ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2014 року
Справа № 904/4780/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Чохи Л.В.
(доповідача),

суддів: Антоніка С.Г, Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання
Малику С.О.

за участю представників сторін:

від відповідача: Власенко Н.В,
представник, довіреність №107/01 від
13.01.14 року;

від позивача: Онищенко І.П, представник,
довіреність №49/10 від 19.09.14 року.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
02.09.2014 року у справі №904/4780/14

за позовом дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м.Київ

до державного підприємства
"Криворізька теплоцентраль", м.Кривий
Ріг

про стягнення 2 260 368,67 грн, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2014 року дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" звернулася
в господарський суд Дніпропетровської
області до державного підприємства
"Криворізька теплоцентраль" з позовом
про стягнення 3% річних за несвоєчасні
розрахунки у сумі 1996 783,72 грн,
інфляційних втрат за несвоєчасні
розрахунки у сумі 263 584,95 грн. та витрат
на сплату судового збору у сумі 45 208,00
грн. (а.с. 2-6)

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 02.09.2014
року (суддя Петренко Н.Е.) позов
задоволено частково: стягнуто з
державного підприємства "Криворізька
теплоцентраль" на користь дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" 3% річних у сумі 1 699 683,28 грн.
та витрати на сплату судового збору у
сумі 33 994,13 грн, в решті позовних вимог
відмовлено. (а.с. 67-69)

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням, дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" звернулась
до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 02.09.2014
року в частині відмови у стягненні
інфляційних втрат та 3% річних у сумі 560
685,39 грн. нарахованих на пеню, та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити. Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу, скаржник
посилається на порушення статті 11
Цивільного кодексу України, згідно
якої зобов'язання виникає також на
підставі рішення суду. (а.с. 72-74)

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 98 Господарського
процесуального кодексу України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши доводи апеляційної скарги і
перевіривши матеріали справи,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на таких підставах.

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" рішення суду першої
інстанції оскаржує лише в частині
відмови у стягненні інфляційних втрат
та 3% річних у сумі 560 685,39 грн,
нарахованих на пеню.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 01.03.2012
року по справі №24/5005/225/2012 стягнуто з
державного підприємства "Криворізька
теплоцентраль" на користь дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" борг у сумі 57 577 346,78 грн, пеню у
сумі 4 467 541,49 грн, інфляційні втрати у
сумі 2404614,58 грн. та 3% річних у сумі 1 699
813,30 грн. (а.с.19-21)

Позивач, звертаючись із даним позовом
до суду, нарахував, зокрема, на пеню, яка
стягнута за рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від
01.03.2012 року по справі №24/5005/225/2012, 3 %
річних у сумі 297 100,44 грн. та інфляційні
втрати у сумі 263 584,95 грн.

За положеннями частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

В той же час правова природа пені
зовсім інша, оскільки, відповідно до
статей 546, 549 Цивільного кодексу
України, пеня - це один із видів
забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Тобто, пеня носить допоміжний до
основного зобов'язання характер.

Викладене підтверджується положеннями
статті 1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
відповідно до якої грошове
зобов'язання - це зобов'язання боржника
сплатити певну грошову суму відповідно
до цивільно-правового правочину
(договору) та на інших підставах,
передбачених законодавством України.
До грошових зобов'язань боржника не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції, визначені на
дату подання заяви до господарського
суду.

Таким чином, системний аналіз норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що обов'язок сплатити пеню за
невиконання зобов'язання не є
зобов'язанням в розумінні положень
частини 1 статті 509 Цивільного кодексу
України, тому що пеня є одним із видів
забезпечення виконання основного
зобов'язання, в тому числі й грошового.

Як роз'яснено у пункті 2.6 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
проценти на суму неустойки не
нараховуються в силу прямої заборони
такого нарахування частиною другою
статті 550 Цивільного кодексу України,
тому що неустойка не є коштами, за
користування якими здійснюється
нарахування процентів річних згідно із
законом.

У постанові від 18.02.2014 року у справі №
905/909/13-г Верховний Суд України виклав
свою правову позицію про те, що правова
природа штрафної санкції з прийняттям
рішення не змінюється, пеня у грошове
зобов'язання не перетворюється.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про відмову у позові щодо
стягнення 3 % річних у сумі 297 100,44 грн. та
інфляційних втрат у сумі 263 584,95 грн,
нарахованих на пеню.

Доводи дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", викладені в
апеляційній скарзі, відхиляються як
необґрунтовані та такі, що не
спростовують зроблених судом першої
інстанції висновків.

Таким чином, оскаржуване судове
рішення відповідає вимогам
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 02.09.2014
року у справі №904/4780/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 07.11.2014 року.

Головуючий
Л.В. Чоха

Судді:
С.Г. Антонік

Л.О. Чимбар