ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 р.
Справа № 917/1955/14

За позовом Виконавчого комітету
Полтавської міської ради (вул.
Жовтнева, буд. 36, м. Полтава, 36000)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1; адреса діяльності: АДРЕСА_2)

про стягнення 1937,34 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився.

Розглядається позовна заява про
стягнення 1937,34 грн., з них: 1535,02 грн.
основного боргу з пайових внесків за
договором про пайову участь у розвитку
інфраструктури м. Полтава за № 2 від
12.04.2013р., 338,47 грн. - неустойки, 63,85 грн. -3%
річних.

Відповідач відзив на позов не надав.

Згідно спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб -підприємців від 23.09.2014р.
ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа -
підприємець за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31).

Про час та місце розгляду справи
відповідач повідомлений належним
чином, що підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення поштового
відправлення від 24.09.2014р, від 15.10.2014р.
(а.с.29, 38).

Позивач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується поштовими
повідомленням про вручення поштового
відправлення від 24.09.2014р, розпискою
позивача від 14.10.2014р. (а.с.28, 40).

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

В даному випадку явка представників
обов'язковою не визнавалася. Клопотань
про відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило. Відповідач
про розгляд справи був повідомлений
засвоєчасно - 15.10.2014р., отже не був
позбавлений права надати суду свої
пояснення по суті спору, але таким
правом відповідач не скористався.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

У даній справі відсутні обставини, що
перешкоджають вирішенню спору та є
підставою для відкладення згідно ст. 77
ГПК України.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами. Беручи до
уваги, що відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України обов'язок доказування і
подання доказів покладено на сторони,
суд згідно за статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядає справу за наявними
матеріалами.

В судовому засіданні 04.11.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Відповідно до пункту 1.1 рішення
виконавчого комітету Полтавської
міської ради від 22.06.2006 р. № 70 «Про
дозвіл на переобладнання приміщень»
приватному підприємцю ОСОБА_1 надано
дозвіл на переобладнання квартири
АДРЕСА_2 (а.с.11).

Згідно декларації про готовність
об'єкта до експлуатації ПТ № 85 від
09.01.2013 р. кафе по вул. Калініна, 26
прийнято в експлуатацію (а.с.19-22).

12.04.2013 р. між виконавчим комітетом
Полтавської міської ради (позивачем) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(відповідачем) було укладено договір №
2 про пайову участь у розвитку
інфраструктури м. Полтава (далі
-Договір); (а.с.12-13).

Відповідно до п. 1.1 Договору відповідач,
як замовник зобов'язалась взяти пайову
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста Полтава
відповідно до Законів України "Про
місцеве самоврядування в Україні", "Про
регулювання містобудівної діяльності"
зі змінами, "Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва при "Реконструкції
квартири АДРЕСА_2".

Згідно п. 1.2 Договору відповідач
зобов'язався перерахувати відповідачу
кошти в сумі 1535,02 грн., відповідно до
розрахунку величини пайового внеску
(додаток № 1, який є невід'ємною
частиною договору).

За п. 2.1.1 Договору відповідач
зобов'язався перерахувати позивачу
1535,02 грн. за таким графіком: квітень 2013
року - 500,00 грн., травень 2013 року - 500,00
грн., червень 2013 року - 532,02 грн.

Всупереч взятим на себе за Договором
зобов'язань відповідач пайові внески
не сплатив.

Позивач звернувся до відповідача з
листами від 21.06.2013 р. № 02/02-26/2/1277, від
18.07.2013 р. № 02/02-26/2/1477, від 04.10.2013 р. №
02/02-26/2/2057 про належне виконання
зобов'язань за Договором, що
підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення (а.с.23-25).

Заборгованість в сумі 1535,02 грн.
відповідачем сплачена не була.

Статтями 526, 530 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) передбачено,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, якщо у
зобов'язання встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно частини 2, 3 статті 40 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" замовник, який має намір
щодо забудови земельної ділянки у
відповідному населеному пункті,
зобов'язаний взяти участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті. Пайова
участь у розвитку інфраструктури
населеного пункту полягає у
перерахуванні замовником до прийняття
об'єкта будівництва в експлуатацію до
відповідного місцевого бюджету коштів
для створення і розвитку зазначеної
інфраструктури.

Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Порядку
залучення, розрахунку розміру і
використання коштів пайової участі у
розвитку інфраструктури м. Полтава, що
затверджений рішенням двадцять другої
сесії Полтавської міської ради шостого
скликання від 18.05.2012 р. (далі - Порядок)
відповідно до діючого законодавства
України замовник, який має намір щодо
забудови земельної ділянки у м.
Полтаві, зобов'язаний взяти участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури (а.с.15-18).

