ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р.Справа № 916/321/14

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Князєвій
К.Р.

За участю представників сторін:

Від позивача: Машник К.В. за
довіреністю № 03-04/44 від 16.12.2013р.

Від відповідача: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом державного
підприємства „Ізмаїльський морський
торговельний порт" до товариства з
обмеженою відповідальністю
„Дунайбункер" про повернення майна та
стягнення 57 386,73 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Ізмаїльський
морський торговельний порт" (далі по
тексту - ДП „Ізмаїльський морський
торговельний порт") звернулось до
господарського суду Одеської області
із позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю „Дунайбункер" (далі
по тексту - ТОВ „Дунайбункер") про
зобов'язання повернути з незаконного
володіння майно - 40 футовий контейнер
МММИ 106337-5, інв. № 684, і передати його
позивачу з обов'язковим підписанням
акту приймання-передачі, а також про
стягнення заборгованості в загальному
розмірі 57 386,73 грн., яка складається із
заборгованості з орендної плати в сумі
19 179,69 грн. та неустойки в сумі 38 207,04 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані фактом
відмови відповідача повернути
позивачу орендоване майно, передане на
виконання умов договору оренди
індивідуально визначеного (нерухомого
або іншого) майна, що належить до
державної власності № 35 від 02.03.2009р., у
зв'язку із припиненням строку дії
даного договору.

Згідно із заявою від 31.03.2014р. позивач
уточнив позовні вимоги в частині
витребування майна та просив суд
вилучити з незаконного володіння ТОВ
„Дунайбункер" та повернути ДП
„Ізмаїльський морський торговельний
порт" майно - 40 футовий контейнер МММИ
106337-5, інв. № 684.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 16.04.2014р. по даній справі
позовні вимоги ДП „Ізмаїльський
морський торговельний порт" було
задоволено частково, присуджено до
стягнення із ТОВ „Дунайбункер" на
користь позивача заборгованість із
орендної плати в сумі 19 179,69 грн. та
судовий збір в сумі 1 828,62 грн.,
зобов'язано ТОВ „Дунайбунер" повернути
позивачу 40 футовий контейнер МММИ 106337-5,
інв. № 684 за актом приймання-передачі, у
задоволенні решти заявлених позовних
вимог було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014р.
вищезазначене рішення господарського
суду Одеської області від 16.04.2014р. по
даній справі було скасовано в частині
відмови у задоволенні вимог про
стягнення неустойки в сумі 38 207,04 грн. та
прийнято в цій частині нове рішення про
задоволення позовних вимог.

В свою чергу, постановою Вищого
господарського суду України від
20.08.2014р. рішення господарського суду
Одеської області від 16.04.2014р. та
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014р. по
даній справі було скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до
місцевого господарського суду.
Підставою для скасування судових
рішень попередніх інстанцій стали
ненадання належної правової оцінки
твердженням відповідача про
неможливість використання
орендованого майна через його
перебування на території ДП
„Ізмаїльський морський торговельний
порт" та твердженням про неотримання
відповідачем повідомлення про
припинення дії договору оренди
індивідуально визначеного (нерухомого
або іншого) майна, що належить до
державної власності № 35 від 02.03.2009р.
Крім того, суд касаційної інстанції
звернув увагу на тому, що одночасне
стягнення орендної плати та неустойки
у розмірі подвійної орендної плати за
користування річчю після припинення
договору найму законом не передбачено.

Після надходження матеріалів даної
справи до суду першої інстанції, за
результатами проведеного на підставі
розпорядження керівника апарату
господарського суду Одеської області
№ 680 від 09.09.2014р. повторного
автоматичного розподілу, дану справу
було передано на розгляд судді
Желєзної С.П.

Під час нового розгляду справи позивач
повністю підтримав раніше заявлені
позовні вимоги.

