м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Унітех Трейдінг"
до Державного підприємства
"Національний культурно-мистецький та
музейний комплекс "Мистецький арсенал"
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - Державне
управління справами
про визнання правочину удаваним,
зобов'язати вчини певні дії та
стягнення 1 274 867,45 грн.
Головуючий суддя Грєхова О. А.
Судді: Ярмак О. М.
Представники сторін:
від позивача: Топчій П. І. - представник
від відповідача: Леськов В. П. -
представник за довіреністю
від третьої особи: Лобавська І. Р. -
представник за довіреністю
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Унітех Трейдінг"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Державного
підприємства "Національний
культурно-мистецький та музейний
комплекс "Мистецький арсенал" про:
визнання договору про надання цільової
безвідсоткової фінансової допомоги на
поворотній основі №04/10/10-2 від 04.10.2010р.,
укладений між НКММК "Мистецький
арсенал" та ТОВ "Унітех Трейдінг", таким,
що був вчинений сторонами з метою
приховати інший правочин, який вони
насправді мали на увазі (удаваний
правочин), а саме договір підряду на
будівельно-монтажних та
пусконалагоджувальних робіт, на
об'єкті НКММК "Мистецький арсенал" (в
будівлі "Старий Арсенал"), що
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Лаврська, 10-12, із застосуванням правил,
що регулюють цей останній правочин;
зобов'язання ДП "Національний
культурно-мистецький та музейний
комплекс "Мистецький арсенал"
підтвердити виконання комплексу
будівельно-монтажних та
пусконалагоджувальних робіт по
реконструкції системи тимчасового
опалення, водопостачання та
каналізації будівлі "Старий арсенал" по
вул. Лаврська, 10-12 в м. Києві виконавцем
робіт ТОВ "Унітех Трейдінг" з
використанням матеріалів та
обладнання, поставленого ТОВ "Унітех
Трейдінг" шляхом підписання
відповідних актів приймання виконаних
будівельних робіт та видаткової
накладної на обладнання на загальну
суму 1158060,64 грн.; стягнення з ДП
"Національний культурно-мистецький та
музейний комплекс "Мистецький арсенал"
заборгованості в розмірі 1274867,45 грн., в
тому числі 1158060,64 грн. основного боргу,
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.06.2014 порушено провадження у
справи на 14.07.2014.
Представником відповідача 14.07.2014 через
відділ діловодства суду подано відзив
на позовну заяву та клопотання про
застосування спливу позовної давності.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.07.2014 залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача Державне
управління справами та відкладено
розгляд справи на 18.08.2014.
Ухвалою суду від 18.08.2014 продовжено
строк вирішення спору по справі №
справи до 08.09.2014.
Ухвалою суду від 08.09.2014 призначено
колегіальний розгляд справи.
Розпорядженням заступника голови
Господарського суду м. Києва від 08.09.2014
призначено колегіальний розгляд
справи у наступному складі колегії:
суддя Грєхова О. А. (головуючий), Ярмак О.
Ухвалою суду від 08.09.2014 призначено
розгляд справи на 13.10.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.10.2014 відкладено розгляд
справи на 03.11.2014 у зв'язку з
необхідністю повідомити прокуратуру м.
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Унітех Трейдінг" до
Державного підприємства "Національний
культурно-мистецький та музейний
комплекс "Мистецький арсенал", за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - Державне
управління справами про визнання
правочину удаваним, зобов'язати вчини
певні дії та стягнення 1 274 867,45 грн.
Представник позивача 03.11.2014 подав суду
клопотання про призначення у справі
судової будівельно-технічної
експертизи, мотивоване тим, що
позивачем після виконання комплексу
будівельно-монтажних та
пусконалагоджувальних робіт було
складено відповідні акти приймання
виконання будівельних робіт №№ 1, 2, 3, 4
за формою КБ-2в, підсумкові відомості
ресурсів (витрати по факту) до актів
виконання підрядних робіт, довідку про
вартість будівельних робіт (витрат) за
формою КБ-3, видаткову накладну на
обладнання на суму 1158060,64 грн.
Відповідач, не пояснюючи причин,
неодноразово відкладав підписання
відповідного договору на виконання
комплексу будівельно-монтажних та
пусконалагоджувальних робіт, актів
приймання виконаних будівельних робіт
та видаткової накладної на обладнання.
Для встановлення обсягів та вартості
фактично виконаних позивачем
будівельно-монтажних та
пусконалагоджувальних робіт по
реконструкції тимчасового опалення,
водопостачання та каналізації на
об'єкті відповідача (в будівлі «Старий
Арсенал») з використанням поставлених
матеріалів, обладнання, машин,
механізмів, витрат труда, обсягів та
вартості, визначеним в актах виконаних
робіт №№ 1, 2, 3, 4, підсумкових
відомостях ресурсів (витрати - по факту)
до них, довідці про вартість виконаних
будівельних робіт та витрат,
видатковій накладній, товарних
накладних на матеріали та обладнання,
локальних кошторисах, відомостях
ресурсів до локальних кошторисів,
необхідні спеціальні знання.
Як вбачається з п. 2 Постанови Пленум
Вищого господарського суду України,
від 23.03.2012, № 4 "Про деякі питання
практики призначення судової
експертизи", відповідно до статті 1
Закону України "Про судову експертизу",
судова експертиза - це дослідження
експертом на основі спеціальних знань
матеріальних об'єктів, явищ і процесів,
які містять інформацію про обставини
справи, що перебуває у провадженні,
зокрема, суду. Водночас і згідно з
частиною першою статті 41 ГПК
експертиза призначається для
з'ясування питань, що потребують
спеціальних знань. Судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування. Якщо наявні у справі
докази є взаємно суперечливими, їх
оцінку в разі необхідності може бути
здійснено господарським судом з
призначенням відповідної судової
Суд відмовляє у задоволенні клопотання
позивача про призначення судової
будівельно-технічної експертизи,
оскільки позивачем, виходячи з
предмету та підстав позову, не
обґрунтовано необхідність проведення
Представником відповідача та третьої
особи позовні вимоги заперечено.
На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 03.11.2014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України судом проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін та учасників
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2010 року між ТОВ "Унітех
Трейдінг" (позичальник, позивач у
справі) та ДП "Національний
культурно-мистецький та музейний
комплекс "Мистецький арсенал"
(позикодавець, відповідач у справі)
було укладено договір № 04/10/10-2 про
надання цільової безвідсоткової
фінансової допомоги на поворотній
основі (надалі договір), відповідно до
п. 1.1. якого, позикодавець, у порядку та
на умовах, визначених цим договором та
чинним законодавством, зобов'язується
надати позичальнику фінансову
допомогу, а останній зобов'язується
прийняти фінансову допомогу,
використати її та повернути у
встановлені договором строки.

