КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р.
Справа№ 910/5701/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Абакумова А.С.

від відповідача - Твердохлєбов Є.Г.

від третьої особи - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Компанії "Матрікселл" на рішення
Господарського суду міста Києва від
21.07.2014 року (головуючий суддя - Гумега
О.В. судді: Босий В.П., Картавцева Ю.В.)

за позовом Компанії "Матрікселл"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Національний центр

медичних технологій"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Комунальне підприємство
"Луганська обласна "Фармація"

про захист ділової репутації,
спростування недостовірної інформації

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 року по справі №910/5701/14
в задоволенні позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та постановити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.08.2014 року
повернуто без розгляду апеляційну
скаргу Компанії "Матрікселл" на
підставі п.2 ст. 97 ГПК України.

15 серпня 2014 року позивач повторно
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою на рішення Господарського суду
міста Києва від 21.07.2014 року.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 28.08.2014 року
апеляційну скаргу Компанії
"Матрікселл" на рішення Господарського
суду міста Києва від 21.07.2014 року
передано на розгляд судді Сітайло Л.Г.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 01.09.2014 року, в
зв'язку з відпусткою судді Ропій Л.М. та
судді Рябухи В.І., для розгляду справи
сформовано колегію суддів у складі
головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді:
Баранець О.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.09.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
07.10.2014 року.

01 жовтня 2014 року через відділ
документального забезпечення суду, від
представника відповідача надійшов
відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014 року, в
зв'язку з відпусткою судді Пашкіної
С.А., для розгляду справи сформовано
колегію суддів у складі головуючий
суддя - Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М.,
Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.10.2014 року
відкладено розгляд справи до 28.10.2014
року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 27.10.2014 року, в
зв'язку з відпусткою судді Баранця О.М.,
для розгляду справи сформовано колегію
суддів у складі головуючий суддя -
Сітайло Л.Г. судді: Пашкіна С.А., Калатай
Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.10.2014 року
відкладено розгляд справи до 04.11.2014
року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 03.11.2014 року, в
зв'язку з відпусткою судді Пашкіної
С.А., для розгляду справи сформовано
колегію суддів у складі головуючий
суддя - Сітайло Л.Г. судді: Ропій Л.М.,
Калатай Н.Ф.

В судове засідання 04.11.2014 року з'явились
представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився.

Згідно зі ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає розгляд
справи, в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Беручи до уваги, що суд належним чином
повідомляв третю особу про час та місце
судового розгляду, а також те, що
розгляд справи неодноразово
відкладався, колегія суддів приходить
до висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги у відсутність
представника третьої особи.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
21.07.2014 року. Проти розгляду справи у
відсутність представника третьої
особи не заперечував.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 року. Проти розгляду
справи у відсутність представника
третьої особи не заперечував.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши,
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що відповідачем порушено
його права розповсюдженням на його
офіційному сайті http://aqualift.com.ua (в
російській та англійській версіях)
інформації, датованої 7 червня 2012 р.

Позивач, зокрема вказав, що розміщена
відповідачем в мережі Інтернет на
сайті відповідача: http://aqualift.com.ua
інформація стосується продукції
позивача - гелю гідрофільного Aquafilling,
який зареєстровано згідно з свідоцтвом
про державну реєстрацію № 10727/2011,
виданим Державною інспекцією з
контролю якості лікарських засобів
Міністерства охорони здоров'я, є
недостовірною, неправдивою, не
підтвердженою доказами, та такою, що
порочить ділову репутацію позивача.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Частина друга цієї
статті встановлює способи захисту
цивільних прав та інтересів, якими,
зокрема, є припинення дії, яка порушує
право; відновлення становища, яке
існувало до порушення. Крім того, суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 20 Цивільного кодексу
України, право на захист особа здійснює
на свій розсуд.

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична
особа має право на недоторканність її
ділової репутації, на таємницю
кореспонденції, на інформацію та інші
особисті немайнові права, які можуть їй
належати.

Пунктом 8 Інформаційного листа ВГСУ №
01-8/184 від 28.03.2007 р. встановлено, що за
змістом приписів статті 91 ЦК право на
спростування недостовірної
інформації, передбачене статтею 277 ЦК,
належить не лише фізичним, але й
юридичним особам у передбачених
законом випадках, у тому числі як
спосіб судового захисту проти
поширення інформації, що шкодить
діловій репутації господарюючого
суб'єкта (підприємця).

Статтею 4 Закону України "Про
інформацію" встановлено, що суб'єктами
інформаційних відносин є: фізичні
особи; юридичні особи; об'єднання
громадян; суб'єкти владних повноважень,
а об'єктом інформаційних відносин є
інформація.

Як визначено статтею 5 Закону України
"Про інформацію", кожна особа має право
на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів. Реалізація права
на інформацію не повинна порушувати
громадські, політичні, економічні,
соціальні, духовні, екологічні та інші
права, свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Частиною 1 статті 7 України "Про
інформацію" визначено, що право на
інформацію охороняється законом.

Згідно з частиною 2 вищенаведеної
статті ніхто не може обмежувати права
особи у виборі форм і джерел одержання
інформації, за винятком випадків,
передбачених законом. Суб'єкт
інформаційних відносин може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на інформацію.

Матеріалами справи підтверджується
факт поширення відповідачем спірної
Інформації в мережі Інтернет на сайті
http://aqualift.com.ua.