В свою чергу, ТОВ „Дунайбункер"
заперечувало проти позову з підстав, що
наводились суду при первісному
розгляду справи, без надання будь-яких
додаткових доказів. При цьому, під час
нового розгляду справи, відповідач
жодного разу не з'явився в судові
засідання по даній справі, незважаючи
на належне повідомлення про час та
місце судового розгляду, та про причини
неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
представника позивача, суд встановив.

02.03.2009р. між ДП „Ізмаїльський морський
торговельний порт" (Орендодавець) та
ТОВ „Дунайбункер" (Орендар) було
укладено договір індивідуально
визначеного (нерухомого або іншого)
майна, що належить до державної
власності № 35 від 02.03.2009р. (далі по
тексту - договір № 35 від 02.03.2009р.), у
відповідності до п.п. 1.1, 1.2 якого
Орендодавець передає, а Орендар
приймає в строкове платне користування
державне окреме індивідуально
визначене майно: 40 футовий контейнер
МММИ 106337-5, інв. № 684 (далі по тексту
договору - майно), що перебуває на
балансі ДП „Ізмаїльський морський
торговельний порт" (Балансоутримувач),
вартість якого визначена згідно зі
звітом про оцінку і становить 5 082,00 грн.
Майно передається в оренду з метою
зберігання устаткування.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (з наступними
змінами та доповненнями; далі по тексту
- Закон України „Про оренду державного
та комунального майна") цим Законом
врегульовано: організаційні відносини,
пов'язані з передачею в оренду майна
державних підприємств, установ та
організацій, підприємств, заснованих
на майні, що належить Автономній
Республіці Крим або перебуває у
комунальній власності (далі -
підприємства), їх структурних
підрозділів, та іншого окремого
індивідуально визначеного майна, що
перебуває в державній та комунальній
власності; майнові відносини між
орендодавцями та орендарями щодо
господарського використання
державного майна, майна, що належить
Автономній Республіці Крим або
перебуває у комунальній власності.
Орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 4, 5 Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна" об'єктами оренди за
цим Законом є зокрема нерухоме майно
(будівлі, споруди, нежитлові
приміщення) та інше окреме
індивідуально визначене майно
підприємств, орендодавцями щодо якого
виступають підприємства, установи та
організації.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Відповідно до
статті 761 цього Кодексу право передання
майна у найм має власник речі або особа,
якій належать майнові права.
Наймодавцем може бути також особа,
уповноважена на укладення договору
найму.

Положеннями п.п. 2.1, 2.4 договору № 35 від
02.03.2009р. передбачено, що орендар вступає
у строкове платне користування майном
у термін, вказаний в договорі, але не
раніше дати підписання сторонами цього
договору та акта приймання-передавання
майна. Обов'язок щодо складання акта
приймання-передавання покладається на
орендодавця.

В силу положень ст.ст. 765, 766 ЦК України
наймодавець зобов'язаний передати
наймачеві майно у користування негайно
або у строк, встановлений договором
найму. Якщо наймодавець не передає
наймачеві майно, наймач має право за
своїм вибором: вимагати від наймодавця
передання майна і відшкодування
збитків, завданих затримкою;
відмовитися від договору найму і
вимагати відшкодування завданих йому
збитків.

При цьому, згідно зі ст. 13 Закону
України „Про оренду державного та
комунального майна" передача об'єкта
оренди орендодавцем орендареві
здійснюється у строки і на умовах,
визначених у договорі оренди.

Слід зауважити, що відповідно до ст. 640
ЦК України договір є укладеним з
моменту одержання особою, яка
направила пропозицію укласти договір,
відповіді про прийняття цієї
пропозиції. Якщо відповідно до акта
цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії.

Як вбачається із матеріалів справи,
згідно з актом передачі-приймання
контейнеру від 02.03.2009р. позивачем було
передано, а ТОВ „Дунайбункер" без
будь-яких зауважень було прийнято у
користування майно, яке є предметом
договору № 35 від 02.03.2009р., а саме:
40-футовий контейнер МММИ 106337-5.

