ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.11.14р. Справа № 904/6920/14

За позовом Іноземного підприємства
"Торговий дім ЄПК-ЗАПОРІЖЖЯ", м.
Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства
"КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО
ОБЛАДНАННЯ", м. Кривий Ріг,
Дніпропетровська область

про стягнення 23 330,97 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Подопригора Д.Ю.,
довіреність № 26 від 21.10.2014 року,
представник.

СУТЬ СПОРУ:

Іноземне підприємство "Торговий дім
ЄПК-ЗАПОРІЖЖЯ" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Приватного
акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ
ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" про
стягнення заборгованості у сумі 23 330,97
грн., з яких: 18 006,14 грн. - основна сума
заборгованості, 900,31 грн. - штраф, 1 747,11
грн. - пеня, 459,49 грн. - 3% річних, 2 217,92 грн. -
інфляційні втрати. Судовий збір у сумі 1
827,00 грн. позивач просить покласти на
відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що ним на підставі
договору поставки № 166 від 16.08.2013 року
та специфікацій № 1 від 16.08.2013 року, № 2
від 18.09.2013 року, № 3 від 26.09.2013 року, № 4
від 17.01.2014 року було поставлено, а
відповідачем прийнято товар на
загальну суму 28 592,16 грн., що
підтверджується видатковими
накладними: № 1586 від 08.08.2013 року на суму
2 784,00 грн., № 1873 від 12.09.2013 року на суму 15
222,14 грн., № 1925 від 19.09.2013 року на суму 10
586,02 грн. та належним чином оформленими
довіреностями 1486 від 08.08.2013 року, № 1764
від 12.09.2013 року, № 1792 від 18.09.2013 року (а.с.
17-22 том 1).

Відповідач вартість отриманого товар у
повному обсязі не сплатив, у зв'язку з
чим заборгував позивачу 18 006,14 грн., на
які позивач нарахував пеню у сумі 1163,98
грн., 3% річних у сумі 511,32 грн.,
інфляційні втрати у сумі 2434,72 грн. та
штраф у сумі 900,31 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач,
посилаючись на застереження у договорі
поставки № 166 від 16.08.2013 року, стверджує
про непідвідомчість справи
господарському суду з огляду на
досягнуту між сторонами домовленість
стосовно розгляду спорів, майнові
вимоги у яких не перевищують
еквівалент 10000 доларів США (з
урахуванням обмінного курсу НБУ на
дату виникнення вимог) за основною
сумою зобов'язань, у Постійно діючому
регіональному третейському суді
України при Асоціації "Регіональна
правова група".

Крім того, відповідач зазначає у
відзиві, що позивачем відповідно до
умов договору не надано усіх
документів, у зв'язку з чим відповідач
стверджує, що тим самим позивач
позбавлений права вимагати від
відповідача сплати боргу за
поставленим товаром. На підставі цього
відповідач зупинив виконання з оплати
до повного виконання позивачем свого
зобов'язання.

Також відповідач не погоджується із
застосуванням позивачем пункту 66
Положення про поставки продукції
виробничо-технічного призначення,
затвердженого постановою РМ СРСР № 888
від 25.07.1988 року, в частині щодо
нарахування штрафу у сумі 900,31 грн. При
цьому зазначає, що дане Положення не
може застосовуватись у відносинах за
договором поставки, укладеним між
сторонами, у зв'язку з приписами
постанови Верхової Ради України № 1545-12
від 12.09.1991 року "Про порядок тимчасової
дії на території України окремих актів
законодавства Союзу РСР".

Крім того, відповідач зазначає, що ним
станом на день розгляду справи не
отримано копію позовної заяви з
додатками у зв'язку з чим відповідач
позбавлений можливості підготувати
обґрунтовані заперечення на позовну
заяву.

Правом на участь у судовому засіданні
10.11.2014 року представник позивача не
скористався, про причини неявки суд не
повідомив, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином, у
зв'язку суд не вбачає перешкод для
продовження розгляду справи за його
відсутності.

На вимогу суду представник відповідача
у судовому засіданні 10.11.2014 року надав
докази на підтвердження
правосуб'єктності Постійно діючого
регіонального третейського суду
України при Асоціації "Регіональна
правова група" (м. Кривий Ріг, вул. Отто
Брозовського, 74а), а також заявив усне
клопотання про припинення провадження
у справі, посилаючись на
непідвідомчість спору господарському
суду.

Встановлені обставини у справі
дозволяють дійти висновку про
наявність правових підстав для
припинення провадження у справі.

Так, за змістом пункту 9.2. укладеного
сторонами договору поставки № 166 від
16.08.2013 року, якщо суперечки та
розбіжності, не будуть врегулюванні
шляхом переговорів, їх вирішення
здійснюється відповідно до
матеріального права України наступним
чином:

- спори, майнові вимоги за якими
перевищують еквівалент 10 000 доларів США
(з урахуванням обмінного курсу НБУ на
дату виникнення вимог) за основною
сумою зобов'язань, вирішуються в
господарських судах України (у
відповідності з чинним
законодавством);

- спори, майнові вимоги за якими не
перевищують еквівалент 10 000 доларів США
(з урахуванням обмінного курсу НБУ на
дату виникнення вимог) за основною
сумою зобов'язань, вирішуються в
Постійно діючому регіональному
третейському суді України при
Асоціації "Регіональна правова група"
(згідно з регламентом вказаного суду),
рішення якого є остаточним і
обов'язковим для сторін і підлягає
виконанню сторонами у строки,
зазначені в рішенні суду.

