КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р. Справа№
5011-46/5221-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Остапенка О.М.

Сотнікова С.В.

за участю представників сторін:

від скаржника: Годованець Л.Ю. -
представник за довіреністю № 2454/07 від
04.02.2014;

від ініціюючого кредитора: Короленко
Т.Л. - представник за довіреністю № 3 від
01.09.2014;

від боржника: не з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Печерському районі м. Києва на ухвалу
господарського суду міста Києва від
30.07.2014 року у справі № 5011-46/5221-2012 ( суддя
Омельченко Л. В.)

за заявою державного підприємства
«Державний резервний насінневий фонд
України», м. Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Стіомі - Холдінг», м.
Київ

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2012 року державне підприємство
«Державний резервний насіннєвий фонд
України» звернулося до господарського
суду із заявою про порушення
провадження у справі про банкрутство
відносно товариства з обмеженою
відповідальністю «Стіомі - Холдінг» у
зв'язку з неспроможністю підприємства
сплатити заборгованість у розмірі 1 150
361,36 грн.

Провадження у справі за вказаною
заявою порушено ухвалою
господарського суду міста Києва №
5011-46/5221-2012 від 25.04.2012.

08.07.2013 року господарським судом у
справі № 5011-46/5221-2012 винесено ухвалу
підготовчого засідання з відповідними
процесуальними наслідками.

Оголошення про порушення провадження у
справі про банкрутство ТОВ «Стіомі -
Холдінг» опубліковано 18.07.2013 в газеті
«Урядовий кур'єр» № 127 (4578).

Ухвалою попереднього засідання
господарського суду міста Києва від
20.11.2013 року у справі № 5011-46/5221-2012 ( суддя
Омельченко Л. В.) затверджено реєстр
вимог кредиторів та закінчено
попереднє засідання, та, зокрема,
конкурсні вимоги Управління
Пенсійного фонду України у Печерському
районі м. Києва заявлені в заяві № 15130/07
від 09.09.2013 про визнання вимог до
боржника зі сплати заборгованості зі
сплати єдиного соціального внеску у
сумі 3 069 995,25 грн, штрафу у сумі 245 612,50 грн
та 270 548,60 грн пені, строк оплати яких
настав, що виникли до порушення
провадження у справі та заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання судом не розглянуті та
визнані такими, що погашені. Крім того,
місцевий господарський суд в ухвалі
попереднього засідання зазначив, що
заява Управління Пенсійного фонду
України в Печерському районі м. Києва №
15130/07 від 09.09.2013 не містить розрахунку
заявлених до боржника грошових вимог
та не визначає періодів прострочення
ТОВ «Стіомі - Холдінг», разом з тим, з
приєднаних до заяви карток особового
рахунку страхувальника вбачає, що
заявлені вимоги розраховані з 2009 року
та охоплюють також липень 2013 року,
тобто, заявленими до боржника поза
встановленим законодавством строком є
конкурсні грошові вимоги та передчасно
заявленими є поточні грошові вимоги.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 30.07.2014 року у справі №
5011-46/5221-2012 (суддя Омельченко Л. В.) заяву
Управління Пенсійного фонду України у
Печерському районі м. Києва № 6719/07 від
08.04.2014 року в частині конкурсних
грошових вимог до боржника залишено
без розгляду, в частині поточних
грошових вимог - відхилено.

В обґрунтування своєї позиції суд
першої інстанції посилається на
пропуск Управлінням Пенсійного фонду
України у Печерському районі м. Києва
тридцяти денного строку звернення із
конкурсними вимогами до боржника,
оскільки заявлені вимоги до боржника є
вимогами конкурсного кредитора, а
також передчасним поданням заяви в
частині визнання поточних вимог.

