м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного
акціонерного товариства
"Сєвєродонецьке об'єднання "Азот"
до Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний промислово -
про визнання недійсним кредитного
Суддя: Домнічева І.О.
Представники сторін:
від позивача: Вєдєрнікова О.С. - за
від відповідача: Коваленко С.В. -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
"Сєвєродонецьке об'єднання "Азот"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" про визнання недійсним
кредитного договору.
Ухвалою від 11.08.2014 р. порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 09.09.2014 р.
09.09.2014 р. від позивача через відділ
діловодства суду надійшло клопотання
про витребування доказів.
09.09.14р. через відділ діловодства
суду відповідачем подано відзив на
Ухвалою від 09.09.2014 р. задоволено
клопотання позивача про витребування
матеріалів та відкладено розгляд
справи на 02.10.2014 р.
02.10.14р. через відділ діловодства суду
позивачем подано клопотання про
відкладення розгляду справи.
02.10.14р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано додаткові
матеріали по справі.
09.10.14р. через відділ діловодства суду
позивачем подано додаткові пояснення.
На підставі ст. 77 ГПК України, в
судовому засіданні 09.10.14р. оголошено
перерву до 21.10.14р.
21.10.14р. через відділ діловодства суду,
позивачем подано клопотання про
колегіальний розгляд справи, яке судом
не задоволено виходячи з наступного.
Законодавчий припис щодо
колегіального розгляду справ у судах
першої інстанції кореспондується із
частиною 1 статті 4-6 Господарського
процесуального кодексу України, згідно
вимог якої справи у місцевих
господарських судах розглядаються
суддею одноособово. Будь-яку справу, що
відноситься до підсудності цього суду,
залежно від категорії і складності
справи, може бути розглянуто
колегіально у складі трьох суддів.
Таким чином, питання про необхідність
та доцільність призначення
колегіального розгляду конкретної
справи вирішується судом з урахуванням
категорії спору та обґрунтованості
клопотання про призначення
колегіального розгляду справи, а також
з огляду на конкретні обставини, що
свідчать про складність кожної
конкретної справи.
Заява про призначення колегіального
розгляду справи повинна бути
обґрунтованою та мотивованою, повинні
бути вказані конкретні обставини, що
свідчать про складність конкретної
справи або про складність певної
категорії спору. Заява також повинна
бути підтверджена фактичними
обставинами та ґрунтуватися на певних
З поданого клопотання про призначення
колегіального розгляду справи
вбачається, що заявник не навів жодної
конкретної обставини на підтвердження
складності справи або складності
спору, не надав жодного доказу на
підтвердження заяви, не зазначив
жодного нормативного обґрунтування,
обмежившись при цьому лише
безпідставним проханням розглядати
справу колегіально.
За наведених обставин, на даний час
відсутні підстави для задоволення
клопотання про колегіальний розгляд
справи, оскільки клопотання позбавлено
фактичного та правового обґрунтування.
В судовому засіданні 21.10.14 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
заслухавши пояснення представника
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.07.2013р. між Публічним акціонерним
товариством "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" (банк,
відповідач) та Приватним акціонерним
товариством "Сєвєродонецьке об'єднання
Азот" (позичальник, позивач) укладено
Кредитний договір про відкриття
кредитної лінії №20-2199/2-1 (надалі -
Кредитний договір), відповідно до умов
якого банк зобов'язується надати
позичальнику кредит шляхом відкриття
невідновлюваної кредитної лінії у
сумі, яка не може перевищувати 50 000 000,00
дол. США. (ліміт кредитної лінії), на
умовах, встановлених цим Договором,
далі кредит або кредитна лінія, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти,
встановлені цим Договором; кінцевий
термін повернення кредиту - не пізніше
20.01.2014 року; кредит надається із
наступним цільовим призначенням:
поповнення обігових коштів.

Відповідно до п. 3.1. Кредитного
договору, банк надає позичальнику
кредит в межах ліміту кредитної лінії
шляхом перерахування коштів з
кредитного на поточний рахунок
позичальника. Перерахування кредиту
здійснюється на підставі заяви
позичальника протягом 3-х банківських
днів, починаючи з наступного
банківського дня, за датою отримання.

Пунктом 3.3. кредитного договору, у
випадку порушення позичальником
встановлених п. 2.2 цього Договору
строків повернення отриманих сум
кредиту позичальник надалі сплачує
проценти за неправомірне користування
кредитом, виходячи із процентної
ставки у розмірі 16,0 (шістнадцять)
процентів річних, порядок нарахування
та сплати яких встановлюється згідно
п.3.2 цього Договору.