Даний спір виник у зв'язку з несплатою
відповідачем суми заборгованості за
договором поставки № 166 від 16.08.2013 року
у сумі 18 006,14 грн. з урахуванням
часткової сплати відповідачем 30.12.2013
року 10586,02 грн. у рахунок поставленої на
його адресу продукції на загальну суму
28 592,16 грн. за видатковими накладними:

- № 1586 від 08.08.2013 року на суму 2 784,00 грн.;

- № 1873 від 12.09.2013 року на суму 15 222,14 грн.;

- № 1925 від 19.09.2013 року на суму 10 586,02 грн.

Визначена позивачем сума позовних
вимог за основним зобов'язанням станом
на час звернення до суду (10.09.2014 року) -
18006,14 грн., що в доларовому еквіваленті
на цю дату за офіційним курсом НБУ
становить 1390,24 дол. США (18006,14 : 12,951794 =
1390,24).

Отже, майнові вимоги позивача за
основним зобов'язанням не перевищують
10 000 дол. США.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про
третейські суди" юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

За змістом статті 6 Закону України "Про
третейські суди" третейські суди в
порядку передбаченому цим законом,
можуть розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ, які відповідно до
закону підлягають вирішенню виключно
судами загальної юрисдикції.

Наведені норми чітко визначають
підвідомчість справ третейським судам
і встановлюють певні винятки, які не
можуть бути передані на розгляд
третейського суду.

Згідно з частиною другою статті 12
Господарського процесуального кодексу
України підвідомчий господарським
судам спір може бути передано на
вирішення третейського суду, крім
спорів про визнання недійсним актів, а
також спорів, що виникають при
укладенні, зміні, розірванні та
виконанні господарських договорів,
пов'язаних із задоволенням державних
потреб, спорів передбачених пунктом 4
частини першої цієї статті, та інших
спорів, передбачених законом.

Рішенням Конституційного суду України
від 10 січня 2008 року № 1-рп/2008 у справі
№1-3/2008 за конституційним поданням 51
народного депутата України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень абзаців
сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3,
пункту 9 статті 4 та розділу "Третейське
застереження" Закону України "Про
третейські суди" (справа про завдання
третейського суду) визнано, що
відповідно до чинного законодавства
підвідомчий суду загальної юрисдикції
спір у сфері цивільних і господарських
відносин може бути переданий його
сторонами на вирішення третейського
суду, крім випадків встановлених
законом (статтею 17 Цивільного
процесуального кодексу України,
статтею 12 Господарського
процесуального кодексу України,
статтею 6 Закону України "Про
третейські суди"), оскільки гарантуючи
право на судовий захист з боку держави,
Конституція України водночас визнає
право кожного будь-якими не
забороненими законом засобами
захистити свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань
(частина 5 статті 55 Конституції
України). Це конституційне право не
може бути скасоване або обмежене
(частина 2 статті 22, стаття 64
Конституції України). Одним із способів
реалізації права кожного будь-якими не
забороненими законом засобами
захистити свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань у
сфері цивільних і господарських
правовідносин є звернення до
третейського суду.

За частиною першою статті 12 Закону
України "Про третейські суди"
третейська угода може бути укладена у
вигляді третейського застереження в
договорі, контракті або у вигляді
окремої письмової угоди.

Посилання у договорі, контракті на
документ, який містить умову про
третейський розгляд спору, є
третейською угодою за умови, що договір
укладений у письмовій формі і це
посилання є таким, що робить третейську
угоду частиною договору. Третейська
угода може містити як вказівку про
конкретно визначений третейський суд,
так і просте посилання на вирішення
відповідних спорів між сторонами
третейським судом (частини 6, 9 статті 12
Закону України "Про третейські суди").

Таку угоду сторони вправі укласти як
до, так і після порушення провадження у
справі. В останньому випадку
провадження підлягає припиненню з
посиланням на зазначену норму
Господарського процесуального кодексу
України. Якщо ж таку угоду укладено до
порушення провадження у справі, то: у
разі коли відповідач не заперечує
проти розгляду справи саме
господарським судом, спір підлягає
вирішенню останнім; у випадку якщо
відповідач з посиланням на згадану
угоду (яка є чинною та не визнавалася
недійсною) наполягає на вирішенні
спору саме третейським судом,
господарський суд має припинити
провадження у справі на підставі
пункту п'ятого частини першої статті 80
Господарського процесуального кодексу
України, що відповідає правовій
позиції, викладеній у пункту 4.2.3.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

Відповідач у справі наполягає на
вирішенні спору між сторонами у
третейському суді відповідно до умов
укладеного між ними договору.

Відповідно до пункту п'ятого частини
першої статті 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо сторони
уклали угоду про передачу даного спору
на вирішення третейського суду.

Згідно з частиною другою статті 44
Господарського процесуального кодексу
України розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом.

Статтею 7 Закону України "Про судовий
збір" передбачені підстави повернення
судового збору, перелік яких є
вичерпним. У їх числі не зазначено
такої підстави, як припинення
провадження у справі (стаття 80
Господарського процесуального кодексу
України). Водночас закриття
провадження у справі, про яке йдеться у
пункті 5 частини першої цієї статті
Закону як про одну із підстав для
повернення судового збору, є поняттям
цивільного і адміністративного
судочинства, передбаченим відповідно
статтею 205 Цивільного процесуального
кодексу України і статтею 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які господарськими судами у
здійсненні судочинства не
застосовуються.

Таким чином, припинення провадження у
справі з підстав, передбачених статтею
80 Господарського процесуального
кодексу України, не тягне за собою
наслідків у вигляді повернення
сплаченої суми судового збору (пункт 5.1.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
року № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України").

Керуючись Законом України "Про
третейські суди", п. 5 ч. 1 ст. 80, ст. 86
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі припинити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її прийняття - 10.11.2014 року та може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області протягом
п'яти днів з дня її оголошення.

Суддя І.І. Колісник