В свою чергу, у відповідності до п. 10.1
договору № 35 від 02.03.2009р., даний договір
було укладено строком на 2 роки, що діє з
01.01.2009р. до 31.12.2010р. На підставі
додаткової угоди № 1 від 04.01.2011р.
сторонами було погоджено продовження
строку дії договору до 31.12.2011р., із
правом подальшої пролонгації.

Положеннями п. 10.4 договору № 35 від
02.03.2009р. у разі відсутності заяви однієї
із сторін про припинення цього
договору або зміну його умов після
закінчення строку його чинності
протягом одного місяця договір
вважається продовженим на той самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені цим договором. Зазначені
дії оформлюються додатковим договором,
який є невід'ємною частиною договору
при обов'язковій наявності дозволу
органу, уповноваженого управляти
об'єктом оренди.

Згідно статті 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК
України договір найму укладається на
строк, встановлений договором.

Положеннями ст. 26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", ч. 2 ст. 291 ГК України передбачено,
що договір оренди припиняється,
зокрема, в разі закінчення строку, на
який його було укладено.

В силу положень ч. 2 ст. 17 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", відповідно до якої у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Згідно зі ст. 764 ЦК України якщо наймач
продовжує користуватися майном після
закінчення строку договору найму
(оренди), то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
договором.

Відповідно до п. 4.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна" від 29.05.2013р. № 12, зі змісту
статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини
другої статті 291 ГК України, частини
другої статті 17 та частини другої
статті 26 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
вбачається, що після закінчення строку
договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. Відтак якщо на дату
закінчення строку договору оренди і
протягом місяця після закінчення цього
строку мали місце заперечення
орендодавця щодо поновлення договору
на новий строк, то такий договір
припиняється.

Як було зазначено вище по тексту
рішення, за змістом договору № 35 від
02.03.2009р. його було укладено строком до
31.12.2011р. При цьому, позивач протягом
місяця після закінчення строку дії
договору № 35 від 02.03.2009р. скористався
наданим йому законом правом на відмову
від пролонгації даної угоди, яка була
викладена у листі від 13.01.2012р. за вих. №
03/2/112/35, направлення якого на адресу ТОВ
„Дунайбункер" підтверджується
реєстром на відправку поштової
кореспонденції від 13.01.2012р. /а.с. 18/ та
списком згрупованих поштових
відправлень /а.с. 19/.

Таким чином, оскільки протягом місця
після закінчення строку дії договору №
35 від 02.03.2009р. позивач скористався
наданим йому законом правом на відмову
від продовження орендних відносин, суд
дійшов висновку, що договір оренди № 35
від 02.03.2009р. припинив свою дію з 01.01.2012р.
у зв'язку із закінченням строку, на який
його було укладено.

Більш того, про припинення договору № 35
від 02.03.2009р. також свідчить і
відсутність відповідної додаткової
угоди про його пролонгацію, як це
передбачено п. 10.4 даної угоди.

Згідно з п. 10.7 договору № 35 від 02.03.2009р. у
разі припинення або розірвання цього
договору майно протягом трьох робочих
днів повертається Орендарем
Орендодавцю. У разі, якщо Орендар
затримав повернення майна, він несе
ризик його випадкового знищення або
випадкового пошкодження.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

В силу положень ст. 27 Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна" у разі розірвання
договору оренди, закінчення строку
його дії та відмови від його
продовження або банкрутства орендаря
він зобов'язаний повернути
орендодавцеві об'єкт оренди на умовах,
зазначених у договорі оренди.