Відповідно до п. 3.10.2 договору, позивач
зобов'язується забезпечити рівень
середньоденних залишків на рахунках,
відкритих у відповідача, в розмірі,
еквівалентному 1 000 000 дол.США.

Згідно п. 3.10.3. договору, позивач
зобов'язується здійснювати валютно
обмінні операції через рахунки,
відкриті у відповідача, в обсязі, не
меншому еквіваленту 60 000 000 дол. США
щоквартально.

У відповідності до положень п. 4.2.1. та п.
4.2.2. Кредитного договору, позичальник
зобов'язаний, з урахуванням положень п.
3.1 цього Договору отримати кредит та
використати його за цільовим
призначенням і у встановлений цим
Договором строки повернути отримані
суми кредиту шляхом перерахування
коштів на рахунок №5329/840
відкритий в ПАТ "Промінвестбанк", код
банку 300012 на погашення заборгованості
по даному Договору; своєчасно
сплачувати плату за кредит, проценти за
неправомірне користування кредитом на
умовах і в порядку, передбачених цим
Договором, а також суми передбаченої
цим Договором неустойки.

Згідно з п. 6.2. Кредитного договору,
даний Договір діє до повного
повернення позичальником отриманих
сум кредитних коштів, сплати в повному
обсязі процентів за користування ним
до повного виконання позичальником
будь-яких інших грошових зобов'язань,
прийнятих ним на себе згідно умов цього
Договору.

10.01.2014р. між сторонами укладено Договір
про внесення змін та доповнень № 20-0020/2-1
до Кредитного договору про відкриття
кредитної лінії № 20-2199/2-1 від 23.07.2013р.,
відповідно до умов якого сторони
дійшли згоди пункт 2.2 Кредитного
договору викласти у наступній
редакції: кінцевий термін повернення
кредиту - не пізніше 30 квітня 2014 року.
Позичальник здійснює повернення
кредиту, отриманого в межах ліміту
кредитної лінії шляхом перерахування
коштів на рахунок №5329/840,
відкритий у ПАТ "Промінвестбанк", код
банку 300012.

Також сторони укладаючи Договір про
внесення змін та доповнень № 20-0020/2-1 до
Кредитного договору погодили, що
згідно п. 3.3. Кредитного договору,
проценти за користування кредитом,
нараховуються банком на суму
фактичного щоденного залишку
заборгованості за отриманими коштами
та сплачуються Позичальником, виходячи
із встановленої банком процентної
ставки у розмірі 11% (одинадцять
процентів) річних.

Відповідно до п. 3 Договору про внесення
змін та доповнень № 20-0020/2-1 до
Кредитного договору, пункт 3.3. сторони
виклали у наступній редакції: у випадку
порушення позичальником встановлених
п. 2.2 цього Договору строків повернення
отриманих сум кредиту позичальник
надалі сплачує проценти за
неправомірне користування кредитом,
виходячи із процентної ставки у
розмірі 16% (шістнадцять) процентів
річних, порядок нарахування та сплати
яких встановлюється згідно п. 3.2 цього
Договору. Починаючи з 20.01.2014 року
проценти за неправомірне користування
кредитом сплачуються позичальником,
виходячи із процентної ставки у
розмірі 16,75% (шістнадцять цілих
сімдесят п'ять сотих) процентів річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
пунктами 3.10.3, 3.10.2 договору, порушено
умови ч.3 ст. 55 ЗУ «Про банки та
банківську діяльність», оскільки
позивачеві нав'язано отримання від
відповідача валютно обмінних послуг,
послуг банківського рахунку, як
обов'язкову умову надання банкіських
послуг.

Також позивач стверджує, що у
відповідності до п. 12.2.6. Статуту
Позивача (у редакції, діючої на момент
укладення Договору), до компетенції
Правління Позивача належить ухвалення
рішення про укладення Позивачем
будь-якого договору на суму до 50 000 000
грн.

Згідно п. 11.1 Статуту Позивача (у
редакції, діючої на момент укладення
Договору), вищим органом Позивача є
Загальні збори акціонерів.

У відповідності до п. 11.2.26 Статуту
Позивача (у редакції, діючої на момент
укладення Договору), до виключної
компетенції Загальних зборів
акціонерів належить право на прийняття
рішення про вчинення значного
правочину за поданням Правління
Товариства, якщо ринкова вартість
майна або послуг, що є його предметом,
перевищує 2,4% вартості активів за
даними останньої річної фінансової
звітності Позивача.

