ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.Справа №
916/2910/14Одеський апеляційний
господарський суд у складі:

Головуючого судді Ліпчанської Н.В.

Суддів Лисенко В.А., Головея В.М.

При секретарі судового засідання
Молодові В.С.

За участю представників сторін:

Від відповідача 2 - Шміхт Л.О., за
довіреність № б/н від 07.02.2014р.

Представники позивача та відповідача 1
в судове засідання не з'явились. Про
час, дату та місце його проведення
повідомлені належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"

на рішення господарського суду
Одеської області від 03.10.2014р.

у справі № 916/2910/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
Акціонерний Банк"

до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спільне
підприємство "Аквавінтекс"

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дунайський"

про визнання правочину недійсним,

Встановив:

У липні 2014 року Публічне акціонерне
товариство „Всеукраїнський
Акціонерний Банк" (далі - Банк)
звернулось до Господарського суду
Одеської області із позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Спільне
підприємство „Аквавінтекс" (далі - ТОВ
„Аквавінтекс") та Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Дунайський" (далі - ТОВ „Дунайський")
про визнання недійсним з моменту
укладання Договору від 11.04.2013 № 11/13,
укладеного між відповідачами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Банк
вказує, що 31.03.2010р. між ВАТ "ВіЕйБі Банк",
правонаступником якого є Банк, та ТОВ
„Спільне підприємство „Аквавінтекс"
укладено Кредитний договір № 196,
відповідно до підпунктів 1.1.1, 1.1.2 пункту
1.1, підпунктів 3.3.4, 3.3.8 пункту 3.8 якого,
кредитодавець (Банк) надає
позичальнику (ТОВ „Аквавінтекс") у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення
строковості, платності та цільового
характеру використання грошових
коштів в сумі 11 320 673,28 грн., на умовах
визначених договором, та Додатковими
угодами до нього, що складають його
невід'ємну частину. Термін остаточного
повернення кредиту - 01.08.2016 включно.
Позичальник зобов'язаний з метою
мінімізації ризику втрати
кредитоспроможності щомісячно
проводити через поточний рахунок в ВАТ
"ВіЕйБі Банк" не менше 100% всіх своїх
розрахунків, а також протягом дії цього
договору не вчиняти певні дії, зокрема,
не обтяжувати своє майно будь-якими
зобов'язаннями (а.с. 17-31).

Банк вказує, що 11.04.2013р. між ТОВ
„Аквавінтекс" та ТОВ „Дунайський"
укладено Договір № 11/13. Відповідно до
пункту 1.1 вказаного Договору продавець
(ТОВ „Дунайський") зобов'язався продати
виноматеріал з винограду врожаю 2012
року, а покупець (ТОВ „Аквавінтекс)
прийняти та оплатити його вартість на
умовах передбачених цим договором та
Специфікацією (а.с. 12-15).

На думку Банку, укладення Договору від
11.04.2013 № 11/13 між відповідачами,
суперечить пунктам 3.3.4, 3.3.8 Кредитного
договору від 31.03.2010 № 196, укладеного між
ВАТ "ВіЕйБі Банк" і ТОВ „Спільне
підприємство „Аквавінтекс", що
встановлюють обов'язок ТОВ
„Аквавінтекс" не обтяжувати своє майно
будь-якими зобов'язаннями, та провадити
100% усіх своїх розрахунків через
поточний рахунок, відкритий в Банку.
Окрім того, позивач вважає, що спірний
договір не був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, оскільки ТОВ
„Аквавінтекс" на час його укладення не
мав ресурсів виконувати зобов'язання
за будь-якими угодами, та
розраховуватись по ним.

13.08.2014р. від ТОВ „Дунайський" до суду
надійшов відзив на позов, в якому він
просить відмовити в задоволенні позову
повністю, зазначаючи, що Банком не
наведено жодної встановленої законом
підстави недійсності правочину, а
умови пунктів 3.3.4, 3.3.8 Кредитного
договору від 31.03.2010 № 196 не можуть
обмежувати правоздатність його та ТОВ
„Аквавінтекс". При цьому, правовим
наслідком порушення обов'язку із
здійснення 100% усіх своїх розрахунків
через поточний рахунок, відкритий в
Банку, є передбачене у пункті 4.9
Кредитного договору від 31.03.2010 № 196
збільшення розміру процентної ставки
(а.с. 64 66).

