ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2014 р.
Справа № 914/3519/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
дистрибуційна компанія «Вест», м. Стрий

до відповідача: Львівської виправної
колонії № 48, м. Львів

про стягнення заборгованості в сумі 7
084,91 грн. грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Чеботар Є.О.

Представники:

Від позивача: Салада Т.М. - представник
за довіреністю № 6 від 26.02.2013р.;

Від відповідача: Ткач О.О. - представник
за довіреністю № 10/48-16/5385 від 07.11.2014р.

На розгляд господарського
суду Львівської області Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельна дистрибуційна компанія
«Вест» подано позов до Львівської
виправної колонії № 48 про стягнення
заборгованості в сумі 7 084,91 грн. грн.

Ухвалою суду від 06.10.2014р. порушено
провадження у справі та призначено
судовий розгляд справи на 20.10.2014р. З
підстав викладених в ухвалі суду від
20.10.2014р. розгляд справи було відкладено
на 11.11.2014р.

03.11.2014р. через канцелярію суду
позивачем подано пояснення (вх.№ 46967/14)
з додатками згідно переліку.

10.11.2014р. через канцелярію суду
відповідачем подано відзив на позовну
заяву (вх.№ 48273/14).

В судовому засіданні 11.11.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав, просить позов задоволити з
врахуванням письмових пояснень (вх. №
46967/14 від 03.11.2014р.).

В судовому засіданні 11.11.2014р.
представник відповідача просить
припинити провадження у справі у
зв'язку з сплатою заборгованості.
Оплати заборгованості підтверджується
платіжним дорученням № 166 від 21.10.2014р.
на суму 3 663,94 грн. та платіжним
дорученням № 187 від 05.11.2014р. на суму 2 578,50
грн.

В судовому засіданні 11.11.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Проаналізувавши матеріали
справи, судом встановлено наступне.

Позивач: Товариство з обмеженою
відповідальністю Торгівельна
дистрибуцій на компанія «Вест»» є
юридичною особою, йому присвоєно , знаходиться за адресою:
82400, Львівська область, м.Стрий, вул.
Панаса Мирного, будинок 4, що
підтверджується долученими до
матеріалів справи Витягом з ЄДРЮО та
ФОП №19463554 (докази в матеріалах справи).

Відповідач: Львівська виправна
колонія Управління державної
пенітенціарної служби України у
Львівській області (№48) (повна назва
юридичної особи) є юридичною особою, їй
присвоєно , знаходиться
за адресою: 79031, Львівська область, м.
Львів, вул. Хуторівка, будинок 2, що
підтверджується долученими до
матеріалів справи Витягом з ЄДРЮО та
ФОП №19463659 (докази в матеріалах справи).

ТзОВ «Вест» (постачальник, у
справі позивач) було поставлено
Львівській виправній колонії №48
(покупець, відповідач у справі)
продукти харчування, що
підтверджується видатковою накладною
№ 30548 від 12.11.2012р. на суму 4 663,94 грн. та
видатковою накладною № 31106 від 19.11.2012р.
на суму 2 578,50 грн., а відповідачем
отримано даний товар.

Отримання продуктів харчування на суму
7 242,44 грн. визнається відповідачем.

Однак, за отриманий товар відповідач
своєчасно не розрахувався.

Існування заборгованості у
відповідача перед позивачем
підтверджується Актами звірки
взаєморозрахунків від 01.02.2013р. та
10.06.2013р., підписаних сторонами та
скріплених печатками.

20.12.2013 року позивач надіслав
відповідачу претензію (вимогу про
оплати боргу) в сумі 7 242,44 грн. Дана
претензія була отримана відповідачем
23.12.2013р., що підтверджується
матеріалами справи.

30.12.2013р. відповідачем було частково
оплачена заборгованість в сумі 1000,00
грн.

Однак на момент звернення позивачем до
суду у відповідача існувала
заборгованість в сумі 6 242,44 грн.

За неналежне виконання грошового
зобов'язання позивач просить стягнути
з відповідача на підставі ст. 625 ЦК
України 93,38 грн. - 3% річних та 749,09 грн. -
інфляційних втрат.