При цьому, місцевий суд керувався ст. 1,
ст. 14 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992
року № 2343-ХІІ (у редакції Закону від
30.06.1999 року), Прикінцевими та
перехідними положеннями Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» ( у редакції
Закону України від 22.12.2011 року 4212-VI, зі
змінами та доповненнями) та ст.ст. 32, 38, 86
Господарського процесуального кодексу
України.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою,
Управління Пенсійного фонду України в
Печерському районі м. Києва звернулося
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу в частині залишення без
розгляду конкурсних грошових вимог до
боржника та в частині відхилення
поточних грошових вимог і визнати
Управління Пенсійного фонду України в
Печерському районі м. Києва кредитором
по відношенню до боржника з вимогами на
суму 87 859,54 грн та зобов'язати
ліквідатора включити дані вимоги фонду
до реєстру вимог кредиторів товариства
з обмеженою відповідальністю «Стіомі -
Холдінг».

Вважає, що дана ухвала прийнята
місцевим господарським судом з
порушенням вимог матеріального та
процесуального права. Так, на думку
скаржника, судом не було враховано
норми Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування», Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Інструкції про порядок
обчислення та сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

В судовому засіданні 04.11.2014 представник
скаржника підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив
задовольнити її та скапсувати ухвалу
місцевого господарського суду.

В судовому засіданні представник ДП
«Державний резервний насінневий фонд
України» залишив вирішення питання
щодо задоволення апеляційної скарги на
розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши застосування судом першої
інстанції норм процесуального та
матеріального права, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - Закон).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Згідно ч. 5 ст. 106 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

В ст. 1 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992
року № 2343-ХІІ (у редакції Закону від
30.06.1999 року) законодавцем дано
визначення поняття кредитор - це
юридична або фізична особа, яка має у
встановленому порядку підтверджені
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника, щодо виплати
заборгованості із заробітної плати
працівникам боржника, а також органи
державної податкової служби та інші
державні органи, які здійснюють
контроль за правильністю та
своєчасністю справляння страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та інші
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).
Конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство та вимоги яких не
забезпечені заставою майна боржника.
До конкурсних кредиторів відносяться
також кредитори, вимоги яких до
боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство. Поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство.

Законом передбачений порядок
виявлення та приєднання кредиторських
вимог, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону
передбачено, що конкурсні кредитори за
вимогами, які виникли до дня порушення
провадження у справі про банкрутство,
протягом тридцяти днів від дня
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з
вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Як вбачається з матеріалів справи УПФ
України у Печерському районі м. Києва
30.10.2013 направило до суду заяву № 6719/07
від 08.04.2014 про визнання грошових вимог
кредитора у сумі 3 766 807,20 грн, яка є
заборгованістю зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - 3678947,66
грн та єдиного соціального внеску - 87
859,54 грн. До вказаної заяви приєднано
картки особового рахунку
страхувальника, електронний варіант
звіту єдиного соціального внеску за 8
місяців 2013.

На виконання вимог ухвали місцевого
господарського суду від 14.04.2014, щодо
надання обґрунтованого розрахунку
заявлених сум, з визначенням суми
основного боргу зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та суми
боргу зі сплати пені і штрафу,
нарахованих за несвоєчасну сплату
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування станом на дату
порушення провадження у справі та на
дату визнання боржника банкрутом
(конкурсна і поточні заборгованість);
розрахунку з єдиного соціального
внеску та нарахованих у зв'язку з його
несвоєчасною сплатою штрафних санкцій
з вимогою визначити яка заборгованість
виникла до 25.04.2012 та по дату визнання
боржника банкрутом УПФ України у
Печерському районі м. Києва подано
письмові пояснення від 16.05.2014 № 8881/07

Так, в письмових поясненнях від 16.05.2014 №
8881/07 фондом наведено розрахунок
заборгованості, оформлений у вигляді
таблиці 1 та таблиці 2, з розбиттям на
два типи сум, а саме: з визначення боргу,
що виник до порушення провадження у
справі про банкрутство ТОВ «Стіомі -
Холдінг» (конкурсні кредиторські
вимоги) та визначення боргу, що виник
після порушення провадження у справі
(поточні кредиторські вимоги). Крім
того, в даних поясненнях фонд зазначає,
що не може надати розрахунок
заборгованості з єдиного соціального
внеску через зміни до законодавства та
зміну суб'єкта адміністрування даного
збору на податкові органи та наводить
розрахунок заборгованості, згідно з
яким станом на 24.04.2012 борг ТОВ «Стіомі -
Холдінг» становить 1 420 123,95 грн, з яких:
897 103,65 грн - штраф, 523 020,30 грн - пеня, що
відповідає рішенню № 1428 від 21.06.2011.

