КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р.
Справа№ 910/13843/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Авдеєва П.В.

секретар судового засідання - Пугачова
А.С.,

за участю представників сторін: згідно
протоколу судового засідання від 04.11.2014
року по справі № 910/13843/14 (в матеріалах
справи)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Старокиївський банк" на рішення
господарського суду міста Києва від
21.08.2014 року (оформленого відповідно до
ст. 84 ГПК України 01.09.2014 року) по справі
№ 910/13843/14 (суддя - Удалова О.Г.)

За позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Центр
технічної

підтримки "Доктор Веб"

до публічного акціонерного
товариства "Старокиївський банк"

про розірвання договору та
стягнення 1 035 069,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Центр технічної
підтримки "Доктор Веб" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою до публічного
акціонерного товариства
"Старокиївський банк" про розірвання
договору та стягнення 1 035 069,19 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 21.08.2014 року у справі № 910/13843/14
позов задоволено повністю. Розірвано
договір про розрахунково-касове
обслуговування рахунків у
національній та іноземній валютах № 3387
від 29.06.2005 року, укладений між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Центр технічної
підтримки "Доктор Веб" та публічним
акціонерним товариством
"Старокиївський банк". Стягнуто з
публічного акціонерного товариства
"Старокиївський банк" на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр технічної
підтримки "Доктор Веб" грошові кошти у
розмірі 1 035 069,19 грн. Стягнуто з
публічного акціонерного товариства
"Старокиївський банк" на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр технічної
підтримки "Доктор Веб" судовий збір у
розмірі 21 919,38 грн. Повернуто товариству
з обмеженою відповідальністю "Центр
технічної підтримки "Доктор Веб" з
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 0,01 грн.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду, відповідач, публічне акціонерне
товариство "Старокиївський банк",
звернувся з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду та просить
скасувати рішення та прийняти нове,
яким у задоволенні позову відмовити
повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує
тим, що судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та має місце
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого суду обставинам
справи.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Старокиївський банк" на рішення
господарського суду міста Києва від
21.08.2014 року по справі № 910/13843/14 передано
на розгляд колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: Яковлєва М.Л. (головуючий),
Авдеєва П.В., Ільєнок Т.В.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 24.09.2014 року по
справі № 910/13843/14 відновлено публічному
акціонерному товариству
"Старокиївський банк" строк на подання
апеляційної скарги та прийнято її до
провадження і призначено перегляд
рішення на 04.11.2014 року.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Центр технічної
підтримки "Доктор Веб" на підставі ст. 96
ГПК України надано до суду відзив на
апеляційну скаргу, в якому позивач
просить у задоволенні апеляційної
скарги відповідача на рішення
господарського суду міста Києва від
21.08.2014 року у справі № 910/13843/14 відмовити
повністю, а рішення залишити без змін.

Представник відповідача був присутнім
в судовому засіданні та надав свої
пояснення, якими підтримав доводи, що
викладені в апеляційній скарзі та
просив апеляційну скаргу задовольнити,
а рішення господарського суду міста
Києва від 21.08.2014 року скасувати та
прийняти нове, яким у позові відмовити
повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні надав свої пояснення та
просив рішення господарського суду
міста Києва від 21.08.2014 року залишити без
змін, а апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Старокиївський банк" - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
виступи представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду міста Києва від
21.08.2014 року по справі № 910/13843/14 -
залишається без змін, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.06.2005 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "Центр технічної
підтримки "Доктор Веб" (позивач, клієнт)
та акціонерним банком "Старокиївський
банк" правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
"Старокиївський банк" (відповідач, банк)
був укладений договір про
розрахунково-касове обслуговування
рахунків у національній та іноземній
валютах № 3387 (договір, а.с. 7-9).

Відповідно до п. 1.1 договору для
зберігання грошових коштів та
здійснення розрахунково-касових
операцій банк відкриває клієнту
рахунки у національній та іноземній
валютах і здійснює розрахунково-касове
обслуговування клієнта в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України.

Згідно з п. 2.1.2 договору банк
зобов'язується своєчасно та вірно
здійснювати розрахункові операції за
дорученням клієнта у відповідності з
чинними нормативними актами про
безготівкові розрахунки.

Пунктами 3.1.1 та 3.1.2 договору
передбачено, що клієнт має право
самостійно розпоряджатися у
встановленому порядку грошовими
коштами, що знаходяться на його
рахунку, а також давати банку доручення
щодо розрахунково-касового
обслуговування поточного рахунку.

Відповідно до п. 6.1 договору даний
договір укладений на невизначений
термін і вступає в силу з моменту його
підписання сторонами.

Дія договору припиняється у випадку
закриття усіх рахунків клієнта у банку
(п. 6.2 договору).

Пунктом 20.6 Інструкції про порядок
відкриття, використання і закриття
рахунків у національній та іноземній
валютах (інструкція) встановлено, що
датою закриття поточного рахунку
вважається наступний після проведення
останньої операції за цим рахунком
день. Якщо на поточному рахунку
власника немає залишку коштів, а заява
подана в операційний час банку, то
датою закриття поточного рахунку є
день отримання банком цієї заяви. У
день закриття поточного рахунку банк
зобов'язаний видати клієнту довідку
про закриття рахунку.