З матеріалів справи вбачається,
що під час розгляду справи в суді
відповідачем сплачено заборгованість
в сумі 6 242,114 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 166 від 21.10.2014р.
на суму 3 663,94 грн. та платіжним
дорученням № 187 від 05.11.2014р. на суму 2 578,50
грн., підтримується відповідачем та
позивачем.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків є правочином.

Правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма ,
вважається вчиненим, якщо поведінка
сторін засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків (ст. 205
ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків

Договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом (ч. 1 статті 639 ЦК
України).

У відповідності до вимог ст. 181 ГК
України, господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом
не встановлено спеціальні вимоги до
форми та порядку укладення даного виду
договорів.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться..

Відповідно до ч.1 статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно з статті 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання. Статтею 611 ЦК України
передбачені наслідки порушення
зобов'язання.

З врахуванням п.1.6. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»
господарський договір (угода) є не
єдиною підставою виникнення грошового
зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено факт
поставки товару, що вбачається з
видаткових накладних № 30548 від 12.11.2012р.,
№ 31106 від 19.11.2012р. підписані сторонами
без жодних застережень.

Судом встановлено, що на момент
звернення позивача до суду 03.10.2014р. та
порушення провадження у справі (ухвала
суду від 06.10.2014р.) заборгованість
відповідача за постачання товару
становила 6 242,44 грн.

Судом також встановлено, що відповідач
після подання позовної заяви до суду
оплачено заборгованість в сумі 6 242,44
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 166 від 21.10.2014р. на суму 3 663,94
грн. та платіжним дорученням № 187 від
05.11.2014р. на суму 2 578,50 грн.

Згідно п.1-1 ст.80 ГПК України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Відповідно до абзацу 1 та 3 п.4.4.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» Господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми ГПК можливе в разі,
коли предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи.
Якщо ж він був відсутній і до порушення
провадження у справі, то зазначена
обставина тягне за собою відмову в
позові, а не припинення провадження у
справі.

Суд приходить до висновку, про
припинення провадження у справі в
частині стягнення 6 242,44 грн. на підставі
п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Заявлена позивачем до стягнення
сума 3% річних в сумі 93,38 грн. та
інфляційні втрати в сумі 749,09 грн.
нарахована правомірно і підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача (розрахунок в матеріалах
справи).

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до ст.34
ГПК України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно ч. 2 ст. 49 ГПК України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Судові витрати покладаються на
відповідача, згідно із вимогами ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Крім того, в силу положень пункту 1
частини першої статті 7 Закону України
«Про судовий збір» сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі зменшення розміру позовних
вимог або внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про
необхідність повернення з Державного
бюджету України ТзОВ «Вест» зайво
сплаченого судового збору в розмірі 01,00
грн., у зв'язку внесення судового збору
в більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 7 Закону України «Про судовий збір»,
ст. 181 Господарського кодексу України,
ст.ст. 15, 202, 205, 509, 526, 610-612, 625, 626, 639, ч.1 ст.692
Цивільного кодексу України, та ст.ст. 22,
33, 34, 49, 80, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити
частково.

2. Стягнути з Львівської виправної
колонії Управління державної
пенітенціарної служби України у
Львівській області (№48) (79031, м.Львів,
вул. Хуторівка, будинок 2;
ідентифікаційний код юридичної особи
08681175) на користь Товариства з обмеженою
відповідальності «Вест» (82400, Львівська
область, м.Стрий, вул. Панаса Мирного,
будинок 4; ідентифікаційний код
юридичної особи 33505895) 93,38 грн. - 3% річних,
749,09 грн. - інфляційні втрати та 1 827,00 грн.
- витрат по оплаті судового збору.

3. В частині стягнення основного боргу
в сумі 6 242,44 грн. - припинити
провадження.

4. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю «Вест» (82400, Львівська
область, м.Стрий, вул. Панаса Мирного,
будинок 4; ідентифікаційний код
юридичної особи 33505895) з Державного
бюджету України 01,00 грн. зайво
сплаченого судового збору згідно
платіжного доручення №625 від 17.09.2014р.

5. Наказ видати відповідно до статті
116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені статтями
91-93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення складено
13.11.2014 року.

Суддя
Коссак С.М.