За положеннями пункту 1 Розділу 4
Порядку підготовча робота щодо
укладання договорів розпочинається
після звернення замовника до
виконавчого комітету Полтавської
міської ради щодо намірів будівництва,
розширення, реконструкції та
реставрації, змін цільового
призначення, технічного переоснащення
об'єктів, наданні замовником
повідомлення про реєстрацію
Інспекцією ДАБК в Полтавській області
декларації про початок будівельних
робіт. Договір про пайову участь
(внесок) у розвитку інфраструктури м.
Полтави укладається до прийняття
об'єкта в експлуатацію не пізніше
п'ятнадцяти робочих днів з дня
реєстрації звернення замовника про
його укладання (при наявності
документів передбачених п.2 розділу 4
цього Порядку). Договір про пайову
участь укладається виконавчим
комітетом Полтавської міської ради та
підписується особою уповноваженою на
представництво у правовідносинах з
підприємствами, установами,
організаціями, господарськими
товариствами, суб'єктами
підприємницької діяльності та
вчинення правочинів від імені
виконавчого комітету Полтавської
міської ради - першим заступником
міського голови

Статтею 144 Конституції України
встановлено, що органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Відповідно до п. 1 ст. 73 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
акти ради, сільського, селищного,
міського голови, голови районної в
місті ради, виконавчого комітету
сільської, селищної, міської, районної
у місті (у разі її створення) ради,
прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів в спростування
вищевикладеного, сплати боргу чи інших
заперечень по суті спору відповідач
суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення 1535,02 грн. основного боргу є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у
разі порушення зобов'язань настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За ч. 1 ст. 456 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема, неустойкою.

Згідно пункту 3.1 Договору, передбачено,
що за невиконання або неналежне
виконання умов даного договору винна
сторона сплачує іншій неустойку в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла на цей період, від
загальної суми даного договору за
кожен день прострочення.

На підставі вказаних положень
позивачем заявлено до стягнення 338,47
грн. неустойки за період з 01.05.2013р. по
18.09.2014р. (а.с.26).

Враховуючи, що умовою нарахування
даної неустойки сторони визначили
обчислення у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, за положеннями
ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України
дана неустойка фактично є пенею.

При нарахуванні даної неустойки (пені)
позивачем не враховано, що відповідно
до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем нараховано пеню на весь борг
без врахування графіку сплати
платежів, визначеного в п.2.1.1 Договору,
та без застосування ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України.

Після проведення перевірки
правильності нарахування пені, судом
встановлено загальну суму належної до
стягнення пені в розмірі 104,69 грн. (у
тому числі 34,92 грн. пені за період
01.05.2013р.-01.11.2013р. за зобов'язаннями за
квітень 2013р.; 33.89 грн. пені за період
01.06.2013р.-01.12.2013р. за зобов'язаннями за
травень 2013р.; 35,88 грн. пені за період
01.07.2013р.-01.01.2014р. за зобов'язаннями за
червень 2013р.); (розрахунок суду залучено
до справи). Позовні вимоги в цій частині
є правомірними та підлягають
задоволенню

Вимоги про стягнення 233,78 грн. пені слід
відхилити як безпідставні.

За ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За період з 01.05.2013р. по 18.09.2014р. позивачем
нараховано 63,85 грн. - 3% річних.

При цьому позивачем нараховано річні
на борг в розмірі 1535,02 грн. станом на
01.05.2013р. без врахування графіку сплати
платежів відповідно до п.2.1.1Договору

При перевірці правильності
нарахування річних судом встановлено,
що сума 3% річних становить 59,88 грн. (у
тому числі 20,79 грн. річних за період
01.05.2013р.-18.09.2014р. за зобов'язаннями за
квітень 2013р.; 19,52 грн. річних за період
01.06.2013р.- 18.09.2014р. за зобов'язаннями за
травень 2013р.; 19,57 грн. річних за період
01.07.2013р.- 18.09.2014р. за зобов'язаннями за
червень 2013р.); (розрахунок суду залучено
до справи). Позовні вимоги в цій частині
слід задовольнити.

В іншій частині вимоги про стягнення
річних підлягають відхиленню як
безпідставні.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України
судові витрати покладаються на
відповідача.

В разі добровільного виконання рішення
суду до відкриття виконавчого
провадження відповідач не позбавлений
права звернутися до суду з заявою про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню повністю або частково, на
підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; адреса
діяльності: АДРЕСА_2; ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь Виконавчого
комітету Полтавської міської ради (вул.
Жовтнева, буд. 36, м. Полтава, 36000;
ідентифікаційний код 05384689) 1535 грн. 02
коп. основного боргу, 104грн. 69 коп. пені,
59грн. 88 коп. річних, 1827грн. 00 коп. витрат
зі сплати судового збору.

Видати наказ.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано:
06.11.2014р.

Суддя
Т. М. Безрук