КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р. Справа№ 910/1732/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

секретар Бурдейна Н.В.

за участю представників:

від позивача - Луценко В.В. (представник
за довіреністю), Бондар О.В.
(представник за довіреністю)

від відповідача - Левченко О.В.
(представник за довіреністю),
Тарновецька Л.П. (представник за
довіреністю), Мієнко В.К. (представник
за довіреністю), Громовий О.В.
(представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Іноземного
підприємства "ГФК Юкрейн"

на рішення господарського суду міста
Києва

від 08.09.2014 р.

у справі №910/1732/14 (головуючий суддя
Босий В.П., судді: Бойко Р.В., Івченко А.М.)

за позовом Іноземного підприємства
"ГФК Юкрейн"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Індустріальний
Телевізійний Комітет"

про стягнення 3319297,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Іноземне підприємство "ГФК Юкрейн"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Індустріальний Телевізійний Комітет"
про стягнення 3319297,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем в порушення умов договору
про надання послуг по дослідженню "ТВ
панелі" на 2012-2014 роки №0412 від 23.12.2011 р. не
було перераховано передоплату за
послуги у січні 2014 року, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість у розмірі
3308691,10 грн. Крім того, позивачем
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача пені у розмірі 10605,94 грн. за
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 08.09.2014 р. у справі №910/1732/14 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, Іноземне підприємство "ГФК
Юкрейн" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 08.09.2014 р. у справі
№910/1732/14 та прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.10.2014р.
апеляційну скаргу Іноземного
підприємства "ГФК Юкрейн" на рішення
господарського суду міста Києва від
08.09.2014 р. у справі №910/1732/14 було прийнято
до провадження; розгляд справи
призначено на 04.11.2014р.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив її
задовольнити, скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
08.09.2014 р. у справі №910/1732/14 та прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити в
повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив залишити
її без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
08.09.2014 р. у справі №910/1732/14 - без змін,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

23.12.2011 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Індустріальний
Телевізійний Комітет", як замовником,
та Іноземним підприємством "ГФК
Юкрейн", як виконавцем, було укладено
договір про надання послуг по
дослідженню "ТВ панелі" на 2012-2014 роки
№0412 (далі за текстом - Договір),
відповідно до умов якого замовник
доручає, а виконавець зобов'язується
надати послуги з проведення
дослідження ТВ панелі (24 години на добу,
7 днів на тиждень, протягом усього
терміну дії цього договору), яка
включає в себе також надання замовнику
на регулярній основі даних ТВ панелі та
необроблених даних за період з 01 січня
2012 року по 31 грудня 2014 року та прав на їх
використання, які визначені договором.

Відповідно до п. 8.1 Договору, оплата за
даним договором здійснюється
відповідно до додатку №1 до договору.
Вартість послуг та загальна сума
договору змінюється відповідно до
умов, визначених у додатку №1 договору.

Згідно з п. 8.2 Договору сторони дійшли
згоди, що оплата за даним договором
здійснюється наступним чином: перший
платіж - до 25.01.2012 р. на підставі рахунку
виставленого виконавцем (п. 8.2.1);
наступні платежі - щомісячно на умовах
передоплати на підставі рахунків, які
надаються замовнику на початку
поточного місяця (не пізніше 5-го числа
місяця) та мають бути оплачені до 25
числа цього місяця.

Додатком №1 було погоджено загальну
вартість Договору, яка змінювалася у
зв'язку з укладенням сторонами
додаткових угод №2 від 03.10.2012 р. та №3
від 03.01.2013 р.

Рахунком №С026839 від 03.01.2014 р.
підприємство повідомило товариство
про необхідність внесення передоплати
вартості послуг за січень 2014 на
підставі Договору у розмірі 3308691,10 грн.

Проте відповідачем не виконано даної
вимоги.

Спір у справі виник у зв'язку з
неправомірною, на думку позивача,
відмовою відповідача внести суму
попередньої оплати за послуги, які
будуть надаватися у січні 2014 року.

Заперечуючи проти позовних вимог
відповідач вказує на те, що позивачем
фактично не було надано послуг на
виконання умов договору №0412 від 23.12.2011
р. у січні 2014 року, а відтак відсутні
підстави для стягнення вартості таких
послуг. Також відповідач зазначає, що
сторонами не було погоджено належним
чином вартість послуг, що мали
надаватися позивачем у січні 2014 року, а
також вцілому у 2014 році.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Умови договору свідчать про те, що за
своєю правовою природою він є
договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
та частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог законодавства, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

За змістом п. 8.2.1 Договору замовник
зобов'язувався здійснювати оплату
послуг щомісячно на умовах передоплати
на підставі рахунків, які надаються
замовнику на початку поточного місяця
(не пізніше 5-го числа місяця) та мають
бути оплачені до 25 числа цього місяця.