Згідно зі ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дії (сплатити
гроші), а кредитор має право вимагати
від боржника виконання його обов'язку.
При цьому, зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу, у тому числі із договорів та
актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається. В свою чергу,
порушенням зобов'язання, відповідно до
ст. 610 ЦК України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Слід зазначити, що в матеріалах справи
відсутні докази повернення
відповідачем спірного контейнеру на
користь ДП „Ізмаїльський морський
торговельний порт" після закінчення
строку дії договору оренди № 35 від
02.03.2009р., яким у спірних правовідносинах
має бути відповідний акт
приймання-передачі. У зв'язку з
викладеним, приймаючи до уваги
відсутність в матеріалах справи
доказів на підтвердження
правомірності використання з боку ТОВ
„Дунайбункер" 40-футового контейнера
МММИ 106337-5, інв. № 684, в той час як договір
оренди № 35 від 02.03.2009р. як єдина
підстава для виникнення у відповідача
права володіння та користування цим
майном припинив свою дію з 01.01.2012р., на
підставі ст.ст. 11, 509, 525, 526, 785 ЦК України,
ст. 27 Закону України „Про оренду
державного та комунального майна"
господарський суд дійшов висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог ДП
„Ізмаїльський морський торговельний
порт" про зобов'язання відповідача
повернути 40 футовий контейнер МММИ
106337-5, інв. № 684.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.3, 3.6, 3.8 договору №
35 від 02.03.2009р. орендна плата
визначається на підставі Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 04.10.95. №786 із
змінами, або за результатами конкурсу
на право оренди державного майна і
становить без ПДВ за перший місяць
оренди - січень 2009 року 508,20грн. Орендна
плата за перший місяць оренди - січень
2009 року визначається шляхом
коригування розміру орендної плати за
базовий місяць на індекс інфляції за
грудень 2008 року. Орендна плата за
кожний наступний місяць визначається
шляхом коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць. У разі припинення
(розірвання) договору оренди Орендар
сплачує оренду плату до дня повернення
майна за актом приймання-передавання
включно. Закінчення строку дії
договору оренди не звільняє Орендаря
від обов'язку сплатити заборгованість
за орендною платою, якщо така виникла, у
повному обсязі, враховуючи санкції,
Балансоутримувачу.

В силу положень ст. 19 Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна" орендар за
користування об'єктом оренди вносить
орендну плату незалежно від наслідків
господарської діяльності. Методика
розрахунку орендної плати та пропорції
її розподілу між відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем
визначаються для об'єктів, що
перебувають у державній власності,
Кабінетом Міністрів України. Методика
розрахунку орендної плати та пропорції
її розподілу між відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем
визначаються органами, уповноваженими
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим (для об'єктів, що належать
Автономній Республіці Крим), та
органами місцевого самоврядування (для
об'єктів, що перебувають у комунальній
власності) на тих самих методологічних
засадах, як і для об'єктів, що
перебувають у державній власності.
Строки внесення орендної плати
визначаються у договорі.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Орендна плата
встановлюється у грошовій формі.
Залежно від специфіки виробничої
діяльності орендаря орендна плата за
згодою сторін може встановлюватися в
натуральній або грошово-натуральній
формі. Строки внесення орендної плати
визначаються в договорі.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Якщо
розмір плати не встановлений
договором, він визначається з
урахуванням споживчої якості речі та
інших обставин, які мають істотне
значення. Наймач має право вимагати
зменшення плати, якщо через обставини,
за які він не відповідає, можливість
користування майном істотно
зменшилася. Плата за користування
майном вноситься щомісячно, якщо інше
не встановлено договором. Наймач
звільняється від плати за весь час,
протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
він не відповідає.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як було зазначено вище по тексту
рішення, п. 3.8 договору № 35 від 02.03.2009р.
було передбачено обов'язок відповідача
сплачувати орендну плату за весь час
фактичного користування орендованим
майном, незалежно від припинення
строку дії договору оренди. Оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
повернення відповідачем орендованого
ним 40 футового контейнеру МММИ 106337-5,
інв. № 684, керуючись п. 3.8 названої угоди
господарський суд визнає правомірним
нарахування позивачем до сплати ТОВ
„Дунайбункер" орендної плати протягом
періоду з січня 2012 року по грудень 2013
року включно.