03.10.2014 р. ТОВ „Аквавінтекс" надало
відзив до суду, в якому заперечує проти
позову, вказуючи, що Договір від 11.04.2013
№ 11/13 жодним чином не порушує права чи
законні інтереси Позивача, як
кредитора за іншим господарським
договором (а.с. 178 - 200).

Рішенням господарського суду Одеської
області від 03 жовтня 2014 року (Суддя
Шаратов Ю.А.) у задоволенні позову було
відмовлено в повному обсязі.

Мотивуючи дане рішення місцевий
господарський суд, посилаючись на
приписи ст.ст. 203, 215 Цивільного Кодексу
України, ст.ст. 1, 33 - 35, 49, 82, 84 - 85, 115 ГПК
України, вказав на те, що позовні вимоги
про визнання недійсним з моменту
укладання Договору від 11.04.2013 № 11/13,
укладеного між ТОВ „Спільне
підприємство „Аквавінтекс" та ТОВ
„Дунайський" є не обґрунтованими і не
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
господарського суду, Банк звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати дане рішення, та прийняти
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Банк
вказує на те, що рішення є
необґрунтованим та таким, що винесено
із порушенням норм матеріального та
процесуального законодавства.

Скаржник, посилаючись на п.3.3.4
Кредитного договору №196 від 31.03.2010р.,
зазначає, що ТОВ „Аквавінтекс" з метою
мінімізації ризику втрати
кредитоспроможності зобов'язаний
щомісячно проводити через поточний
рахунок №0238 в ВАТ „ВіЕйБі Банк",
не менш 100 (сто) процентів всіх своїх
розрахунків.

Представники позивача та відповідача 1
в судове засідання не з'явились, хоча
про час, дату та місце його проведення
повідомлені належним чином. За таких
обставин, судова колегія вважає
можливим розглянути справи за наявними
в ній матеріалами на підставі ст.75 ГПК
України.

Заслухавши пояснення представника
відповідача 2, дослідивши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія вважає, що рішення
господарського суду слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України
визначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України передбачає, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Судова колегія вважає за потрібне
зазначити, що Рішенням Господарського
суду Одеської області від 21.05.2014р., яке
залишено без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 26.08.2014р. у справі № 916/889/14 за
позовом ТОВ „Дунайський" до ТОВ
„Спільне підприємство „Аквавінтекс"
про стягнення 135 057,10грн., встановлено,
що на виконання умов Договору від 11.04.2013
№ 11/13 ТОВ „Дунайський" поставило, а ТОВ
„Спільне підприємство „Аквавінтекс"
отримало товар згідно із видатковими
накладними на загальну суму 956 350,00
грн., який був сплачений частково,
внаслідок чого сума боргу за
поставлений товар становить 95 350,00 грн.
/а.с. 69-73, 195-203/

Частиною 3 статті 35 ГПК України
визначено, що обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Отже, вищевказані обставини
спростовують твердження Банку щодо
відсутності спрямованості Договору
від 11.04.2013 № 11/13 на реальне настання
правових наслідків.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується із висновком місцевого
господарського суду щодо того, що
Банком не наведено жодної норми, якій
би суперечив зміст Договору від 11.04.2013
№ 11/13.

Слід також зазначити, що у пункті 4.9
Кредитного договору від 31.03.2010 № 196
сторони встановили правові наслідки за
порушення обов'язку із здійснення 100%
усіх своїх розрахунків через поточний
рахунок, відкритий в Банку, у вигляді
збільшення розміру процентної ставки.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
винесено при повному з'ясуванні та
дослідженні всіх обставин справи з
правомірним застосуванням норм
діючого законодавства, а тому підстав
для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99; 101-105 ГПК України, суд
-

Постановив:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Одеської області від 03.10.2014р. у справі №
916/2910/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписано
12.11.2014р.

Головуючий суддя
Н.В. Ліпчанська

Суддя
В.М. Головей

Суддя
В.А. Лисенко