ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.10.14р. Справа № 904/6352/14

За позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.
Дніпропетровськ

до відповідача-1: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, с.
Новоолександрівка, Дніпропетровська
обл.

відповідача-2: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, м. Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 136
877, 66 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_4, дов. № 333 від 16.05.2014
року, представник;

Від відповідача-1: не з'явився;

Від відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області із позовом
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
про стягнення 113 450, 35 грн., що
складають суму заборгованості за
договором поставки № БТ-00813 від 25.09.2012
р., 4 298, 75 грн. - річних, 7 673, 52 грн. -
інфляції, 11 355, 04 грн. - штрафу; та до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 100 грн., що складають суму
заборгованості за договором поруки б/н
від 05.02.2013 р.

Перший відповідач відзив на позовну
заяву не надав, його повноважний
представник в судове засідання не
з`явився.

Останній був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, про що свідчить поштове
повідомлення про отримання першим
відповідачем 20.09.14 р. ухвали
господарського суду про відкладення
розгляду справи до 30.10.14 р. (а.с. 38).

Другий відповідач також відзив на
позовну заяву не надав, його
повноважний представник в судове
засідання не з`явився, проте, останній
був належним чином повідомлений про
час та місце розгляду справи, з огляду
на наступне.

Згідно з Інформаційним листом Вищого
господарського суду України від
13.08.2008р. № 01-8/482 "Про деякі питання
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2008 року" відповідно до пункту
3.5.11 Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженою наказом Вищого
господарського суду України від
10.12.2002р. № 75 (з подальшими змінами),
перший, належним чином підписаний,
примірник процесуального документа
(ухвали, рішення, постанови)
залишається у справі; на звороті у
лівому нижньому куті цього примірника
проставляється відповідний штамп суду
з відміткою про відправку документа, що
містить: вихідний реєстраційний номер,
загальну кількість відправлених
примірників документа, дату відправки,
підпис працівника, яким вона
здійснена.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено
відповідно до наведених вимог названої
Інструкції, є підтвердженням належного
надсилання копій процесуального
документа сторонам та іншим учасникам
судового процесу.

Водночас до повноважень господарських
судів не віднесено з'ясування
фактичного місцезнаходження юридичних
осіб або місця проживання фізичних
осіб - учасників судового процесу на
час вчинення тих чи інших
процесуальних дій. Тому відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи,
примірники повідомлення про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками „адресат вибув", „адресат
відсутній", зокрема, "за зазначеною
адресою не проживає" і т. п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників процесу про вчинення судом
певних процесуальних дій.

Крім того, особи, які беруть участь у
розгляді справи, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців),
і не повернуто підприємством зв'язку
або повернуто з посиланням на
відсутність (вибуття) адресата, відмову
від одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
(див. Постанову Пленуму ВГСУ № 18 від
26.12.11р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України).

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців станом на 29.10.14р.,
перший відповідач знаходиться за
адресою, зазначеною у позовній заяві,
на яку і були надіслані ухвали суду як
про порушення провадження у справі, так
і про відкладення.

Як вбачається із матеріалів справи, на
адресу господарського суду повернувся
поштовий конверт із ухвалою
господарського суду від 11.09.14 р. у
справі № 904/6352/14 з поміткою „за
закінченням терміну зберігання" (а.с.
43-47)

Таким чином, господарський суд вважає,
що відповідачі не скористались своїм
правом на участь представників у
судовому засіданні.

30.10.14 р. в судовому засіданні оголошені
вступна та резолютивна частини рішення
(ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.09.2012 р. між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Позивач) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
(другий відповідач) укладено договір
поставки № БТ-00813 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. вище зазначеного
Договору, постачальник зобов'язується
в порядку та на умовах, визначених
Договором, передати у власність
Покупцеві товар, а Покупець
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених у Договорі, прийняти та
оплатити визначений товар в
асортименті, кількості та номенклатурі
у відповідності з накладними, які є
невід'ємною частиною Договору.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

В п. 6.1. Договору сторони узгодили, що
останній вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та скріплення
печатками, та діє до 31 грудня 2013 року,
але в будь-якому випадку до повного
виконання Сторонами всіх взятих на
себе зобов'язань.

Згідно п. 3. Договору, доставка товару
здійснюється за домовленістю Сторін,
транспортом Покупця, транспортом
Покупця, транспортом Постачальника або
найманим транспортом в кількості та
номенклатурі, відповідно до накладних.

Виконуючи умови Договору, позивач
поставив другому відповідачу товар на
загальну суму 113 550, 35 грн., про що
свідчать видаткові накладні № Б-5
від 14.01.2013 р., № БР-01399 від 05.02.2013 р., №
Б-22 від 28.01.2013 р. (а.с. 13-15).

