позивач розраховував
отримувати значний прибуток від здачі
його в оренду, однак, через істотне
порушення відповідачем строків
введення будинку в експлуатацію та
передачі приміщення, позивач не
значною мірою, а повністю був
позбавлений того, на що розраховував
при укладенні договору.

Відповідач стверджує, що пропозиції
від позивача щодо внесення змін до
договору не одержував, будівництво
було заморожено на стадії виконання
внутрішніх робіт, оскільки позивачем
не було надано технічних завдань на
проведення комунікацій.

За приписами ч.4 ст.188 ГК України у разі,
якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни договору або у разі неодержання
відповіді у встановлений строк, з
урахуванням часу поштового обігу,
заінтересована сторона має право
передати спір на вирішення суду.

У відповідності до ч.1 ст.651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 652 ЦК України передбачено, що у
разі істотної зміни обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Відповідно до ч.2 ст.652 ЦК України якщо
сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Частиною 4 ст.652 ЦК України зазначено, що
зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за
рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

Доказів досягнення між сторонами згоди
про зміну умов договору матеріали
справи не містять, а надісланий
позивачем відповідачу примірник
додаткової угоди не містить
конкретного строку закінчення
будівництва.

Позивач не надав суду доказів
наявності одночасно таких умов, які є
підставою для внесення змін до
договору відповідно до вимог ст.188 ГК
України та ст.652 ЦК України.

Позивач також не довів суду належними
доказами існування обставин, які б
свідчили про те, що розірвання договору
про дольову участь суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

Однак, колегія не може погодитися з
передчасними висновками судів про
наявність підстав для відмови в позові,
з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України до
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Згідно з приписами п.2 ст.83 та ч.3 ст.101
ГПК України господарський суд,
приймаючи рішення, має право виходити
за межі позовних вимог, якщо це
необхідно для захисту прав і законних
інтересів позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони. В апеляційній інстанції не
приймаються і не розглядаються вимоги,
що не були предметом розгляду в суді
першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви
від 31.03.2014 (а.с.3-6) та заяви про зміну
підстав позову від 30.04.2014 (а.с.32-36),
позивач в суді першої інстанції просив
внести зміни до договору про дольову
участь у будівництві від 18.09.2006 №01/2006 (в
частині строку завершення будівництва
та введення об'єкта в експлуатацію)
саме на підставі ч.2 ст.651 ЦК України,
наполягаючи на тому, що внаслідок
порушення відповідачем договірного
зобов'язання щодо закінчення
будівництва об'єкта у встановлений
строк позивач був повністю позбавлений
того, на що розраховував при укладенні
договору.

В свою чергу, в обґрунтування підстав
для відмови в задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій послалися
передусім на норму ст.652 ЦК України,
згідно якої у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору, договір може бути
змінений або розірваний за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
зобов'язання. Зміна обставин є
істотною, якщо вони змінилися
настільки, що, якби сторони могли це
передбачити, вони не уклали б договір
або уклали б його на інших умовах. Зміна
договору у зв'язку з істотною зміною
обставин допускається за рішенням суду
у виняткових випадках, коли розірвання
договору суперечить суспільним
інтересам або потягне для сторін шкоду,
яка значно перевищує затрати,
необхідні для виконання договору на
умовах, змінених судом.

Таким чином, в обґрунтування позовних
вимог ПАТ "Родовід банк" не посилалося
на ст.652 ЦК України як на підставу для
зміни умов договору у зв'язку з
істотною зміною обставин.

Адже, передбачені приписами ч.2 ст.651 та
ст.652 ЦК України підстави зміни
договору є відмінними, оскільки для них
притаманні різні ознаки: в першому
випадку достатньою є доведеність
істотного порушення умов договору
однією із сторін; в другому випадку -
одночасна наявність чотирьох
передумов, пов'язаних з істотною зміною
обставин з незалежних від волі сторін
причин (сторони не могли передбачити
таку зміну), та винятковість випадку
для зміни договору за рішенням суду, а
саме, коли розірвання договору
суперечить суспільним інтересам або
потягне для сторін шкоду, яка значно
перевищує затрати, необхідні для
виконання договору на умовах, змінених
судом. Наведеним спростовується
висновок суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову, який ґрунтується на
помилковому ототожненні вказаних
підстав зміни договору.

Як роз'яснено в п.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 №6 "Про судове рішення", з огляду
на вимоги ч.1 ст.4 ГПК України,
господарський суд при прийнятті
судового рішення керується (та
відповідно зазначає в ньому) не лише
тими законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, на які
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі, якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову.

Колегія погоджується з твердженням
заявника про те, що істотне порушення
умов договору як підстава для
задоволення позовних вимог про зміну
умов договору в частині строку
завершення будівництва та введення
об'єкта в експлуатацію, яка передбачена
ч.2 ст.651 ЦК України, та на яку власне й
посилався позивач, та істотна зміна
обставин, що передбачена ст.652 ЦК
України, якою керувався суд першої
інстанції при ухваленні рішення, є
абсолютно різними
матеріально-правовими підставами
позову, внаслідок чого суд розглянув
спір з іншим предметом позову, що не
відповідає предмету позову, заявленому
позивачем, яким первісний предмет
позову не змінювався протягом всього
розгляду справи.

Відтак, касаційна інстанція вважає, що
в порушення п.2 ст.83 ГПК України
місцевий господарський суд при
вирішенні даного спору неправомірно
вийшов за межі заявлених предмета та
підстав позову, оскільки з матеріалів
справи не вбачається подачі позивачем
клопотання про внесення змін до
договору на підставі ст.652 ЦК України.

Апеляційний суд помилково на вказане
уваги не звернув.

