КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р. Справа№ 908/1188/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Новікова М.М.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

за участю представників:

від позивача: Глибоких І.В. -
дов. б/н від 20.05.2014

від відповідача-1: Корчинська М.В.-дов.
№3066/18/08-70-10-03 від 20.06.2014

від відповідача-2: не з'явилась

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Запорізької митниці
Міндоходів

на рішення господарського суду міста
Києва

від 08.09.2014 (суддя Отрош І.М.)

у справі №908/1188/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Транском"

до 1) Запорізької митниці
Міндоходів

2) Державної казначейської
служби України

про відшкодування збитків у
розмірі 53218,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста
Києва були передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Транском" (надалі -
позивач, ТОВ „Транском") до Запорізької
митниці Міндоходів (надалі -
відповідач-1) та Державної
казначейської служби України (надалі -
відповідач - 2) про відшкодування
збитків у розмірі 53218,23 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 08.09.2014 у справі №908/1188/14 позов
задоволено частково, а саме стягнуто з
Державного бюджету України на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Транском" грошові
кошти у розмірі 52918,23 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
Запорізька митниця Міндоходів
звернулася до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій з урахуванням
доповнення до апеляційної скарги
просить скасувати рішення
господарського міста Києва від 08.09.2014 у
справі №908/1188/14 в частині стягнення з
Державного бюджету України на користь
ТОВ „Транском" грошових коштів у
розмірі 52918,23 грн. та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог прийняте з порушенням
норм матеріального права. Зокрема,
апелянт вважає, що відповідачем-1 не
було завдано позивачеві збитків у
розумінні статті 22 Цивільного кодексу
України та шкоди у розумінні ст. 1166
цього кодексу. Скаржник стверджує, що
ним понесено витрати по зберіганню
товару позивача на складі митниці у
період з 28.09.2012 по 01.07.2013, а тому на його
думку суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку, що відповідач-1
повинен повернути позивачеві суму у
розмірі 27708,63 грн. Крім того, апелянт
вважає, що збитки у сумі 52918,23 грн.
виникли з вини самого позивача,
оскільки позивач, зокрема, міг оформити
товар за кодом, визначеним митницею, а
потім після оскарження рішення про
визнання коду товару повернути
надмірно сплачені митні платежі.

Представник відповідача-1 у судовому
засіданні підтримала доводи
апеляційної скарги та просила її
задовольнити.

Позивач проти задоволення апеляційної
скарги заперечує, вважає рішення суду
законним та обґрунтованим і просить
залишити його без змін.

Відповідач-2 у судове засідання 04.11.2014
не з'явився, поважних причин неявки
суду не повідомив, хоча про час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом, за умовами контракту №4 від
27.01.2012, укладеного між ТОВ „Транском"
(Україна) та CAMEX (Франція), позивачем
було придбано автомобіль марки RENAULT,
22.09.2008 року випуску, тип KANGOO, номер
кузова VF1FW1AB540432488, вартістю 4100 Євро 00
центів. Придбаний автомобіль на умовах
Контракту доставлявся на територію
України силами позивача та своїм ходом.
У Франції автомобіль був
задекларований за кодом , що
підтверджується ВМД №24337332 від 27.01.2012
року. За цим же кодом транспортний
засіб перетнув кордон України в зоні
Львівської митниці, що підтверджується
попередньою митною декларацією.

З метою здійснення митного оформлення
придбаного автомобіля 16.02.2012 в
Запорізьку митницю позивач подав
митному органу вантажну митну
декларацію №112050000.2012.002286, в якій
заявлено вантажний автомобіль,
виготовлений на базі кузова легкового
автомобіля марки RENAULT, модель KANGOO, номер
кузова VF1FW1AB540432488, загальна кількість
місць - 2, призначений для перевезення
вантажів по дорогах загального
користування, рік виготовлення 2008, тип
кузова - фургон (у якому відсутні місця,
отвори для можливого встановлення
сидінь та пристрої безпеки),
реєстраційний номер 56BGD69, виробник RENAULT,
країна виробництва - Франція, за кодом
згідно з УКТЗЕД - „Вантажний
автомобіль".