За вказаний період фактичного
користування відповідачем орендованим
майном ДП „Ізмаїльський морський
торговельний порт" було нараховано
орендну плату в загальній сумі 19 179,69
грн. Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок орендної плати, нарахованої
протягом спірного періоду,
господарський суд визнає його
правильним та обґрунтованим, у зв'язку
з чим, позовні вимоги про стягнення із
ТОВ „Дунайбункер" орендної плати в
сумі 19 179,69 грн. підлягають задоволенню.

Згідно із частиною другою статті 785 ЦК
України, якщо наймач не виконує
обов'язку щодо повернення речі,
наймодавець має право вимагати від
наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Господарський суд зазначає, що
відповідно до постанови Верховного
Суду України від 20.03.2012р. № 40/117, яка
була ухвалена з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права,
неустойка, нарахування якої
передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є
самостійною майновою відповідальністю
у сфері орендних правовідносин і
визначається законодавцем як подвійна
плата за користування річчю за час
прострочення, а тому застосування до
неї спеціальної позовної давності є
неправильним.

Застосування вказаної неустойки є
наслідком невиконання обов'язку
орендаря щодо своєчасного повернення
орендованого майна і в основі вказаної
неустойки лежить саме розмір плати за
користування річчю, яка повинна
сплачуватись у подвійному розмірі за
увесь час прострочення зобов'язання з
повернення орендованого майна.

Пунктом 10.9 договору № 35 від 02.03.2009
передбачено, що якщо орендар не виконує
обов'язок щодо повернення майна,
орендодавець має право вимагати від
орендаря сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування майном
за час прострочення.

Оскільки протягом періоду з січня 2012
року по грудень 2013 року включно
відповідач не здійснив повернення
позивачем орендованого контейнеру, що
мав бути повернутий протягом трьох
днів після закінчення дії договору № 35
від 02.03.2009р., який сплинув 01.01.2012р.,
господарський суд доходить висновку
про правомірність нарахування ТОВ
„Дунайбункер" до сплати неустойки за
період з січня 2012 року по грудень 2013
року в розмірі 38 207,04 грн., яка
розрахована виходячи із розміру
місячної орендної плати за грудень 2011
року (795,98 грн. з урахуванням ПДВ). З
викладених обставин позовні вимоги у
названій частині підлягають
задоволенню.

При цьому, судом відхиляються
заперечення відповідача проти позову
щодо неможливості використання
спірного контейнеру, неможливості його
повернення позивачу через фактичне
перебування орендованого майна на
території ДП „Ізмаїльський морський
торговельний порт" з огляду на
наступне.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
В свою чергу, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський суд зазначає, що
всупереч наведеним вимогам закону
відповідачем не було надано суду
жодного доказу на підтвердження своїх
тверджень про неможливість
використання спірного контейнеру,
неможливість його повернення позивачу
через фактичне перебування
орендованого майна на території ДП
„Ізмаїльський морський торговельний
порт". Більш того, з акту ревізії
фінансово-господарської діяльності ДП
„Ізмаїльський морський торговельний
порт" за період з 01.07.2012р. по 30.09.2013р.,
складеного Ізмаїльською об'єднаною
державною фінансовою інспекцією,
вбачається відсутність 40 футового
контейнеру МММИ 106337-5, інв. № 684 на
території позивача, що додатково
спростовує протилежні твердження
відповідача. В будь-якому разі суд
звертає увагу відповідача на той факт,
що факт повернення позивачу
орендованого майна має
підтверджуватись виключно
двостороннім актом приймання-передачі,
підписаним повноважними
представниками сторін.

Що стосується посилань відповідача на
неотримання ним листа ДП
„Ізмаїльський морський торговельний
порт" про відмову від пролонгації
договору № 35 від 02.03.2009р., господарський
суд зазначає, що названі доводи
спростовуються наданими позивачем
доказами відправлення кореспонденції
на адресу ТОВ „Дунайбункер". Більш
того, суд зауважує, що несплата
відповідачем орендних платежів
починаючи з січня 2012 року, тобто
першого місяця, настанню якого
передувало припинення дії договору
оренди № 35 від 02.03.2009р., додатково
підтверджує обізнаність відповідача
із фактом припинення дії даної угоди,
яке обумовлене відповідною відмовою ДП
„Ізмаїльський морський торговельний
порт".

