ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"27" жовтня 2014 р.
Справа № 911/4091/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунально-побутового підприємства
«Теплоенергопостач» Ірпінської
міської ради, м. Ірпінь

про стягнення 50 422, 48 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач -Іванкіна Ю.Б. предст. дов. №14-91
від 18.04.2014р.;

відповідач -Данилюк Л.В. предст. дов. №68
від 10.02.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської
області звернулось Публічне
акціонерне товариство «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» до Комунально-побутового
підприємства «Теплоенергопостач»
Ірпінської міської ради про стягнення
50 422, 48 грн. заборгованості, які
складаються з 39 058,19 грн. пені, 8 239,65 грн.
3% річних та 3 124,64 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем зобов'язань за
договором купівлі-продажу природного
газу №13/2127-БО-17 від 28.12.2012р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 25.09.2014р. у справі 911/4091/14
порушено провадження та призначено до
розгляду на 27.10.2014р.

Присутній в судовому засіданні
представник позивача озвучив позовні
вимоги, які просив задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач у відзиві позов визнав
частково та просив суд скористатись
правом наданим йому п. 3 ст. 83 ГПК
України та зменшити розмір штрафних
санкцій.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом у нарадчій кімнаті
за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
27.10.2014р. у судовому засіданні була
оголошена вступна та резолютивна
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності, суд,-

встановив:

28 грудня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (продавець) та
Комунально-побутового підприємства
«Теплоенергопостач» Ірпінської
міської ради (покупець) був укладений
договір купівлі-продажу природного
газу №13/2127-БО-17.

Відповідно до п. 1.1. договору, продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2013 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ «Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природний газ
на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.3. договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу.

У відповідності до п. 11.1 договору, даний
договір набирає чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріпленими
печатками сторін і діє в частині
реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині
проведення розрахунків за газ - до їх
повного здійснення.

Господарським судом встановлено, що на
виконання умов договору купівлі
-продажу природного газу №13/3567-БО-17 від
28.12.2012р., продавець протягом
січня-квітня 2013р. та жовтня-грудня 2013р.
поставив покупцю природний газ загалом
на суму 8 415 971,37 грн.

Факт приймання-передачі газу
підтверджується, підписаними першими
особами підприємств та скріплені їх
печатками, актами приймання передачі
природного газу, копії яких наявні у
матеріалах справи.

У відповідності до договору
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» своєчасно та в
повному обсязі передавало
відповідачеві природний газ. Про
належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за Договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
постачальником умов Договору.

Згідно п. 6.1 договору купівлі-продажу
встановлено, що оплата за здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки.

Однак, в порушення умов договору,
відповідач своє грошове зобов'язання
за договором за спожитий природний газ
виконував неналежним чином, здійснюючи
несвоєчасну оплату за поставлений
природний газ, у зв'язку з чим позивач
просить стягнути з відповідача пеню, 3%
річних та інфляційні втрати.

Відповідач у відзиві частково визнає
позовні вимоги, однак просить суд
зменшити розмір штрафних санкцій,
посилаючись на те, що несвоєчасна
оплата за спожитий природний газ
виникла у зв'язку з несвоєчасною
оплатою газу споживачами. До того ж
відповідач зазначає, що КПП
«Теплоенергопостач» є комунальним
підприємством, фінансується з бюджету
територіальної громади та на даний час
перебуває у скрутному фінансовому
становищі.

Щодо вищезазначеного суд вважає за
необхідне зазначити, що дані обставини
не визначені законодавчо як такі, що
звільняють від виконання зобов'язання.
Так, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу
України прямо передбачає, що
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника не
вважається обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Європейським судом з прав людини у
рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін
та Оліус проти України» (від 18.10.2005) та у
справі «Бакалов проти України» (від
30.11.2004) вказав, що відсутність
бюджетного фінансування (бюджетних
коштів) не є виправданням
бездіяльності.

Про помилковість позиції про те, що
відсутність бюджетного асигнування є
підставою для звільнення від виконання
грошового зобов'язання, викладено
також у постанові Верховного Суду
України від 13.10.2009 Судової палати в
адміністративних справах.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
№ 11/446 від 27.10.2011р.

З урахуванням наведених правових
положень суд вважає, що доводи,
викладені відповідачем у відзиві є
необґрунтованими.