Натомість, як вбачається з матеріалів
справи (ксерокопії рішенню № 1428 від
21.06.2011) та вірно встановлено місцевим
господарським судом, згідно рішенням
Управління Пенсійного фонду України у
Печерському районі м. Києва про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду від 21.06.2011 № 1428, до
боржника були застосовані штрафні
санкції у вигляді 1 011 043,91 грн штрафу і 583
079,00 грн - пені, а не 897 103,65 грн штрафу і 523
020,30 грн пеня, як зазначено в поясненнях
фонду від 16.05.2014.

Враховуючи невиконання УПФ України у
Печерському районі м. Києва вимог суду
першої інстанції в частині надання
обґрунтованого розрахунку колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правомірно було визначено
суму конкурсних вимог за наслідками
арифметичних розрахунків шляхом
віднімання від загальної суми вимог
розмір поточних вимог (розмір яких
міститься в заяві УПФ України в
Печерському районі м. Києва про
визнання поточних вимог на суму 87 859,54
грн № 12588/07 від 17.07.2014), а саме конкурсні
вимогами до боржника - 3 678 947,66 грн, а
поточні - 87 859,54 грн.

Крім того, дослідивши обставини та
матеріали справи колегія суддів вважає
обґрунтованим та правомірним висновок
суду першої інстанції стосовно
розгляду грошових вимоги, заявлених
УПФ України у Печерському районі м.
Києва до боржника у межах провадження у
справі № 5011-46/5221-2012 має відбуватися в
порядку Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 в редакції від 30.06.1999 зі
змінами та доповненнями на підставі п.
1-1 Прикінцевими і перехідними
положеннями Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 в редакції від 22.12.2011 зі
змінами та доповненням та за умови, що
провадження у справі порушено ухвалою
господарського суду міста Києва від
25.04.2012 року, а офіційне оприлюднення
постанови про визнання боржника
банкрутом від 14.04.2014 відбулося на
офіційному веб-сайті Вищого
Господарського суду України - 15.04.2014.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
оскільки право вимоги до боржника за
спірними правовідносинами виникли у
УПФ України у Печерському районі м.
Києва на суму 3 678 947,66 грн до порушення
провадження у справі, а тому є вимогами
конкурсного кредитора в розумінні абз.
5 ст. 1 Закону. В той час як заява з даними
вимогами подана до місцевого
господарського суду 09.04.2014, тобто з
пропуском тридцяти денного строку від
18.07.2013 - дня опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство, який встановлений п. 1 ч. 1
ст. 14 Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону вимоги
конкурсних кредиторів, що заявлені
після закінчення строку, встановленого
для їх подання, або не заявлені взагалі
- не розглядаються та вважаються
погашеними. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.

Пунктом 5 ст. 31 Закону передбачено, що
вимоги, заявлені після закінчення
строку, встановленого для їх подання,
не розглядаються і вважаються
погашеними.

Крім того, п. 3 резолютивної частини
ухвали попереднього засідання від
20.11.2013 у справі № 5011-46/5221-2012 судом
визначено, що вимоги конкурсних
кредиторів, які заявлено після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлено взагалі, - не
розглядаються і вважаються погашеними,
в тому числі вимоги Управління
Пенсійного фонду України у Печерському
районі м. Києва.

При цьому, Закон України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 в редакції від 30.06.1999 зі
змінами та доповненнями не передбачає
можливості відновлення спеціального
процесуального строку, встановленого у
ч. 2 ст. 14.