У зв'язку з викладеним, заперечення
відповідача проти позову оцінюються
судом як декларативні та
необґрунтовані.

Враховуючи вищевикладене, факт
існування заборгованості ТОВ
„Дунайбункер" перед ДП „Ізмаїльський
морський торговельний порт" зі сплати
орендних платежів в сумі 19 179,69 грн. та
неустойки в сумі 38 207,04 грн., а також
обов'язок щодо повернення 40 футового
контейнеру МММИ 106337-5, інв. № 684,
витікають з умов укладеної між
сторонами по справі угоди, положень
чинного законодавства та
підтверджується матеріалами справи.
Доказів, спростовуючих викладене,
відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України
особа, не звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання у разі відсутності у
боржника необхідних коштів. Крім того,
згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд
доходить висновку щодо необхідності
задоволення заявлених позовних вимог у
повному обсязі. Таким чином, із ТОВ
„Дунайбункер" слід стягнути на користь
ДП „Ізмаїльський морський
торговельний порт" заборгованість із
орендної плати в сумі 19 179,69 грн. та
неустойку в сумі 38 207,04 грн., а також
зобов'язати ТОВ „Дунайбункер"
повернути позивачу 40 футовий контейнер
МММИ 106337-5, інв. № 684 відповідно до ст.ст.
1, 2, 4, 5, 13, 17, 19, 26, 27 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (з наступними
змінами та доповненнями), ст.ст. 11, 509, 525,
526, 530, 610, 612, 617, 625, 626, 640, 759, 761 - 763, 764, 765, 766,
785 ЦК України, ст.ст. 286, 291 ГК України.

Судові витрати зі сплати судового
збору покладаються на відповідача
відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 13, 17, 19, 26, 27
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" від 10.04.1992р.
№2269-ХІІ (з наступними змінами та
доповненнями), ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612,
617, 625, 626, 640, 759, 761 - 763, 764, 765, 766, 785 ЦК
України, ст.ст. 286, 291 ГК України, ст.ст. 32,
33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
„Дунайбункер" /68600, Одеська область, м.
Ізмаїл, вул. Нахімова, буд.. 258, / на користь державного
підприємства „Ізмаїльський морський
торговельний порт" /68600, Одеська
область, м. Ізмаїл, вул. Портова, буд. 7,
/ суму основного боргу в
розмірі 19 179 грн. 69 коп. /дев'ятнадцять
тисяч сто сімдесят дев'ять грн. 69 коп./,
неустойку в сумі 38 207 грн. 04 коп.
/тридцять вісім тисяч двісті сім грн. 04
коп./, судовий збір за пред'явлення
позову в сумі 3 045 грн. 00 коп. /три тисячі
сорок п'ять грн. 00 коп./, судовий збір за
подачу апеляційної скарги в сумі 1 522
грн. 50 коп. /одна тисяча п'ятсот двадцять
дві грн. 50 коп./. Наказ видати.

3. Зобов'язати товариство з
обмеженою відповідальністю
„Дунайбункер" 68600, Одеська область, м.
Ізмаїл, вул. Нахімова, буд.. 258, / повернути державному
підприємству „Ізмаїльський морський
торговельний порт" /68600, Одеська
область, м. Ізмаїл, вул. Портова, буд. 7,
/ 40 футовий контейнер
МММИ 106337-5, інв. № 684. Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили. Апеляційна
скарга подається на рішення місцевого
господарського суду протягом десяти
днів з дня його оголошення місцевим
господарським судом. У разі якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 10.11.2014р.

Суддя
С.П. Желєзна