Місцевим господарським судом
встановлено, що спірна інформація
стосується виробників гелю Аквафілінг,
який з'явився на ринку та почав
продаватися з початку 2012 року, а також,
що Інформація стосується відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду щодо
необхідності встановлення факту, чи
був позивач виробником гелю
гідрофільного Aquafilling станом на час
розміщення спірної Інформації в мережі
Інтернет (07.06.2012 року).

Відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію № 10727/2011, виданого Державною
інспекцією з контролю якості
лікарських засобів Міністерства
охорони здоров'я (далі - Свідоцтво),
розробником гелю гідрофільний "AQUAFILLING"
ТУ У 33.1-1:2011 є Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Біоматрикс" (91001, м. Луганськ, вул.
Робоча, 9, Україна), а виробником є
Комунальне підприємство "Луганська
обласна "Фармація" (91020, м. Луганськ,
Артемівський район, тупик Степовий, 2,
Україна).

В доводах, викладених в апеляційній
скарзі, скаржник зазначає, що в 2012 році
виробником, який мав право виготовляти
гель гідрофільний на території
України, було ТОВ «Біоматрикс»,
директором та винахідником даного гелю
був ОСОБА_5.

Згідно з витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців №18775326 від 03.06.2014 року,
20.01.2014 року за рішенням засновників
припинено юридичну особу Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Біоматрікс".

В апеляційній скарзі скаржник
зазначає, що Компанія "Матрікселл" є
правонаступником ТОВ «Біоматрикс»,
оскільки ОСОБА_5 є керівником та одним
із засновників Компанії "Матрікселл".

З витягу з торгового реєстру, що
ведеться Міським судом м. Прага, Розділ
С, вкладка 183865 від 09.09.2011 року
підтверджується, що одним з директорів
Компанії "Матрікселл" є ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу
України юридична особа припиняється в
результаті реорганізації (злиття,
приєднання, поділу, перетворення) або
ліквідації. У разі реорганізації
юридичних осіб майно, права та
обов'язки переходять до
правонаступників.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що матеріали справи не містять
доказів того, що Компанія "Матрікселл" є
правонаступником Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Біоматрікс".

Крім того, місцевим господарським
судом встановлено, що відповідно до
Виписки з Державного реєстру свідоцтв
України на знаки для товарів і послуг
стосовно свідоцтва України № 148475 від
25.11.2011 року зареєстровано передачу
права власності за вказаним свідоцтвом
БЬЮТІ ВОРЛД ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД
(Женева Плейс, Вотерфронт Драйв, ПО Бокс
3469, Роуд Таун Тортола, Британські
Віргінські Острови (VG), Бюл. № 3 від
11.02.2013 року.

Отже, на території України позивач не
являється власником свідоцтва України
№ 148475 від 25.11.2011 року на знак для
товарів та послуг "AQUAFILLING".

Щодо даних міжнародної реєстрації
торгової марки Aquafilling по Мадридській
системі реєстрації (Madrid The Internftional Trademark
System - World Intellectual Property Organization) за номером
1122378, то в них також зазначено власником
міжнародної реєстрації торгової марки
Aquafilling - BEAUTY WORLD ENTERPRISES LIMITED.

Посилання апелянта на Сертифікат
№50028/М від 28.12.2012 року, як на доказ того,
що позивач є виробником гелю
гідрофільного "AQUAFILLING", колегією суддів
визнано необґрунтованими з огляду на
наступне.

Як вбачається з Сертифіката №50028/М від
28.12.2012 року система контролю компанії
Matrixcell s.r.o. була оцінена і сертифікована
як така, що відповідає вимогам ISO 13485: 2003
(міжнародний галузевий стандарт,
розроблений Міжнародною організацією
по стандартизації ISO), який містить
вимоги до системи менеджмета якості
виробників медичних виробів.

Відповідно до Сертифіката № 41015/101
/2012/СЕ від 22 березня 2012 року, виданого EVPU
Нотифікованим органом сертифікації №
1293 (Республіка Словаччина), EVPU, згідно з
розпорядженням Національної
консультативної ради № 1293 дизайн
виробу відповідає вимогам Директиви
медичних виробів.

В якості Виробника гідрофільного гелю
для ендопротезування м'яких тканин
людини торгової марки "AQOAFILLING"
зазначено Matrixcell s.r.o. (ТОВ "Матрікселл").

Колегія суддів зазначає, що сертифікат
№41015/101/2012/СЕ від 22.03.2012 року не може
вважатися належним доказом
підтвердження статусу компанії
позивача, як виробника відповідного
виробу (відповідно до законодавства
Республіки Словаччина), оскільки
зазначений сертифікат видано лише з
приводу відповідності дизайну
вказаного в ньому виробу вимогам
Директиви медичних виробів .

Згідно з п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
N 1 "Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи"
відповідно до статей 94, 277 ЦК України
фізична чи юридична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації.

При цьому суди повинні враховувати
такі відмінності: а) при спростуванні
поширена інформація визнається
недостовірною, а при реалізації права
на відповідь - особа має право на
висвітлення власної точки зору щодо
поширеної інформації та обставин
порушення особистого немайнового
права без визнання її недостовірною; б)
спростовує недостовірну інформацію
особа, яка її поширила, а відповідь дає
особа, стосовно якої поширено
інформацію.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
N 1 "Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду щодо
недоведеності факту поширення
відповідачем Інформації саме про
позивача.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, рішення ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Компанії
"Матрікселл" та скасування рішення
Господарського суду міста Києва від
21.07.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Компанії
"Матрікселл" залишити без задоволення,
а рішення Господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 року по справі №910/5701/14
- без змін.

Матеріали справи №910/5701/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 05.11.2014 року