На вказану вантажну митну декларацію
відповідачем-1 17.02.2012 року було видано
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформлені чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
112050000/2/00111 з посиланням на невірну
класифікацію товару згідно з УКТЗЕД, з
врахуванням Рішення про визначення
коду товару від 16.02.2012 р. № КТ-112-0044-2012.

Під час митного оформлення Запорізькою
митницею код товару було змінено з
- „Вантажний автомобіль" на
- „Вантажо-пасажирський автомобіль".

Вказані обставини, зокрема, були
досліджені Вищим адміністративним
судом України та знайшли своє
відображення в ухвалі №К/800/35516/13 від
17.07.2014 цього суду.

Таким чином, судом першої інстанції
встановлено, що відмовивши у митному
оформленні автомобіля як вантажного,
відповідач-1 створив такі умови,
відповідно до яких позивач, не маючи
можливості розмитнити автомобіль як
легковий або вантажно-пасажирський,
виходячи із характеру своєї
діяльності, змушений був залишити
транспортний засіб марки RENAULT, модель
KANGOO, номер кузова VF1FW1AB540432488 під митним
контролем та звернутися до суду за
захистом своїх прав.

Так, постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 07.09.2012 у
справі №0870/4012/12, яка залишена без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21.05.2013 та ухвалою Вищого
адміністративного суду України
№К/800/35516/13 від 17.07.2014, скасовано рішення
про визначення коду товару від 16.02.2012
року №КТ-112-0044-2012 та картку відмови в
митному оформленні товарів і
транспортних засобів від 17.02.2012 року
№112050000/2/00111, винесені Запорізькою
митницею відносно Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Транском"; зобов'язано Запорізьку
митницю вчинити певні дії стосовно
митного оформлення автомобіля марки
RENAULT, модель KANGOO, номер кузова VF1FW1AB540432488.

Приймаючи вищевказані рішення, суди
виходили з того, що рішенням
відповідача-1 про визначення коду
товару від 16.02.2012 р. №КТ-112-0044-2012
ввезений позивачем транспортний засіб
марки RENAULT, модель KANGOO, номер кузова
VF1FW1AB540432488, неправомірно віднесено до
вантажно-пасажирського (категорія 8703
за УКТЗЕД), оскільки це не узгоджується
із зазначеними у технічній
документації характеристиками
автомобіля.

Враховуючи вказані обставини,
зазначений транспортний засіб
Товариство з обмеженою
відповідальністю „Транском" змогло
розмитнити у вільний обіг за заявленим
кодом 8704-вантажний лише 01.07.2013, що
підтверджується МД №112050000/2013/016355 та
накладною (вимогою) №126 від 01.07.2013 про
видачу транспортного засобу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
Товариство з обмеженою
відповідальністю „Транском" вказувало
на те, що неправомірні дії посадових
осіб Запорізької митниці Міндоходів
призвели до того, що придбаний
автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO, номер
кузова VF1FW1AB540432488, в період з 16.02.2012 по
01.07.2013 вимушено знаходився під митним
контролем, спочатку на складі
тимчасового зберігання ПАТ „ЗАЗ"
відповідно до договору про надання
послуг з митного супроводження товарів
№41/613/11 від 06.02.2012, потім з вересня 2012
року на складі Запорізької митниці
Міндоходів. Оскільки послуги зі
зберігання транспортних засобів є
платними як в ПАТ „ЗАЗ" так і в
Запорізької митниці Міндоходів, то
позивач поніс витрати (збитки) за
зберігання автомобіля марки RENAULT,
модель KANGOO, номер кузова VF1FW1AB540432488, на
загальну суму 53218,23 грн., у зв'язку з чим,
на підставі ст. ст. 22, 1166, 1173, 1174
Цивільного кодексу України, Товариство
з обмеженою відповідальністю
„Транском" просить суд стягнути з
Запорізької митниці Міндоходів та
Державної казначейської служби
України збитки у розмірі 53218,23 грн.