Відповідно до п. 1.2 договору фінансовою
допомогою за цим договором є сума
коштів у розмірі 1000000 (один мільйон)
гривень 00 коп.

Фінансова допомога має цільове
призначення та надається для виконання
робіт по реконструкції системи
тимчасового опалення, водопостачання
та каналізації будівлі «Старий
Арсенал», що розташована за адресою: м.
Київ, вул. Лаврська, 14-16.

Згідно з п. 2.1 договору фінансова
допомога надається позикодавцем
позичальнику без нарахування
відсотків за її користування.

Відповідно до п. 3.1 договору у редакції
додаткової угоди № 3 від 31.05.2011 допомога
надається на строк до 31 грудня 2011 року.

Згідно з п. 9.1 договору термін дії цього
договору починається з дня його
підписання сторонами і закінчується
після повного виконання позичальником
зобов'язань перед позикодавцем щодо
повернення фінансової допомоги.

На виконання умов договору № 04/10/10-2
позивачем були надані відповідачеві
кошти у сумі 1000000,00 грн., що не
заперечувалося представниками сторін
під час судового розгляду справи.

Предметом позовних вимог є визнання
договору № 04/10/10-2 про надання цільової
безвідсоткової фінансової допомоги на
поворотній основі від 04.10.2010 удаваним
та таким, що вчинено сторонами для
приховання договору будівельного
підряду. Підставою для визнання судом
спірного договору удаваним є те, що за
своєю правовою природою, як зазначає
позивач, оскаржуваний договір є
договором будівельного підряду в
розумінні норм ст. 875 ЦК України.

За вимогами ст. 235 ЦК України, удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Свобода договору означає можливість
сторін вільно визначати зміст
договору, який вони укладають і
формувати його конкретні умови. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За загальним правилом щодо укладання
договорів, встановленим ст. 638 ЦК
України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 2-4 ст. 180 ГК України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського
договору сторони зобов'язані у
будь-якому разі погодити предмет, ціну
та строк дії договору. Умови про
предмет у господарському договорі
повинні визначати найменування
(номенклатуру, асортимент) та кількість
продукції (робіт, послуг), а також
вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості
предмета договору визначаються
відповідно до обов'язкових для сторін
нормативних документів, зазначених у
статті 15 цього Кодексу, а у разі їх
відсутності - в договірному порядку, з
додержанням умов, що забезпечують
захист інтересів кінцевих споживачів
товарів і послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України,
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного
сторонами та
скріпленого печатками.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними в
п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. N 9,
за удаваним правочином сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. За удаваним правочином
права та обов'язки сторін виникають,
але не ті, що випливають зі змісту
правочину. Встановивши під час
розгляду справи, що правочин вчинено з
метою приховати інший правочин, суд на
підставі ст. 235 Цивільного кодексу
України має визнати, що сторонами
вчинено саме цей правочин, та вирішити
спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. Якщо правочин,
який насправді вчинено, суперечить
закону, суд ухвалює рішення про
встановлення його нікчемності або про
визнання його недійсним. До удаваних
правочинів наслідки недійсності,
передбачені ст. 216 Цивільного кодексу
України, можуть застосовуватися тільки
у випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або суд
визнає його недійсним як оспорюваний.

