ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"28" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3587/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зелена країна», м.
Київ

до Приватного сільськогосподарського
підприємства «Шевченківське»,
Києво-Святошинський р-н., с. Гореничі

про стягнення 186 432,69 грн.

Суддя Щоткін О.В.

За участю представників:

позивач - Миколаєнко Д.Л. предст. дов. б/н
від 07.09.2013р.;

відповідач -Куценко О.В. предст. дов. б/н
від 10.07.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна Товариства з
обмеженою відповідальністю «Зелена
країна» до Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Шевченківське» про стягнення 186 432, 69
грн. заборгованості за договором
купівлі-продажу №ЗК190613/1-ПК від 19.06.2013р.,
яка складається з: 69 529,92 грн. основного
боргу, 58 088,72 грн. відсотків за
користування товарним кредитом, 4 714,60
грн. пені, 7 380 грн. штрафу, 1 859,47 грн. 3%
річних та 44 859, 98 грн. суми індексації.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 22.08.2014 року було порушено
провадження у справі, розгляд
призначено на 22.09.2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 22.09.2014р. розгляд справи було
відкладено на 20.10.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.10.2014р. строк розгляд спору
було продовжено в порядку,
передбаченому ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України та
відкладено розгляд справи на 28.10.2014р.

Відповідно до частини 2 статті 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення приймається судом за
результатами оцінки доказів, поданих
сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України,
прийняте рішення оголошується
господарським судом у судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи.

Враховуючи достатність в матеріалах
справи доказів для повного, всебічного
та об'єктивного розгляду спору по суті,
в судовому засіданні 27.10.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення присутніх в судовому
засіданні представників сторін, суд,-

встановив:

19 червня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Зелена
Країна» (Продавець) та Приватним
сільськогосподарським підприємством
«Шевченківське» (Покупець) укладено
договір купівлі-продажу № ЗК190613/1ПК,
відповідно до якого Продавець
зобов'язується передати, а Покупець
зобов'язується прийняти та сплатити
вартість товару, відповідно до даного
Договору (додатків та специфікацій до
нього).

Згідно з п. 3.1. Договору, конкретний
асортимент, кількість та ціна товару на
кожну окрему партію зазначаються у
додатках та/або накладних на передачу
товару (видаткових), що є невід'ємною
частиною цього Договору. Ціна товару
встановлена за домовленістю сторін,
сторони визначили грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті - долар
США.

Оплата товару передбачено у гривні,
згідно розділу 4 цього Договору.

Товар за даним договором поставляється
на наступних умовах: Покупець повинен у
строк до 20 червня 2013 р. перерахувати на
поточний рахунок Продавця суму
попередньої оплати у розмірі 30% від
вартості товару, що вказаний в
додатку(ах) до договору. На залишок
заборгованості Продавець надає
Покупцю товарний кредит з відстрочкою
платежу з наступним графіком оплати: 70%
від суми вартості всього товару по
договору, Покупець має сплатити до
01.10.2013р.

На виконання умов договору Продавець
передав, а Покупець прийняв у власність
товар на загальну суму 73 800,78 грн., що
підтверджується копіями видаткових
накладних, наявних у матеріалах справи.

Претензій щодо недобросовісного
виконання позивачем своїх договірних
зобов'язань від відповідача не
надходило.

Проте, в порушення умов договору,
відповідач належним чином та у
встановлені договором строки, повністю
не розрахувався за поставлений товар, у
зв'язку з чим за останнім утворилась
заборгованість в розмірі 69 529,92 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України,
кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом (ч. 7 ст.
193 ГК України).

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України,
Покупець зобов'язаний оплатити Товар
за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу. Крім того, ч. 1 ст. 692 ЦК
України зобов'язує Покупця оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Також, згідно ч. 2 ст. 692 ЦК України -
Покупець зобов'язаний сплатити
Продавцеві повну ціну переданого
товару.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Враховуючи викладене, судом
встановлено факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором поставки в
частині повної оплати товару.

Однак, як свідчать матеріали справи,
відповідач в процесі судового розгляду
сплатив суму основного боргу, яка є
предметом позову, в повному обсязі, про
що свідчить залучене до відзиву
платіжне доручення №462 від 08.10.2014 року,
у зв'язку з чим станом на 28.10.2014р.
заборгованість відповідача перед
позивачем відсутня.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Аналогічна позиція викладена в п. 4.4
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Враховуючи те, що заборгованість в
розмірі 69 529,92 грн. відповідачем була
погашена після порушення провадження,
суд припиняє провадження у справі в
частині 69 529,92 грн. на підставі п. 11 ч. 1
ст. 80 ГПК України.

Крім суми основного боргу, позивач
просить стягнути з відповідача 4 714,60
грн. пені.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у
випадку несвоєчасної оплати товару
згідно умов даного договору Покупець
зобов'язаний сплатити пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми боргу за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Перевіривши правильність нарахування
пені за допомогою калькулятора штрафів
системи «Ліга-Закон», з врахуванням
норм чинного законодавства та умов
договору, а також застосовуючи
подвійну облікову ставку НБУ, суд
встановив, що заявлена позивачем пеня в
розмірі 4 714,60 грн. підлягає задоволенню
в повному обсязі.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача 7 380,00 грн. штрафу у розмірі
10% від суми простроченого платежу в
порядку п. 7.3. Договору.

Даним пунктом передбачено, що у випадку
неналежного виконання Покупцем
зобов'язань згідно умов даного
договору Покупець зобов'язаний
сплатити штраф у розмірі 10% від суми
неоплаченого товару.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України. Можливість одночасного
стягнення пені та штрафу за порушення
окремих видів господарських
зобов'язань передбачено частиною
другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011.

Оскільки, відповідачем були порушені
умови договору щодо своєчасної оплати
поставленого товару, а саме у строк до
01.10.2013р., як це передбачено п. 4.1.
Договору, отриманий товар не був
оплачений, суд прийшов до висновку, що
позивач правомірно нарахував
відповідачу штраф у розмірі 10% від суми
боргу, яка складала на той момент 73 800,78
грн.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши
правильність нарахування суми штрафу з
урахуванням умов договору та норм
чинного законодавства, суд прийшов до
висновку, що заявлена сума штрафу у
розмірі 7 380,00 грн. підлягає задоволенню
у повному обсязі.

Також позивачем заявлено до стягнення
58 088,72 грн. відсотків за користування
кредитом.

Пунктом 4.5. Договору передбачено, що на
суму заборгованості по договору
нараховуються відсотки за
користування товарним кредитом по
ставці 0,2% за кожний день користування.
Нарахування відсотків здійснюється на
суму товарного кредиту, тобто на суму
вартості товару, що передавався на
умовах товарного, за період з моменту
фактичного відвантаження товару до
моменту сплати Покупцем суми вартості
товару отриманого на умовах товарного
кредиту.

У свою чергу пунктом 7.2. Договору
ЗК190613/1ПК сторони вже передбачили
нарахування пені в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від простроченого платежу за
кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України, у
разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Ця правова норма є спеціальною і
поширює свою дію лише на
правовідносини, пов'язані з
купівлею-продажем товару, або на
правовідносини, до яких згідно з чинним
законодавством застосовуються
положення про купівлю-продаж.

Частиною 3 ст. 692 ЦК України
конкретизовано, визначений ст. 536 цього
Кодексу, обов'язок боржника сплачувати
встановлений договором або законом
розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами та
передбачене ст. 625 цього Кодексу право
продавця вимагати від покупця сплати 3 %
річних за весь час прострочення, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У розумінні зазначених статей проценти
є не відповідальністю, а платою за час
користування грошима, що не були
своєчасно сплачені боржником.

Зі змісту цих статей випливає, що
договором може бути встановлено інший
розмір процентів річних, а не інший
спосіб їх обчислення.

Згідно з положеннями ст. 549 ЦК України
грошовою сумою, яку боржник повинен
передати кредитору у разі порушення
зобов'язання, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання, є
пеня.

За своєю правовою природою проценти за
користування чужими грошовими коштами,
передбачені п. 4.5. договору за кожен
день прострочення охоплюються
визначенням пені.

Судом вже стягнуто з відповідача пеню,
яка нарахована на підставі п. 7.2.
договору, яким сторони погодили
нарахування пені.

Зазначене дає можливість дійти
висновку про те, що умовами договору
передбачено подвійне стягнення пені за
несвоєчасне виконання зобов'язання
покупцем, що не узгоджується з
приписами ст. 61 Конституції України,
відповідно до якої ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Аналогічну позицію висловив Верховний
Суд України в Постанові від 12.12.2011р. у
справі № 07/238-10, Постанові № 3-37 гс від
24.12.2013р. та Постанові № 3-32 гс 14 від
01.07.2014р.