У відповідності до Балансу Позивача на
31.12.12, розмір активів Позивача складав 4
872 016 000 грн. Тобто, 2,4% вартості активів
складало суму у розмірі 4 872 016 000 грн. х
2,4% = 116 928 384 грн.

Таким чином, укладення Договору на
вищевказаних умовах повинно
здійснюватись на підставі рішення
Загальних зборів акціонерів Позивача.

Враховуючи, що згідно п. 3.10.2. Договору,
Позивач зобов'язується забезпечити
рівень середньоденних залишків на
рахунках, відкритих у Відповідача, в
розмірі, еквівалентному 1 000 000 доларів
США, а також, у відповідності до п. 3.10.3
Договору, Позивач зобов'язується
здійснювати валютно обмінні операції
через рахунки, відкриті у Відповідача,
в обсязі, не меншому еквіваленту 60 000 000
доларів США щоквартально, на ці суми
було потрібно окреме рішення акціонера
Позивача, оскільки за курсом НБУ на
дату укладення Договору 23.07.13 р. 60 000 000
доларів США х 7,993 грн, = 479 580 000 грн.

Оскільки рішення акціонера Позивача
щодо укладення договору, яким
передбачено умови щодо отримання
валютно обмінних послуг та послуг
банківського рахунка у вказаних у
договорі обсягах, не було, Позивач не
мав повноважень на укладання Договору
з вищевказаними умовами. Посилаючись
на ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 207, 265 ГК
України, просить задовольнити позовні
вимоги визнати кредитний договір про
відкриття кредитної лінії недійсним.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно умов Договору, Відповідач
виконав свої зобов'язання та надав в
повному обсязі кредит Позивачу, що
підтверджується Меморіальним ордером
№ 160755 від 24.07.2013 р.

10 січня 2014 року у Договір було внесено
зміни шляхом укладення Договору про
внесення змін та доповнень № 20-0020/2-1 до
Кредитного договору про відкриття
кредитної лінії № 20-2199/2-1 від 23.07.2013,
яким зокрема було внесено змінено
кінцевий термін повернення кредиту - не
пізніше 30 квітня 2014 року.

Відповідно до статей 509, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
банківський кредит - будь-яке
зобов'язання банку надати певну суму
грошей, будь-яка гарантія, будь-яке
зобов'язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
погашення боргу, яке надано в обмін на
зобов'язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також на
зобов'язання по сплаті процентів та
інших зборів з такої суми. Приписами
частини 3 статті 1056-1 Цивільного кодексу
України встановлено, що фіксована
процентна ставка є незмінною протягом
усього строку кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу
України відповідно до статті 6
Цивільного кодексу України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Згідно з частиною 1
статті 628 Цивільного кодексу України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою однієї із
сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 1 статті 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 345 Господарського
кодексу України кредитні операції
полягають у розміщенні банками від
свого імені, на власних умовах та на
власний ризик залучених коштів
юридичних осіб (позичальників) та
громадян. Кредитними визнаються
банківські операції, визначені як такі
законом про банки і банківську
діяльність. Кредитні відносини
здійснюються на підставі кредитного
договору, що укладається між
кредитором і позичальником у письмовій
формі. У кредитному договорі
передбачаються мета сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту.

Отже, з вищезазначеного випливає, що
оспорюваний Кредитний договір з своєю
правовою природою є кредитним
договором та містить погодження усіх
істотних умов характерних даному виду
договорів.

Щодо тверджень позивача про
відсутність повноважень на укладання
відповідного договору в зв'язку з
відсутністю рішення загальних зборів
акціонерів, то вони спростовуються
наступним.

25.06.2013 р. рішенням ОСТХЕМ ВЕНЧЕРС
ЛІМІТЕД, яка володіє 100% акцій
Приватного акціонерного товариства
«Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» було
надано право керівництву позивача
вчинити правочин - укласти з ПАТ
«Промінвестбанк» кредитний договір
про відкриття кредитної лінії в
розмірі 50 000 000,00 дол. США з процентною
ставкою за користування кредитом 11%
річних, копія якого наявна в матеріалах
справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до статті 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу
державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом
(п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»).

Всупереч вимогам, встановленим ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку кожної сторони
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, позивач не довів фактів
укладення оспорюваного договору з боку
позивача з перевищенням повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для визнання недійсними
кредитного договору №20-2199/2-1 від 23.07.2013
про відкриття кредитної лінії.

Таким чином, вимоги позивача
визнаються судом необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 27.10.2014

Суддя
І.О. Домнічева