Крім того, як роз'яснено в абзацах 4,5,7
п.3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", під предметом позову
розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення. Підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги щодо захисту
права та охоронюваного законом
інтересу. Відтак, зміна предмета позову
означає зміну вимоги, з якою позивач
звернувся до відповідача, а зміна
підстав позову - це зміна обставин, на
яких ґрунтується вимога позивача.
Одночасна зміна і предмета, і підстав
позову не допускається. Разом з тим, не
вважаються зміною підстав позову
доповнення його новими обставинами при
збереженні в ньому первісних обставин
та зміна посилання на норми
матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, наявні додаткові
посилання позивача на ч.2 ст.651 ЦК
України у заяві про зміну підстав
позову від 30.04.2014 (а.с.32-36), у
співвідношенні з позовною заявою, але
при збереженні первісних обставин,
пов'язаних з істотним порушенням
відповідачем умов договору, не можна
кваліфікувати як зміну підстав позову
в даній справі.

Колегія вважає, що на відміну від
заявленого позову про внесення змін до
договору з підстав істотного порушення
договору іншою стороною, позовна
вимога про зміну умов договору у
зв'язку з істотною зміною обставин, є
зовсім іншим предметом позову. Остання
вимога не мала бути предметом розгляду
в суді першої інстанції.

Таким чином, в порушення приписів ст.43
ГПК України місцевий господарський суд
при розгляді даної справи фактично
ухилився від здійснення оцінки
заявлених позовних вимог та їх дійсних
підстав, якими позивач обґрунтував
позов, а саме не з'ясував, чи мало місце
істотне порушення відповідачем
договірного зобов'язання щодо
закінчення будівництва об'єкта у
встановлений строк як підстава для
зміни договору згідно з ч.2 ст.651 ЦК
України.

Отже, в даному випадку внаслідок
застосування судом першої інстанції
норми ст.652 ЦК України, яка не підлягала
застосуванню до спірних правовідносин
та на яку не посилався позивач в
обґрунтування позовних вимог, мала
місце неправомірна зміна
матеріально-правових підстав позову за
власною ініціативою суду, хоча позивач
не змінював предмета чи підстави
позову.

Згідно з імперативними приписами п.4 ч.1
ст.84 ГПК України резолютивна частина
рішення має містити висновок про
задоволення позову або про відмову в
позові повністю чи частково по кожній з
заявлених вимог.

В порушення вимог ст.84 ГПК України
мотивувальна частина рішення суду
першої інстанції не містить висновку
про відмову в задоволенні вимоги
позивача про зміну умов договору на
підставі ч.2 ст.651 ЦК України. Зі змісту
рішень судів попередніх інстанцій
вбачається, що судами взагалі не
розглядалася зазначена позовна вимога.

Разом з тим, касаційна інстанція не
приймає до уваги як такі, що не мають
істотного значення для справи,
висновки судів попередніх інстанцій
про недосягнення сторонами згоди щодо
зміни умов договору та про відсутність
конкретного строку закінчення
будівництва у проекті додаткової
угоди, надісланому позивачем
відповідачу, оскільки, по-перше,
відповідний строк (не пізніше 15.12.2014р.)
зазначено в позовній заяві та заяві про
зміну підстав позову. По-друге,
рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2002 №15-рп/2002 (справа про досудове
врегулювання спорів) визначено, що
положення ч.2 ст.124 Конституції України
стосовно поширення юрисдикції судів на
всі правовідносини, що виникають у
державі, необхідно розуміти так, що
право особи (громадянина України,
іноземця, особи без громадянства,
юридичної особи) на звернення до суду
за вирішенням спору не може бути
обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.
Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист. Обрання певного засобу
правового захисту, у тому числі і
досудового врегулювання спору, є
правом, а не обов'язком особи, яка
добровільно, виходячи з власних
інтересів, його використовує. Отже,
надсилання відповідачу пропозицій про
внесення змін до спірного договору
оренди є виключно правом, а не
обов'язком позивача, тому недотримання
позивачем вимог ч.2 ст.188 ГК України щодо
обов'язку надсилання іншій стороні
пропозицій про зміну умов договору не
позбавляє його права звернутися до
суду з позовом до відповідача про зміну
умов договору за наявності спору, тобто
відсутності згоди на зміну умов
договору.

Колегія враховує, що наведеної
правової позиції дотримується
Верховний Суд України при здійсненні
перегляду рішень господарських судів у
справах зі спорів про внесення змін до
договору (постанова ВСУ від 20.11.2012 у
справі №28/5005/640/2012).

Відповідно до п.3 ст.1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
скасувати рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції і
передати справу на новий розгляд, якщо
суд припустився порушень норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Справа
направляється на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, якщо порушення
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, допущені
тільки цим судом. У всіх інших випадках
справа направляється до суду першої
інстанції.

Вказані процесуальні порушення
неможливо усунути на стадії
касаційного перегляду справи в силу
недопустимості виходу за межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, оскільки відповідно до
імперативних приписів ч.3 ст.1117 ГПК
України у касаційній інстанції не
приймаються і не розглядаються вимоги,
що не були предметом розгляду в суді
першої інстанції.

З огляду на те, що вищезгадані
порушення норм процесуального права
(ст.ст.22,43,83,84,101 ГПК України), які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення спору, допущені
судами попередніх інстанцій, колегія
вбачає правові підстави для
задоволення скарги шляхом скасування
постанови та передачі справи на новий
розгляд до господарського суду
Полтавської області в межах заявлених
предмета та підстав позову.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.1115,1117-11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПАТ "Родовід банк"
задовольнити.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 05.06.2014 та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 01.09.2014 у справі
№917/631/14 скасувати з передачею справи на
новий розгляд до господарського суду
Полтавської області.

Головуючий, суддя

В.Овечкін

Судді:

Є.Чернов

В.Цвігун