Враховуючи вищевказане, суд відмовляє
в задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 58 088,72 грн. відсотків за
користування кредитом.

Крім цього позивач заявив позовну
вимогу про стягнення з відповідача 1
859,47 грн. 3% річних.

Відповідно до частини другої ст. 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних
встановив, що заявлена позивачем до
стягнення сума відповідає вимогам
законодавства та обставинам справи, а
тому вимога щодо стягнення 1 859,47 грн. 3%
річних підлягає задоволенню в повному
обсязі.

Частиною 2 статті 524 Цивільного кодексу
України встановлено, що сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом
(частина 2 статті 533 Цивільного кодексу
України).

Пунктом 4.8. Договору сторони
перебачили, що оплата вартості товару
та нарахованих процентів проводиться у
гривнях. Сторони домовилися про зміну
ціни товару згідно наступного способу:
у разі якщо офіційний курс гривні до
іноземної валюти - (долара США)
збільшився в порівнянні до офіційного
курсу гривні до іноземної валюти -
(долара США), що діяв на дату підписання
Договору, Продавець має право вимагати
від Покупця сплатити проіндексованої
суми вартості товару у гривні по
Договору.

Пріднексована сума вартості товару у
гривні встановлюється як (А1: А0) х СП=
ПСП, де:

А1 - офіційний курс Долара США, на момент
здійснення платежу/на момент висування
вимоги про здійснення платежу/на дату
подачі позовної заяви до суду;

А0 - офіційний курс долара США, що був
встановлений на дату підписання
Договору;

СП - сума вартості товару (платежу у
гривні) визначена у відповідних
накладних на передачу товару
(видаткових);

ПСП - проіндексована сума вартості
товару (платежу у гривні) по Договору.

У разі, якщо міжбанківський курс Долара
США перевищує офіційний курс НБУ,
Продавець залишає за собою право
вимагати сплати проіндексованої суми
вартості товару у гривні, згідно з
міжбанківським курсом. Міжбанківський
курс підтверджується даними одного з
банків за вибором Продавця, в яких
відкрито його рахунки та/або
інформацією з сайту minfin.com.ua.

Враховуючи те, що заборгованість
відповідачем повністю не погашена,
позивач звернувся до суду з вимогою про
стягнення курсової різниці у розмірі 44
859,98 грн.

Судом було встановлено, що станом на
19.06.2013 року (день укладення договору)
офіційний курс гривні до Долару США
становив 7,99.

Станом на 14.08.2014р. (день звернення з
позовом до суду) міжбанківський курс
гривні до Долару США становив 13,15.

Здійснивши власний розрахунок за
формулою, передбаченою Договором
купівлі-продажу № ЗК190613/1ПК, суд
встановив, що проіндексована сума
боргу відповідача станом на 14.08.2014р.
становить (13,15/7,99 * 69 529,92 грн. = 114 389,90 грн.)

Таким чином, сума індексації складає 44
859,98 грн.

З огляду на це, суд встановив, що
розрахунок позивача є арифметично
вірним та відповідає обставинам
справи, а тому, позовні вимоги про
стягнення 44 859,98 грн. курсової різниці
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Враховуючи викладене, господарський
суд прийшов до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково: в
частині основного боргу провадження у
справі підлягає припиненню, 4 714,60 грн.
пені, 7380,00 грн. штрафу, 1 859,47 грн. 3%
річних та 44 859,98 грн. суми індексації
підлягає до стягнення з відповідача. В
іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 49, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. В частині стягнення 69 529,92 грн.
основного боргу - припинити
провадження у справі.

3. Стягнути з Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Шевченківське» (08114, Київська область,
Києво-Святошинський район, с. Гореничі,
вул. Леніна, 205, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зелена країна» (02166,
м. Київ, просп. Лісовий, 39; ) - 4 714 (чотири тисячі сімсот
чотирнадцять) грн. 60 коп. пені, 7 380 (сім
тисяч триста вісімдесят) грн. 00 коп.
штрафу, 1859 (одну тисячу вісімсот
п'ятдесят дев'ять) грн. 47 коп. 3% річних, 44
859 (сорок чотири тисячі вісімсот
п'ятдесят дев'ять) грн. 98 коп. та 2596 (дві
тисячі п'ятсот дев'яносто шість) грн. 82
коп. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Дата складання повного тексту рішення:
11.11.2014р.

Суддя
О.В. Щоткін