17.06.2014 року клієнт подав банку заяву про
закриття поточного рахунку юридичної
особи № 59-06, в якій просив банк закрити
поточний рахунок № 87 в
національній валюті, а залишок коштів
перерахувати на рахунок № 1801 у
ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (а.с.
11).

Також, клієнт надав банку платіжне
доручення № 4785 від 17.06.2014 року для
перерахування залишку грошових коштів
на рахунок позивача, відкритий у іншій
банківській установі - АТ "Сбербанк
Росії" (а.с. 12).

Вищевказані заяву та платіжне
доручення банк отримав 17.06.2014 року о 14
год. 20 хв., про що свідчать відповідні
відмітки банку та штамп відповідача
(а.с. 11).

Однак, станом на липень 2014 року
відповідач, не вчинив жодних дій,
спрямованих на закриття рахунку.

Коштів на рахунок позивача не
перерахував за реквізитами
призначення, вказаними у платіжному
дорученні № 4785 від 17.06.2014 року (а.с. 12).

У зв'язку з чим, товариство з обмеженою
відповідальністю "Центр технічної
підтримки "Доктор Веб" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою до публічного
акціонерного товариства
"Старокиївський банк" про розірвання
договору про розрахунково-касове
обслуговування рахунків у
національній та іноземній валютах № 3387
від 29.06.2005 року та стягнення 1 035 069,19 грн.

Відповідно до ст. ст. 626, 627 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст. ст. 628, 629 Цивільного кодексу
України).

В ст. 638 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 341 ГК України,
установи банків забезпечують
розрахунки відповідно до
законодавства та вимог клієнта, на
умовах договору на розрахункове
обслуговування. Договір повинен
містити реквізити сторін, умови
відкриття і закриття рахунків, види
послуг, що надаються банком, обов'язки
сторін та відповідальність за їх
невиконання, а також умови припинення
договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу
України, за договором банківського
рахунка банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Частиною 1 ст. 1075 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір
банківського рахунка розривається за
заявою клієнта у будь-який час.

Сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором (ч. 2
ст. 188 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 20.5 Інструкції закриття
поточного рахунку за бажанням клієнта
здійснюється на підставі його заяви
про закриття поточного рахунку,
складеної в довільній формі із
зазначенням таких обов'язкових
реквізитів: найменування банку;
найменування (прізвища, ім'я, по
батькові), коду за ЄДРПОУ
(реєстраційного номера облікової
картки) власника рахунку; номера
рахунку, який закривається; дати
складання заяви.

Як було зазначено вище 17.06.2014 року
позивач звернувся до відповідача з
заявою про закриття поточного рахунку
юридичної особи № 59-06, яка відповідає
вищезазначеним вимогам законодавства.

Пунктом 20.6 Інструкції встановлено, що
датою закриття поточного рахунку
вважається наступний після проведення
останньої операції за цим рахунком
день. Якщо на поточному рахунку
власника немає залишку коштів, а заява
подана в операційний час банку, то
датою закриття поточного рахунку є
день отримання банком цієї заяви. У
день закриття поточного рахунку банк
зобов'язаний видати клієнту довідку
про закриття рахунку.

Відповідно до ч. 4 ст. 188 Господарського
кодексу України, у разі якщо сторони не
досягли згоди щодо зміни (розірвання)
договору або у разі неодержання
відповіді у встановлений строк з
урахуванням часу поштового обігу,
заінтересована сторона має право
передати спір на вирішення суду.

Так як банком не вчинено дій,
спрямованих на добровільне розірвання
спірного договору, закриття рахунку
відповідачу та перерахування коштів на
інший рахунок, то колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо того, що вимога позивача
про розірвання договору про
розрахунково-касове обслуговування
рахунків у національній та іноземній
валютах № 3387 від 29.06.2005 року є
обґрунтованою та такою,що підлягає
задоволенню.

Також, позивач просив суд стягнути з
відповідача грошові кошти у розмірі 1 035
069,19 грн.

Частиною 1 ст. 1068 Цивільного кодексу
України встановлено, що банк
зобов'язаний вчиняти для клієнта
операції, які передбачені для рахунків
даного виду законом, банківськими
правилами та звичаями ділового
обороту, якщо інше не встановлено
договором банківського рахунка.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні", банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, яке міститься в
документі на переказ готівки, протягом
операційного часу в день надходження
цього документа до банку.

Банк зобов'язаний за розпорядженням
клієнта видати або перерахувати з його
рахунка грошові кошти в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не передбачений договором
банківського рахунка або законом (ч. 3
ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.19 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, розрахункові
документи, що надійшли до банку
протягом операційного часу, банк
виконує в день їх надходження.
Розрахункові документи, що надійшли
після операційного часу, банк виконує
наступного операційного дня.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1075 Цивільного
кодексу України, договір банківського
рахунка розривається за заявою клієнта
у будь-який час. Залишок грошових
коштів на рахунку видається клієнтові
або за його вказівкою перераховується
на інший рахунок в строки і в порядку,
встановлені банківськими правилами.