16.01.2014 р. позивачем було направлено на
адресу відповідача рахунок №С026839 від
03.01.2014 р. про необхідність внесення
передоплати послуг за січень 2014 на
підставі Договору у розмірі 3308691,10 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, рішенням господарського суду
міста Києва від 20.05.2014 р. у справі
№910/22007/13 позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Індустріальний
Телевізійний Комітет" до Іноземного
підприємства "ГФК Юкрейн" про
розірвання договору задоволено
частково, розірвано укладений 23.12.2011 р.
між товариством та підприємством
договір про надання послуг по
дослідженню "ТВ панелі" на 2012-2014 роки
№0412.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014 р. у
справі №910/22007/13 рішення господарського
суду міста Києва від 20.05.2013 р. скасовано,
провадження у справі припинено.

Вказаною постановою встановлено, що
товариство, користуючись правом
односторонньої відмови від договору
про надання послуг, закріпленим ст. 907
Цивільного кодексу України, звернулося
до підприємства із відповідним листом
№230913 про розірвання укладеного між
ними Договору починаючи з 31.12.2013 р., та
просило передати дані та архіви даних з
2003 року. Станом на момент порушення
провадження у справі укладений між
сторонами договір №0412 від 23.12.2011 р. був
чинним до 31.12.2013 р., а з вказаної дати -
розірваним за односторонньої відмови
позивача (товариства) від договору.

Отже, під час перегляду рішення
господарського суду міста Києва від
20.05.2014 р. у справі №910/22007/13 в
апеляційному порядку було встановлено
факт припинення дії Договору з 31.12.2013 р.
шляхом розірвання його внаслідок
односторонньої відмови товариства.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Як зазначено в п.2.6 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" не потребують
доказування преюдиціальні факти, тобто
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) у процесі розгляду
іншої справи, в якій беруть участь ті
самі сторони, в тому числі і в тих
випадках, коли в іншому спорі сторони
мали інший процесуальний статус
(наприклад, позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій).

Отже, постанова Київського
апеляційного господарського суду від
15.07.2014 р. у справі №910/22007/13 має
преюдиціальне значення, а встановлені
нею факти повторного доведення не
потребують.

Виходячи зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 653
Цивільного кодексу України у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються. У разі зміни або
розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни. Якщо договір
змінюється або розривається у судовому
порядку, зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що з
моменту припинення дії Договору - 31.12.2013
р., всі зобов'язання сторін припинилися.

Згідно з п. 9.1 Договору він набуває
чинності з 01.01.2012 р. при умові
попереднього, належним чином
оформленого припинення дії, раніше
укладеного виконавцем договору №6808
від 31.12.2007 р. про виконання робіт по
дослідженню "ТВ панель" на 2008-2012 роки, та
відповідного припинення прав та
обов'язків сторін, визначених
зазначеним договором, та припиняється
31.12.2014 р. з можливістю продовження його
дії за взаємною згодою сторін.
Припинення строку дії даного договору
не звільняє сторони від завершення
виконання взаємних зобов'язань за
даним договором.

Як зазначено в п. 1.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" відповідно до
частин другої і третьої статті 653 ЦК
України в разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються з
моменту досягнення домовленості про
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором. Зі змісту цих
норм випливає, що домовленість сторін
про розірвання договору не виключає
проведення між сторонами розрахунків
за зобов'язаннями, що виникли до
розірвання договору, в тому числі
застосування заходів майнової
відповідальності за невиконання
(неналежне виконання) грошових
зобов'язань.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
зобов'язання зі сплати вартості послуг
за січень 2014 року у відповідача на
підставі п. 8.2.2 Договору виникло з
моменту направлення підприємством
рахунку №С026839 від 03.01.2014 р., та мало бути
виконане до 25.01.2014 р., тобто вже після
розірвання такого Договору (тобто,
після 31.12.2013 р.), суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Індустріальний
Телевізійний Комітет" на користь
Іноземного підприємства "ГФК Юкрейн"
передоплати у розмірі 3308691,10 грн. за
послуги, які мали надаватися в січні 2014
року.

Оскільки вимога позивача про стягнення
пені у розмірі 10605,94 грн. є похідною від
вимоги про стягнення суми
заборгованості, то відмова в позові про
стягнення з Товариства суми
попередньої оплати виключає
можливість задоволення позову в
частині вимоги про стягнення пені.

Що стосується доводів відповідача,
викладених в апеляційній скарзі щодо
порушення судом процесуального права,
а саме: ст.ст.22, 69, 77 ГПК України, слід
зазначити наступне.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому, господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою -п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Перебування представників відповідача
у відпустці не може бути належною
підставою для відкладення розгляду
справи, враховуючи, що відповідач не
був позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника з числа як своїх
працівників, так і осіб, не пов'язаних з
ним трудовими відносинами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Іноземного
підприємства "ГФК Юкрейн" залишити без
задоволення, рішення господарського
суду міста Києва від 08.09.2014 р. у справі
№910/1732/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/1732/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко