ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2014 р.Справа № 922/3767/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула
Д.В.

розглянувши справу

за позовом Українсько-американського
спільного підприємства "Каіс" у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю, м. Харків; до
Державного підприємства "Хлібна база
№ 85" Державного агентства резерву
України, м. Барвінкове; про стягнення
1.472.923,52 грн. за участю представників:

позивача - Горбатих Ю.А., довіреність №
10 від 01.09.2014р.;

відповідача - Коростильов С.В.,
довіреність № 436 від 01.09.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Українсько-американське спільне
підприємство у формі товариства з
обмеженою відповідальністю «КАІС»
05.09.2014 року звернулося до
господарського суду Харківської
області з позовом до Державного
підприємства «Хлібна база № 85»
Державного агентства резерву України
про стягнення суми заборгованості в
розмірі 1.277.425 (один мільйон двісті
сімдесят сім тисяч чотириста двадцять
п'ять) грн. 00 коп., трьох процентів
річних в розмірі 34.542 (тридцять чотири
тисячі п'ятсот сорок дві) грн.. 97 коп.,
інфляційних збитків в розмірі 160.955 (сто
шістдесят тисяч дев'ятсот п'ятдесят
п'ять) грн. 55 коп.

Свої вимоги мотивує неналежним
виконанням відповідачем зобов'язань
за договором купівлі-продажу № 23/11-КХ в
частині повної та своєчасної оплати
товару, поставленого останньому згідно
видаткових накладних № РН-2/25/02 від
26.02.2011 р. на суму 3.549.112,50 грн. та № РН-1/26/02
від 26.02.2011 р. на суму 2.878.312,50 грн.,
сплативши в порушення умов договору
5.150.000,00грн., у зв'язку із чим, окрім суми
основного боргу, відповідачу на
підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України
нараховані інфляційна та три проценти
річних.

Представник позивача позов підтримує в
повному обсязі та наполягає на його
задоволенні, з підстав викладених у
позовній заяві, звернувся з
клопотанням про долучення до
матеріалів справи поданих пояснень №
479 від 06.11.2014р. (вх. № 39258 від 07.11.2014р.) та
доданих до них доказів, які досліджені
судом та долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечує та
просить відмовити у його задоволенні, в
обґрунтування своїх заперечень вказує
на те, що з моменту укладення договору і
по цей час у відповідача відсутнє
бухгалтерське оподаткування товару,
відсутні будь-які транспортні
документи, які б свідчили про фактичне
транспортування товару, що в свою чергу
є доказом відсутності фактичної
поставки товару за договором
купівлі-продажу від 23.11.2010р. № 23/11-КХ -
600.00 тон соняшникової олії
нерафінованої.

За висновками суду у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору та є необхідними для прийняття
повного і обґрунтованого судового
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно та повно вивчивши
надані учасниками судового процесу
докази і таким чином з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, суд установив
наступне.

Між Українсько-американським спільним
підприємством «КАІС» (продавець) та
Державним підприємством «Хлібна база
№ 85» Державного комітету України з
Державного матеріального резерву
(правонаступником якого є Державне
підприємство «Хлібна база № 85»
Державного агентства резерву України,
покупець) було укладено договір
купівлі-продажу від 23.11.2010р. № 23/11-КХ
(а.с. 16-17), відповідно до п.1.1. якого
продавець зобов'язався передати у
власність покупця, а покупець
зобов'язався прийняти і оплатити товар
на умовах даного договору.

Найменування товару: олія соняшникова
нерафінована (п.1.2. договору).

Загальна кількість товару: 600 тон. (п.2.2.
договору).

Базис поставки - FCA (франко-вагон) ЗАТ
«Слов'янськ олія» (84122, Донецька
область, м. Слов'янськ, вул. Свободи, 85),
згідно інтерпретації міжнародних
правил «Інкотермс-2000» (п.3.1. договору).

Строк поставки товару: з 15.02.2011р. по
28.02.2011р. (п.3.2. договору).

Ціна товару: 10.750,00грн. за одну тону, у
т.ч. ПДВ 20% - 1.791,67грн. (п.4.1. договору).

Загальна сума договору: 6.450.000,00грн. (п.4.2.
договору).

Порядок оплати: в строк до 31.12.2012р. (п. 5.1.
договору в редакції додаткової угоди
до договору купівлі-продажу № 23/11-КХ
від 23.11.2010р. від 13.02.2012р. №1, а.с. 18).

На виконання умов договору позивач
поставив, а відповідач прийняв, товар
на загальну суму 6.427.425,00грн., що
підтверджується витратними накладними
№ РН-2/25/02 від 26.02.2011 р. на суму 3.549.112,50
грн. та № РН-1/26/02 від 26.02.2011 р. на суму
2.878.312,50 грн. (а.с. 19, 20), і частково оплатив
його вартість - в сумі 5.150.000,00грн.
(банківські виписки, а.с.21-34).

Як стверджує позивач у позовній заяві,
у зв"язку із порушенням відповідачем
своїх зобов"язань за договором в
частині повної та своєчасної оплати
(п.п. 1.1., 5.1. договору), заборгованість
відповідача складає 1.277.425,00грн.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у судовому
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог та заперечень проти позову, суд
виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених норм, а також
враховуючи, що відповідач в
установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем не спростував,
позовні вимоги про стягнення суми
заборгованості у розмірі 1.277.425,00грн.
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Позивачем за період з 11.10.2013р. по 04.09.2014р.
нараховані три відсотки річних у сумі
34.542,97грн. та інфляційні втрати у
розмірі 160.955,55грн. (а.с. 9-10, початок
періоду нарахування - наступний за днем
винесення ухвали господарського суду
Харківської області у справі № 5023/1591/12,
а.с. 46-48, якою припинено дію мораторію
введену судом ухвалою про порушення
справи про банкрутство ДП «Хлібна база
№ 85», код 22675081 від 03.04.2012р., а.с. 44-45).

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

В контексті наведеного, оскільки
відповідачем не доведено обставин, на
які він посилається в якості своїх
заперечень, враховуючи зміст ст. ст. 32, 33
ГПК України, суд критично ставиться до
тверджень відповідача про те, що до
періоду їх обчислення у даному позові
позивач включив періоди, стосовно яких
господарським судом Харківської
області прийняті судові рішення у
інших справах.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При таких обставинах, враховуючи
встановлення факту прострочення
виконання відповідачем свого
грошового зобов"язання перед позивачем
за договором купівлі-продажу від
23.11.2010р. № 23/11-КХ, позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача трьох
процентів річних в сумі 34.542,97грн. та
інфляційних втрат в сумі 160.955,55грн.,
заявлені правомірно, вірно розраховані
та підлягають задоволенню як
обґрунтовані.

Відповідач стверджує, що з моменту
укладення договору і по цей час у
відповідача відсутнє бухгалтерське
оподаткування товару, відсутні
будь-які транспортні документи, які б
свідчили про фактичне транспортування
товару, що в свою чергу є доказом
відсутності фактичної поставки товару
за договором купівлі-продажу від
23.11.2010р. № 23/11-КХ - 600.00 тон соняшникової
олії нерафінованої.

Разом з тим, вказані твердження
спростовуються матеріалами справи, а
саме доказами наданим позивачем разом
із поясненнями від 07.11.2014р. за вх. № 39258.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України.
Таким чином, судові витрати у даній
справі, які складаються з витрат по
сплаті судового збору у розмірі 29.458,47
грн., покладаються на відповідача в
повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 525, 526, 530, 611, 625, 714 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 174, 193, 275
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
«Хлібна база №85» Державного агентства
резерву України (, 64703,
Харківська область, Барвінківський р-н,
м. Барвінкове, вул.. Київська, буд. 2) на
користь Українсько-американського
спільного підприємства у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю «КАІС» (, 61022, м. Харків, вул. Іванівська, буд.
1) суму заборгованості в розмірі 1.277.425
(один мільйон двісті сімдесят сім тисяч
чотириста двадцять п'ять) грн. 00 коп.,
три проценти річних в розмірі 34.542
(тридцять чотири тисячі п'ятсот сорок
дві) грн.. 97 коп., інфляційні збитки в
розмірі 160.955 (сто шістдесят тисяч
дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн.. 55 коп.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. Стягнути з Державного підприємства
«Хлібна база №85» Державного агентства
резерву України (, 64703,
Харківська область, Барвінківський р-н,
м. Барвінкове, вул.. Київська, буд. 2) на
користь Українсько-американського
спільного підприємства у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю «КАІС» (, 61022, м. Харків, вул. Іванівська, буд.
1) судовий збір, сплачений за подання
позовної заяви, в розмірі 29.458 (двадцять
дев'ять тисяч чотириста п'ятдесят
вісім) грн. 47 коп.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 13.11.2014 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа № 922/3767/14/