Приписами частини першої ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Змістом статті 875 ЦК України визначено,
що за договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх (ч. 1 ст. 875 ЦК України).

Договір будівельного підряду
укладається на проведення нового
будівництва, капітального ремонту,
реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта (ч. 1 ст. 875 ЦК
України).

Пунктом 1 статті 877 ЦК України
передбачено, що підрядник зобов'язаний
здійснювати будівництво та пов'язані з
ним будівельні роботи
відповідно до проектної документації,
що визначає обсяг і зміст робіт та інші
вимоги, які ставляться до робіт та до
кошторису, що визначає ціну робіт.
Підрядник зобов'язаний виконати усі
роботи, визначені у проектній
документації та в кошторисі
(проектно-кошторисній документації),
якщо інше не встановлено договором
будівельного підряду.

Згідно з пунктом 1 статті 843 ЦК України в
договорі підряду визначається ціна
роботи або способи її визначення.

Ціна в договорі підряду може бути
визначена також у кошторисі (пункт 1
статті 844 цього ж кодексу).

Статтею 5 Загальних умов укладення та
виконання договорів підряду в
капітальному будівництві, які
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України від 01.08.2005 № 668,
передбачено, що договір підряду
укладається у письмовій формі.
Істотними умовами договору підряду є:
найменування та реквізити сторін;
місце і дата укладення договору
підряду; предмет договору підряду;
договірна ціна; строки початку та
закінчення робіт (будівництва об'єкта);
права та обов'язки сторін; порядок
забезпечення виконання зобов'язань за
договором підряду; умови страхування
ризиків випадкового знищення або
пошкодження об'єкта будівництва;
порядок забезпечення робіт проектною
документацією, ресурсами та послугами;
порядок залучення субпідрядників;
вимоги до організації робіт; порядок
здійснення замовником контролю за
якістю ресурсів; умови здійснення
авторського та технічного нагляду за
виконанням робіт; джерела та порядок
фінансування робіт (будівництва
об'єкта); порядок розрахунків за
виконані роботи; порядок
здачі-приймання закінчених робіт
(об'єкта будівництва); гарантійні
строки якості закінчених робіт
(експлуатації об'єкта будівництва),
порядок усунення недоліків;
відповідальність сторін за порушення
умов договору підряду; порядок
врегулювання спорів; порядок внесення
змін до договору підряду та його
розірвання.

У договорі підряду сторони можуть
передбачати інші важливі для
регулювання взаємовідносин умови.

В статті 12 вказаних Правил договір
підряду вважається неукладеним (таким,
що не відбувся) у разі, коли сторони не
досягли згоди з усіх істотних умов.
Якщо одна із сторін здійснила фактичні
дії щодо його виконання, правові
наслідки таких дій визначаються
відповідно до Цивільного кодексу
України.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем не надано доказів досягнення
сторонами в належній формі згоди з усіх
істотних умов договору, зокрема:
предмету договору (найменування
об'єкта будівництва, обсяги та види
робіт згідно з проектом), вартості й
ціни договору (не погоджені кошторисна
документація, порядок фінансування,
матеріально-технічного та іншого
забезпечення будівництва), строків
(строки виконання робіт, етапи
виконання та порядок і строки
приймання виконаних робіт).

Враховуючи викладене, твердження
позивача про те, що договір про надання
цільової безвідсоткової фінансової
допомоги на поворотній основі від
04.10.2010 р. за своєю правовою природою є
договором будівельного підряду не
відповідає дійсності.

Судом встановлено, що істотні умови
договору про надання цільової
безвідсоткової фінансової допомоги на
поворотній основі від 04.10.2010 р. та його
форма відповідають вимогам
встановленим Главою 71 ЦК України для
договору позики, відповідно, останній
за своєю правовою природою є договором
позики.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги ТОВ "Унітех Трейдінг"
щодо визнання договору про надання
цільової безвідсоткової фінансової
допомоги на поворотній основі від
04.10.2010 р. удаваним, є необґрунтованими,
не доведеними належними та допустимими
доказами та такими, що задоволенню не
підлягають.

Щодо заявленої вимоги позивача про
зобов'язання відповідача підписати
акти приймання виконаних будівельних
робіт та видаткову накладну на
обладнання на загальну суму 1158060,64 грн.
необхідно зазначити наступне.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів" місцеві господарські суди
розглядають справи, що виникають з
господарських правовідносин, а також
інші справи, віднесені процесуальним
законом до їх підсудності.