За приписами частини 1 ст. 3 Митного
кодексу України в редакції від 23.07.2014 р.,
при здійсненні митного контролю та
митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, застосовуються
виключно норми законів України та
інших нормативно-правових актів з
питань державної митної справи, чинні
на день прийняття митної декларації
органом доходів і зборів України.

Так, відповідно до ст. 99 Митного кодексу
України від 11.07.2002 (в редакції від
15.11.2011), товари і транспортні засоби з
моменту пред'явлення митному органу і
до їх випуску відповідно до обраного
митного режиму можуть перебувати на
тимчасовому зберіганні під митним
контролем.

Статтею 102 Митного кодексу України від
11.07.2002 (в редакції від 15.11.2011) визначено,
що взаємовідносини власника складу
тимчасового зберігання з особами, які
розміщують товари і транспортні засоби
на складі, визначаються договором
зберігання; взаємовідносини митних
органів, що є власниками складів, у яких
товари і транспортні засоби
знаходяться на тимчасовому зберіганні
під митним контролем, з особами, які
розміщують такі товари і транспортні
засоби на складі, здійснюються
відповідно до цього Кодексу та
цивільного законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що
06.02.2012 між Публічним акціонерним
товариством „Запорізький
автомобілебудівний завод", як
виконавцем, та Товариством з обмеженою
відповідальністю „Транском", як
замовником, укладено Договір №41/613/11
про надання послуг з митного
супроводження товарів (надалі -
договір), відповідно до умов якого
замовник доручає, а виконавець
зобов'язується надавати послуги по
декларуванню вантажів замовника, що
переміщуються через митний кордон
України, та їх оформленню у Запорізькій
митниці, а також надавати інші,
пов'язані із зовнішньоекономічною
діяльністю замовника, послуги;
здійснювати дії, пов'язані з
декларуванням і митним оформленням
товарів замовника, самостійно від
свого імені за рахунок і за дорученням
замовника в порядку, передбаченому цим
Договором та чинним законодавством
України.

Відповідно до прейскуранту послуг, що
надаються з митного супроводження
товарів ВМС ПАТ „ЗАЗ", який є додатком
№1 до вищевказаного договору,
виконавець надає замовнику послуги,
зокрема: зі зберігання товарів на СТЗ
та МЛС, а також замовник оплачує за
перебування транспортних засобів в
зоні митного контролю.

За таких обставин, місцевий
господарський суд дійшов правильного
висновку, що укладений між Публічним
акціонерним товариством „Запорізький
автомобілебудівний завод" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Транском" Договір
№41/613/11 про надання послуг з митного
супроводження товарів від 06.02.2012
регулював, зокрема, відносини у сфері
зберігання товарів та транспортних
засобів.

Згідно з п. 4.1 договору, надані послуги
вважаються прийнятими після
підписання сторонами акту
передачі-приймання наданих робіт
(послуг).

Положеннями пункту 9.3 сторони погодили,
що договір діє з 06.02.2012 по 31.12.2012, але в
будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх обов'язків
за цим договором.

Як встановлено місцевим господарським
судом, на виконання умов зазначеного
договору виконавцем було виконано
робіт (надано послуг) з перебування
легкового транспортного засобу в зоні
митного контролю та зберігання товару
на складі тимчасового зберігання на
загальну суму 25509,60 грн., що
підтверджується актом виконаних робіт
№44914 від 16.03.2012 на суму 4176,00 грн., актом
виконаних робіт (послуг) №44489 від 15.03.2013
на суму 300,00 грн., актом виконаних робіт
(послуг) №45272 від 17.04.2012 на суму 4608,00 грн.,
актом виконаних робіт (послуг) №45923 від
24.05.2012 на суму 5280,00 грн., актом виконаних
робіт (послуг) №47259 від 03.09.2012 на суму
9331,20 грн., актом виконаних робіт (послуг)
№47418 від 24.09.2012 на суму 1814,40 грн., які
були в повному обсязі оплачені
позивачем платіжним дорученням б/н від
19.03.2012 на суму 4176,00 грн., платіжним
дорученням №9998 від 01.04.2013 на суму 300,00
грн., платіжним дорученням б/н від 16.05.2012
на суму 4608,00 грн., платіжним дорученням
б/н від 31.05.2012 на суму 5280,00 грн., платіжне
доручення б/н від 06.09.2012 на суму 9331,20
грн., платіжним дорученням б/н від 24.09.2012
на суму 1814,40 грн.