Позивач просить стягнути з відповідача
пеню у розмірі 39 058,19 грн.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у
разі невиконання Покупцем п. 6.1. цього
Договору, він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарський відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
дим Кодексом, іншими законами та
договором. Застосування господарських
санкцій повинно гарантувати захист
прав і законних інтересів громадян,
організацій та держави, в тому числі
відшкодування збитків учасникам
господарських відносин, завданих
внаслідок правопорушення, та
забезпечувати правопорядок у сфері
господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного закону встановлено,
що розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Суд розглянувши розрахунок позивача
встановив, що ним, зокрема, було
здійснено нарахування пені на період:

- з 20.02.2013р. по 20.02.2013р. нараховано
450,44 грн. пені;

- з 21.02.2013р. по 21.02.2013р. нараховано
442,75 грн. пені

- з 28.02.2013р. по 28.02.2013р. нараховано
76,01 грн. пені;

- з 13.03.2013р. по 13.03.2013р. нараховано
32,78 грн. пені;

- з 14.03.2013р. по 14.03.2013р. нараховано
18,40 грн. пені;

- з 02.04.2013р. по 02.04.2013р. нараховано
204,15 грн. пені;

- з 03.04.2013р. по 03.04.2013р. нараховано
29,37 грн. пені;

- з 25.04.2013р. по 25.04.2013р. нараховано
140,67 грн. пені;

- з 26.04.2013р. по 26.04.2013р. нараховано
131,05 грн. пені;

- з 17.05.2013р. по 17.05.2013р. нараховано
239,37 грн. пені;

- з 26.12.2013р. по 26.12.2013р. нараховано
162,59 грн. пені;

- з 27.12.2013р. по 27.12.2013р. нараховано
99,65 грн. пені.

Однак, як встановлено судом та не
заперечується самим позивачем, саме в
ці дні відповідачем здійснювались
часткові проплати.

З приводу цього, варто зазначити, що
такі нарахування є безпідставними,
оскільки у випадку оплати відповідачем
коштів наступного дня після спливу
строку, встановленого для проведення
оплати, не є підставою для нарахування
за цей день (день оплати) пені, оскільки
наявний факт прострочення оплати на
кілька годин, і, відповідно, - відсутній
факт прострочення оплати на один день
(який би зумовлював наявність підстави
для нарахування додаткових сум за день
прострочення).

Також, судом встановлено, що договором
та законом не передбачено право
позивача на нарахування відповідачу
пені за кілька годин прострочення
платежу, тобто, - менше однієї доби
(календарного дня).

День фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється нарахування
пені.

Аналогічна правова позиція викладена в
Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013р.

З огляду на вищевикладене, суд вирішив
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 39 058,19 грн. пені
задовольнити частково у розмірі 37 030,96
грн.

Також, позивач просить суд стягнути з
відповідача 8 239,65 грн. 3% річних та 3 124,64
грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3% річних, суд встановив, що
він є арифметично вірним, у зв'язку з
чим підлягає задоволенню в повному
обсязі в розмірі 8 239,65 грн. 3% річних.

Щодо нарахованих інфляційних втрат суд
зазначає наступне.

З розрахунку позивача вбачається, що
нарахування інфляційних за
зобов'язаннями жовтня 2013р. за період з
14.11.2013р. по 28.11.2013р. та за зобов'язаннями
листопада 2013р. за період з 14.12.2013р. по
27.12.2013р. здійснені менше ніж за 15 днів.

Згідно п. 2 Інформаційного листа ВГСУ
від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права», при
застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу.

При цьому, сума боргу, яка сплачується з
1 по 15 день відповідного місяця,
індексується з врахуванням цього
місяця, а якщо сума боргу сплачується з
16 по 31 день місяця, розрахунок
починається з наступного місяця.
Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 № 52/30).

З огляду на вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що нарахування
інфляційних за зобов'язаннями жовтня
2013р. та листопада 2013р., які існували
менше 15 днів є неправомірним.

У зв'язку з чим, заявлена позивачем
вимога про стягнення з відповідача 3
124,64 грн. інфляційних підлягає
задоволенню частково у розмірі 195,58 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що позов підлягає
задоволенню частково та з відповідача
підлягає до стягнення 37 030,96 грн. пені, 8
239,65 грн. 3% річних та 195,58 грн.
інфляційних втрат. В іншій частині
позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 49, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунально-побутового
підприємства «Теплоенергопостач»
Ірпінської міської ради (08200, Київська
область, м. Ірпінь, вул. Паризької
Комуни, 11; ) на користь
Публічного акціонерного товариства
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, ) - 37 030
(тридцять сім тисяч тридцять) грн. 96 коп.
пені, 8 239 (вісім тисяч двісті тридцять
дев'ять) грн. 65 коп. 3% річних, 195 (сто
дев'яносто п'ять) грн. 58 коп. інфляційних
втрат та 1647 (одну тисячу шістсот сорок
сім) грн. 41 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Дата підписання повного тексту
рішення: 11.11.2014р.

Суддя
О.В. Щоткін