Враховуючи вищевикладене апеляційний
суд погоджується з місцевим
господарським судом, що вимоги
Управління Пенсійного фонду України у
Печерському районі м. Києва у розмірі 3
678 947,66 грн заявлено з пропуском,
встановленого чинним законодавством,
граничного строку на їх подання в
результаті чого останні не
розглядаються та вважаються
погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992
року № 2343-ХІІ (у редакції Закону від
30.06.1999 року).

Апеляційний суд вважає правомірним
неприйняття до уваги місцевим
господарським судом і також вважає
неналежними та безпідставними
посилання Управління Пенсійного фонду
України у Печерському районі м. Києва
на судову практику, щодо розгляду
конкурсних кредиторських вимог, а саме:
ухвалу господарського суду міста Києва
від 21.05.2014 у справі № 44/227-б, оскільки
правова система України не припускає
прецедентне правозастосування, а
правова позиція, вміщена в ухвалі
господарського суду міста Києва від
21.05.2014 у справі № 44/227-б є лише думкою
окремого судді, яка не повинна
суперечити чинному законодавству.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає правомірним висновок суду
першої інстанції стосовно залишення
без розгляду конкурсних грошових вимог
Управлінню Пенсійного фонду України у
Печерському районі м. Києва та не
приймає до уваги посилання фонду на те,
що на вимоги про відшкодування
страхових внесків не розповсюджується
граничний строк, встановлений у ч. 4 ст.
23 цього ж Закону враховуючи наступне.

Відповідно до п.п. 1, 1-1 прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 в редакції від 22.12.2011 зі
змінами та доповненнями та положення
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 28.03.2013
№ 01-06/606/2013 «Про Закон України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
у редакції Закону України від 22.12.2011 N
4212-VI провадження у даній справі
відбувається відповідно до положень
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992 в
редакції від 30.06.1999 зі змінами та
доповненнями.

Стосовно вимоги УПФ України в
Печерському районі м. Києва, заявленій
в апеляційній скарзі про визнання
фонду поточним кредитором по
відношенню до боржника з вимогами на
суму 87 859,54 грн та зобов'язання
ліквідатора включити дані вимоги фонду
до реєстру вимог кредиторів ТОВ
«Стіомі - Холдінг», колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як зазначалось вище та вбачається з
документів поданих фондом на
підтвердження заявлених вимог, сума 87
859,54 грн є штрафними санкціями, що
нараховані на суму основного боргу.

Оскільки, основний борг є погашеним
відповідно до ч. 2 ст. 14 Закон України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 в редакції від 30.06.1999 зі
змінами та доповненнями, тому
апеляційний суд вважає правомірним та
обґрунтованим, викладений в
оскаржуваній ухвалі, висновок суду
першої інстанції про безпідставність
та необґрунтованість вимог на суму 87
859,54 грн, заявлених як поточних, та їх
відхилення.

Крім того, відповідно до матеріалів
справи ухвалою місцевого
господарського суду від 04.08.2014
припинено провадження за заявою УПФ
України в Печерському районі м. Києва
про визнання поточних вимог на суму 87
859,54 грн № 12588/07 від 17.07.2014 на підставі п.
1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Відповідно до
матеріалів справи УПФ України в
Печерському районі м. Києва не
зверталося до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою на
дану ухвалу, отже не скористалося
своїми процесуальними правами щодо
оскарження судового рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
вважає, що відсутні підстави для
задоволення вищезазначеної вимоги
апеляційної скарги.

У відповідності до ст.ст. 32-34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Інших додаткових пояснень або доказів,
окрім тих, які наявні в матеріалах
справи, суду надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів
на підставі наявних в справі
матеріалів дійшла до висновку, що
відповідно до ст. ст. 43, 104 ГПК України
підстав для скасування чи зміни ухвали
місцевого господарського суду не
вбачає, а тому апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 91, 94,
99, 101-103, 105, 106 ГПК України, Законом
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» Київський
апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду міста Києва
від 30.07.2014 року у справі № 5011-46/5221-2012
залишити без змін, апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Печерському районі м. Києва залишити
без задоволення.

Головуючий суддя
Т.І. Разіна

Судді
О.М. Остапенко

С.В. Сотніков