З виписки банку вбачається, що залишок
на рахунку позивача станом на 13.06.2014
року та 05.08.2014 року становив 1 035 069,19 грн.
(а.с. 29)

Як було зазначено вище, разом з заявою
про закриття поточного рахунку
юридичної особи № 59-06, позивач також
надав відповідачу платіжне доручення
№ 4785 від 17.06.2014 року для перерахування
залишку грошових коштів у розмірі 1 034
500,00 грн. на рахунок позивача, відкритий
у іншій банківській установі - АТ
"Сбербанк Росії" (а.с. 11-12).

Відповідно до п. 20.6 Інструкції, банк за
наявності коштів на поточному рахунку,
який закривається на підставі заяви
клієнта, здійснює завершальні операції
за рахунком, з виконання платіжних
вимог на примусове списання (стягнення)
коштів, виплати коштів готівкою,
перерахування залишку коштів згідно з
дорученням клієнта тощо.

У заяві про закриття поточного рахунку
(паперовій копії заяви в електронній
формі) головний бухгалтер банку або
інша уповноважена особа банку зазначає
дату та час отримання заяви, дату
закриття рахунку та засвідчує це своїм
підписом. Заява про закриття поточного
рахунку зберігається в справі з
юридичного оформлення рахунку.

З заяви про закриття поточного рахунку
юридичної особи № 59-06 вбачається, що
відповідач отримав вказану заяву 17.06.2014
року о 14 год. 20 хв., про що свідчать
відповідні відмітки банку та штамп
відповідача. Платіжне доручення № 4785
від 17.06.2014 року було отримано
відповідачем 17.06.2014 року, що
підтверджується штампом відповідача,
тобто заява та платіжне доручення
надійшли протягом операційного часу і
відповідач був зобов'язаний виконати
платіжне доручення № 4785 від 17.06.2014 року
у день його надходження, тобто 17.06.2014
року.

Однак, станом на час звернення з
позовом до суду відповідач не
перерахував грошові кошти за
реквізитами призначення, вказаними у
платіжному дорученні № 4785 від 17.06.2014
року.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного
кодексу України).

Доказів виконання відповідач
платіжного доручення до суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного
кодексу України, особа, яка набула
майно або зберегла його у себе за
рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Крім того, відмітка про те, що платіжне
доручення повертається без виконання
на підставі п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» було здійснено лише
03.07.2014 року.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку щодо того, що вимога
позивача щодо стягнення з відповідача
грошових коштів у розмірі 1 035 069,19 грн. є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Щодо посилань скаржника на те, що
позивач звернувся до банку з заявою про
закриття поточного рахунку юридичної
особи № 59-06 та подав платіжне доручення
№ 4785 від 17.06.2014 року після введення у
банку тимчасової адміністрації,
колегією суддів не беруться до уваги, з
огляду на наступне.

Так дійсно, відповідно до ч. 5 ст. 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється, зокрема, задоволення
вимог вкладників та інших кредиторів
банку.

Однак, 17.06.2014 року Правлінням
Національного банку України було
винесено постанову "Про віднесення
публічного акціонерного товариства
"Старокиївський банк" до категорії
неплатоспроможних" № 365, якою
відповідача віднесено до категорії
неплатоспроможних.

З рішення виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
"Про виведення з ринку та запровадження
тимчасової адміністрації у ПАТ
"Старокиївський банк" № 50 від 17.06.2014
року вбачається, що було прийнято
рішення розпочати саме з 18.06.2014 року
процедуру виведення відповідача з
ринку шляхом запровадження тимчасової
адміністрації, а також прийнято
рішення тимчасову адміністрацію
запровадити строком на три місяці з
18.06.2014 року по 18.09.2014 року включно.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що заява про закриття
поточного рахунку юридичної особи №
59-06 та платіжне доручення № 4785 від
17.06.2014 року були отримані відповідачем
17.06.2014 року, а тимчасову адміністрацію
запроваджено з 18.06.2014 року.

Таким чином, твердження відповідача
про те, що позивач звернувся до нього з
заявою про закриття поточного рахунку
юридичної особи № 59-06 та надав для
виконання платіжне доручення № 4785 від
17.06.2014 року після введення тимчасової
адміністрації, спростовується
вищевикладеним.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове
рішення приймається колегіально за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень та подати до
суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 року "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду міста Києва від 21.08.2014 року у
справі № 910/13843/14 - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись
ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Старокиївський банк" на рішення
господарського суду міста Києва від
21.08.2014 року по справі № 910/13843/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 21.08.2014 року у справі № 910/13843/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/13843/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду за наслідками
перегляду відповідно до ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
М.Л. Яковлєв

Судді
Т.В. Ільєнок

П.В. Авдеєв