Відповідно до п. 2.1. Договору, оплата за
товар здійснюється з відстрочкою
платежу на 20 банківських днів з моменту
поставки Товару за накладною.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту, або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Доказів виконання зобов'язань щодо
погашення заборгованості в сумі 113
550, 35 грн., відповідач, на моменту
розгляду спору, не надав.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошових зобов'язань на
вимогу кредитора, зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3 відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір відсотків не встановлений
договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку
сума річних за період з 12.02.2013 р. по
28.05.2014 р. складає 4 298, 75 грн. та підлягає
до примусового стягнення з другого
відповідача.

Суд звертає увагу на те, що при
здійсненні розрахунку інфляції за
період з лютого 2013 р. по квітень 2014 р.,
позивач невірно визначив початок
періоду прострочення.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
„Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року,
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція.

Зважаючи на те, що оплата за
поставлений товар за видатковою
накладною № Б-5 повинна була бути
здійснена 11.02.2013 р., за видатковою
накладною № Б-01399 від 05.02.2013 р. - 05.03.2013 р.,
нарахування інфляційних втрат за
першою накладною за лютий 2013 р. та за
другою накладною за березень 2013 р. є
неправомірним.

Проте, сума інфляції, що підлягає до
стягнення з другого відповідача за
загальний період з березня 2013 р. по
травень 2014 р. складає 7 673, 52 грн.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

За прострочення виконання зобов'язань
щодо оплати за поставлений товар,
сторонами в Договорі передбачена
відповідальність у вигляді штрафу у
розмір 10% від суми заборгованості (п.
4.2.).

Згідно наданого позивачем розрахунку
сума штрафу складає 11 355, 04 грн. та
підлягає до примусового стягнення з
другого відповідача.

05.02.2013 р. між другим відповідачем та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(перший відповідач) укладено договір
поруки, відповідно до п. 1.1. якого, в
порядку та на умовах, визначених
Договором, Поручитель зобов'язується
відповідати перед Кредитором за
виконання Боржником - суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_3 своїх зобов'язань, що
виникли за договором поставки № БТ-00813
від 25.09.2012 р., укладеним між Кредитором і
Боржником.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Стаття 553 Цивільного кодексу України
передбачає, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

В п. 1.2. Договору поруки сторони
узгодили, що поручитель відповідає за
Боржника у обсязі, визначеному
Договором, за умови невиконання або
неналежного виконання Боржником своїх
зобов'язань за Основним договором та
додатками до нього.

Згідно п. 2.1. вищезазначеного Договору,
поручитель відповідає за виконання
Боржником своїх обов'язків за Основним
договором та додатками до нього, які
існують на момент укладення Договору
або будуть укладені в майбутньому, але
в любому випадку розмір
відповідальності Поручителя не
повинен перевищувати 100 грн., в тому
числі за відшкодування Боржником
збитків та за сплату ним неустойки,
штрафу, пені, передбачених Основним
договором.

З огляду на викладене,
відповідальність Поручителя
обмежується вказаною у даному пункті
сумою.

При викладених обставинах, 113 450, 35 грн.
основного боргу за Договором поставки,
4 298, 75 грн. річних, 7 673, 52 грн. інфляції
та 11 355, 04 грн. штрафу підлягають
стягненню з другого відповідача; 100 грн.
заборгованості за Договором поруки
підлягає стягненню з першого
відповідача.

Приписами ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судовий збір
покладається у спорах, що виникають
при виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

На підставі викладеного суд вважає, що
оскільки вина, як першого відповідача,
так і другого відповідача матеріалами
справи підтверджена, судовий збір
підлягає покладенню на відповідачів у
рівних частинах по 50% від загальної
суми судового збору, а саме, на першого
відповідача в сумі1 368, 78 грн., і на
другого відповідача - 1 368, 78 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 546, 553, 554, 625, 712, 610, 611
Цивільного кодексу України, ст.ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (73000, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, р/р НОМЕР_4 у ПАТ КБ
„Приватбанк", МФО 305299, ІПН 8) 113 450
(сто тринадцять тисяч чотириста
п'ятдесят гривень) 35 коп. основного
боргу, 4 298 (чотири тисячі двісті
дев'яносто вісім гривень) 75 коп. річних,
7 673 (сім тисяч шістсот сімдесят три
гривні) 52 коп. інфляції, 11 355 (одинадцять
тисяч триста п'ятдесят п'ять гривень) 04
коп. штрафу, 1 368 (одна тисяча триста
шістдесят вісім гривень) 78 коп.
судового збору.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_2, р/р НОМЕР_3 в
ПАТ КБ „Приватбанк", МФО 305299) 100 (сто
гривень) основного боргу, 1 368 (одна
тисяча триста шістдесят вісім гривень)
78 коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено: 04.11.14 р.

Суддя І.Ф. Мельниченко