Отже, Товариством з обмеженою
відповідальністю „Транском" були
понесені витрати на зберігання
транспортного засобу на складі
тимчасового зберігання за договором
№41/613/11 про надання послуг з митного
супроводження товарів від 06.02.2012 у
загальному розмірі 25509,60 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи акт виконаних робіт №44489 за
договором №41/613/11 від 06.02.2012 був
підписаний між позивачем та ПАТ „ЗАЗ"
15.03.2013 року. У зазначеному акті вказано:
найменування робіт - диспетчеризація
ТЗ в ЗМК 15.03.2013; загальна сума - 300,00 грн.,
які 01.04.2013 позивач сплатив, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 9998 від 01.04.2013 року.

Проте, місцевий господарський суд
правильно зауважив, що автомобіль
марки RENAULT, модель KANGOO, номер кузова
VF1FW1AB540432488, зберігався Публічним
акціонерним товариством „Запорізький
автомобілебудівний завод" в період з
16.02.2012 по 28.09.2012, після чого був
переданий за актом приймання-передачі
майна на зберігання на склад
відповідач-1, де і знаходився станом на
15.03.2013 року.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
недоведеність позивачем того, що акт
виконаних робіт №44489 від 15.03.2013 та
витрати з його оплати у розмірі 300,00 грн.
є збитками, які завдані позивачеві
внаслідок понесення витрат саме за
зберігання автомобіля марки RENAULT,
модель KANGOO, номер кузова VF1FW1AB540432488,
відповідно до умов договору №41/613/11 про
надання послуг з митного супроводження
товарів від 06.02.2012, а не іншими
витратами за отримані послуги згідно
умов вказаного договору.

Крім того, як встановлено судом першої
інстанції, на виконання вимог п. 5.1.2
Порядку роботи складу митного органу,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №627 від 30.05.2012 , на
підставі листа ПАТ „ЗАЗ" №13170/07-24 від
21.09.2012 здійснено передачу зі складу
тимчасового зберігання
митно-ліцензійного комплексу ПАТ „ЗАЗ"
на склад Запорізької митниці
транспортного засобу марки RENAULT, модель
KANGOO, номер кузова VF1FW1AB540432488, що
підтверджується актом
приймання-передачі майна від 28.09.2012
року.

Розмір плати за зберігання товару на
складі митниці зазначено в
уніфікованій митній квитанції МД-1
серія КВ № 113562 від 01.07.2012 та складає
27708,63 грн.

Таким чином, в період з 28.09.2012 по 01.07.2013
автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO, номер
кузова VF1FW1AB540432488, знаходився на
зберіганні Запорізької митниці
Міндоходів, за послуги якої позивачем
було сплачено грошові кошти у розмірі
27708,63 грн., що підтверджується платіжним
дорученням №10697 від 01.07.2013 року.

Відповідно до норм статті 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитки у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України
особа, яка завдала шкоду, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини. Тобто
відсутність вини у завданні шкоди
повинен доводити сам завдавач шкоди.

Статтею 56 Конституції України
закріплено, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
свої повноважень.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

При цьому, згідно правової позиції
Верховного Суду України, яка викладена
у постанові від 25.10.2005 у справі № 32/421,
неправомірність дій (бездіяльності)
органу державної влади має
підтверджуватись належними доказами,
зокрема, відповідним рішенням суду, яке
може мати преюдиційне значення для
справи про відшкодування збитків.