Згідно з частини 1 статті 4
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд вирішує
господарські спори на підставі
Конституції України, цього кодексу,
інших законодавчих актів України,
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно зі статті 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 цього Кодексу передбачені
способи захисту цивільних прав та
інтересів. Дана норма кореспондується
з положеннями статті 20 Господарського
кодексу України, якими визначено, що
держава забезпечує захист прав та
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів у спосіб
та порядок, що визначається цим
кодексом та іншими законами України.
Права та законні інтереси зазначених
суб'єктів захищаються шляхом: визнання
наявності або відсутності прав;
визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Відповідно до статті 12 Господарського
процесуального кодексу України,
господарським судам підвідомчі: 1)
справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів та з
інших підстав, а також у спорах про
визнання недійсними актів з підстав,
зазначених у законодавстві, крім:
спорів, що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов; спорів
про встановлення цін на продукцію
(товари), а також тарифів на послуги
(виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи
відповідно до законодавства не можуть
бути встановлені за угодою сторін;
інших спорів, вирішення яких
відповідно до законів України,
міждержавних договорів та угод
віднесено до відання інших органів; 2)
справи про банкрутство; 3) справи за
заявами органів Антимонопольного
комітету України, Рахункової палати з
питань, віднесених законодавчими
актами до їх компетенції; 4) справи, що
виникають з корпоративних відносин у
спорах між господарським товариством
та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником,
який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів.

Таким чином, серед переліку наведених
статей відсутній такий спосіб захисту
права як зобов'язання відповідача
підписати акт здачі-приймання
проектно-вишукувальних робіт.

Суд зазначає, що предметом позову є
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, відносно якої суд повинен
прийняти рішення, ця вимога повинна
опиратись на підставу позову. В
підставу позову не можуть входити такі
обставини, які виступають доказами у
справі, зокрема, підписання актів
приймання наданим послуг. З ними закон
не пов'язує виникнення, зміну чи
припинення прав та обов'язків. Вони
лише підтверджують наявність або
відсутність юридичних фактів, які
входять у підставу позову. Крім того
юридичні факти можуть встановлюватись
господарським судами лише при
існуванні та розгляді між сторонами
спору про право цивільне. Його
встановлення є елементом оцінки та
обґрунтованості вимог.

Акти приймання виконаних будівельних
робіт та видаткова накладна за
договором є підтвердженням наявності
чи відсутності фактів передачі однією
стороною та прийняття іншою стороною
предмету, що є лише доказом, а не
окремим обов'язком щодо виконання
сторонами договірних зобов'язань за
договором.

Пунктом 6 статті 6 Господарського
кодексу України передбачено заборону
незаконного втручання органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб у
господарські відносини, а отже суд не
може примусити суб'єкта господарювання
підписати акт, оскільки це є втручання
в його господарську діяльність, і, як
наслідок, призводить до порушення його
вільного волевиявлення.

Отже, позовна вимога позивача про
зобов'язання підписати акти приймання
виконаних будівельних робіт та
видаткову накладну суперечить
способам захисту цивільних прав та
інтересів, оскільки така вимога не
призводить до поновлення порушеного
права і не може бути самостійним
предметом позову, а тому не може
розглядатись господарським судом.

Оскільки позивачем належними та
допустимими доказами не доведено
виконання робіт на суму 1158060,64 грн., суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення вимог позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 1158060,64
грн.

Враховуючи, що нарахування штрафних
санкцій є похідними від основного
боргу, а у задоволенні позовної вимоги
щодо стягнення основного боргу суд
відмовив, то суд відмовляє і у
задоволенні 79209,50 грн. інфляційних
втрат, 37597,31 грн. 3% річних.

У клопотанні від 14.07.2014 відповідач
заявив про застосування строків
позовної давності, зважаючи на те, що
спірний договір було укладено 04.10.2010р.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
визначено, що частиною третьою статті
267 ЦК України передбачена можливість
застосування позовної давності, у тому
числі й спеціальної, лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення судом.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
визначено, що за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

З огляду на вищевикладене, а також
враховуючи, що суд прийшов до висновку,
що ТОВ "Унітех Трейдінг" не доведено
належними та допустимими доказами
факту порушення свого права чи
законного інтересу з боку ДП
"Національний культурно-мистецький та
музейний комплекс "Мистецький арсенал",
то у суду немає підстав для задоволення
клопотання відповідача про
застосування позовної давності.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини п'ятої статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи, при
відмові в задоволенні позову,
покладаються на позивача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

В И Р І
Ш И В:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 07.11.2014

Головуючий суддя
О. А. Грєхова Судді: О. М. Ярмак
М. Є. Літвінова