Оскільки постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від
07.09.2012 у справі №0870/4012/12, яка залишена
без змін рішеннями судів апеляційної
та касаційної інстанції, скасовано
рішення про визначення коду товару від
16.02.2012 року №КТ-112-0044-2012 та картку
відмови в митному оформленні товарів і
транспортних засобів від 17.02.2012 року
№112050000/2/00111, винесені Запорізькою
митницею відносно Товариства з
обмеженою відповідальністю „Транском"
та зобов'язано Запорізьку митницю
вчинити певні дії стосовно митного
оформлення автомобіля марки RENAULT,
модель KANGOO, номер кузова VF1FW1AB540432488, то
факт протиправних дій зі сторони
відповідача-1, які полягають у
прийнятті рішення про визначення коду
товару від 16.02.2012 року №КТ-112-0044-2012 та
картки відмови в митному оформленні
товарів і транспортних засобів від
17.02.2012 року №112050000/2/00111 підтверджується
матеріалами справи та не оспорюється
відповідачем-1.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується та відповідачами
належними доказами не спростовано, що у
зв'язку з прийняттям відповідачем 1
неправомірного рішення про визначення
коду товару від 16.02.2012 року №КТ-112-0044-2012
та картки відмови в митному оформленні
товарів і транспортних засобів від
17.02.2012 року №112050000/2/00111, позивач
змушений був понести витрати за
зберігання автомобіля марки RENAULT,
модель KANGOO, номер кузова VF1FW1AB540432488, у
розмірі 25209,60 грн. на підставі договору
№41/613/11 про надання послуг з митного
супроводження товарів від 06.02.2012, а
також витрати у розмірі 27708,63 грн. за
зберігання товару на складі митниці, що
разом становить 52918,23 грн.

Зважаючи на вищевикладене, та беручи до
уваги той факт, що понесені позивачем
витрати у розмірі 52918,23 грн. були
вимушеним заходом, зумовленим
неправомірними діями Запорізької
митниці Міндоходів, то суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що витрати позивача у розмірі 52918,23 грн.
є збитками у розумінні ст. 22 Цивільного
кодексу України, а тому позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Транском"
підлягають задоволенні частково у
розмірі 52918,23 грн., який підтверджений
належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що
збитки у сумі 52918,23 грн. виникли з вини
самого позивача, оскільки він, зокрема,
міг оформити товар за кодом, визначеним
митницею, а потім після оскарження
рішення про визнання коду товару
повернути надмірно сплачені митні
платежі, колегія суддів вважає
безпідставними.

Так, відповідно до ст. 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема,
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на
захист особа здійснює на власний
розсуд.

Таким чином, прийнявши рішення про
зберігання транспортного засобу марки
RENAULT, модель KANGOO, номер кузова VF1FW1AB540432488,
на складі тимчасового зберігання
Публічного акціонерного товариства
„Запорізький автомобілебудівний
завод", та оскаржуючи рішення про
визначення коду товару від 16.02.2012 р.
№КТ-112-0044-2012 та картку відмови в митному
оформленні товарів і транспортних
засобів від 17.02.2012 р. №11205000/2/00111 в
Запорізькому окружному
адміністративному суді, позивач вчинив
дії на захист своїх порушених прав,
обравши при цьому спосіб захисту на
власний розсуд, як це передбачено
нормами цивільного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги
відповідача-1 також не спростовують
висновків суду першої інстанції, вимог
позовної заяви та відхиляються
колегією суддів як необґрунтовані та
такі, що не підтверджені належними та
допустимими доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга Запорізької митниці Міндоходів
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду міста Києва від
08.09.2014 у справі №908/1188/14 має бути
залишене без змін.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці
Міндоходів залишити без задоволення, а
рішення господарського суду міста
Києва від 08.09.2014 у справі №908/1188/14
залишити без змін.

Матеріали справи №908/1188/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду у
встановленому законом порядку.

Головуючий суддя
М.М. Новіков

Судді
А.І. Мартюк

Л.П. Зубець