ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"20" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3915/14

за позовом Заступника прокурора
Деснянського району м. Києва в
інтересах держави в особі:

1. Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України,

2. Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства
Броварської міської ради Київської
області «Броваритепловодоенергія», м.
Бровари

про стягнення 1 279 572, 35 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

прокурор - Колбушкова К.В. посвідчення
№026776 від 03.07.2014р.

позивач 1 - не з'явився.

позивач 2 - Іванкіна Ю.Б. предст. дов. №
14-91 від 18.04.2014р.;

відповідач - Рязанова О.С. предст. дов
№19 від 09.10.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської
області звернувся Заступник прокурора
Деснянського району м. Києва в
інтересах держави в особі:
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України, Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» до Комунального підприємства
Броварської міської ради Київської
області «Броваритепловодоенергія» про
стягнення 1 279 572, 35 грн. заборгованості,
які складаються з 873 179,93 грн. пені, 193 870,07
грн. 3% річних та 212 522,35 грн. інфляційних
втрат.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем зобов'язань за
договором купівлі-продажу природного
газу №13/3567-БО-17 від 28.12.2012р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 15.09.2014р. у справі 911/3915/14
порушено провадження та призначено до
розгляду на 20.10.2014р.

Прокурор озвучив позовні вимоги, які
просив задовольнити в повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні
представник позивача 2 підтримав
позовні вимоги прокурора.

Відповідач у відзиві частково
заперечував проти позову та просив
відмовити прокурору в задоволенні
позовної вимоги про стягнення пені, а
також відстрочити виконання рішення по
даній справі до 01.10.2015р.

Відповідно до частини першої статті 83
ГПК України господарський суд,
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання,відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

Розглянувши подане клопотання,
врахувавши матеріальні інтереси
сторін, їх фінансовий стан, суд не
вбачає обставин для його задоволення з
огляду на наступне.

Наведені відповідачем підстави для
відстрочення та розстрочення
виконання судового рішення, зокрема,
тяжке фінансове становище та
нерентабельність господарської
діяльності, якою займається
відповідач, не є тими виключними
обставинами, що є підставою для
розстрочення виконання судового
рішення, оскільки, важке фінансове
становище відповідача утворилось
внаслідок його власної господарської
діяльності, а не в силу якихось
об'єктивних, незалежних від
відповідача обставин: настання
стихійного лиха чи інших надзвичайних
подій.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом у нарадчій кімнаті
за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
20.10.2014р. у судовому засіданні була
оголошена вступна та резолютивна
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності, суд,-

встановив:

28 грудня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (продавець) та Комунальним
підприємством Броварської міської
ради Київської області (покупець) був
укладений договір купівлі-продажу
природного газу №13/3567-БО-17.

Відповідно до п. 1.1. договору, продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2013 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ «Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природний газ
на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.3. договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу.

У відповідності до п. 11.1 договору, даний
договір набирає чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріпленими
печатками сторін і діє в частині
реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині
проведення розрахунків за газ - до їх
повного здійснення.

Господарським судом встановлено, що на
виконання умов договору купівлі
-продажу природного газу №13/3567-БО-17 від
28.12.2012р., продавець поставив покупцю
природний газ загалом на суму 23 110 924,34
грн.

Факт приймання-передачі газу
підтверджується, підписаними першими
особами підприємств та скріплені їх
печатками, актами приймання передачі
природного газу, копії яких наявні у
матеріалах справи.

У відповідності до договору
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» своєчасно та в
повному обсязі передавало
відповідачеві природний газ. Про
належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за Договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
постачальником умов Договору.

Згідно п. 6.1 договору купівлі-продажу
встановлено, що оплата за здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки.

Однак, в порушення умов договору,
відповідач своє грошове зобов'язання
за договором за спожитий природний газ
виконував неналежним чином, здійснюючи
несвоєчасну оплату за поставлений
природний газ, у зв'язку з чим прокурор
просить стягнути з відповідача пеню, 3%
річних та інфляційні втрати.

Прокурор просить стягнути з
відповідача пеню у розмірі 873 179,93 грн.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у
разі невиконання Покупцем п. 6.1. цього
Договору, він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарський відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
дим Кодексом, іншими законами та
договором. Застосування господарських
санкцій повинно гарантувати захист
прав і законних інтересів громадян,
організацій та держави, в тому числі
відшкодування збитків учасникам
господарських відносин, завданих
внаслідок правопорушення, та
забезпечувати правопорядок у сфері
господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного закону встановлено,
що розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Суд розглянувши розрахунок позивача
встановив, що ним, зокрема, було
здійснено нарахування пені на період:

- з 16.07.2013р. по 16.07.2013р. нараховано 1
304,01 грн. пені;

- з 17.07.2013р. по 17.07.2013р. нараховано 1
265,65 грн. пені

- з 18.07.2013р. по 18.07.2013р. нараховано 1
227,30 грн. пені;

- з 19.07.2013р. по 19.07.2013р. нараховано 1
188,94 грн. пені;

- з 23.07.2013р. по 23.07.2013р. нараховано 1
112,23 грн. пені;

- з 24.07.2013р. по 24.07.2013р. нараховано 1
073,87 грн. пені;

- з 25.07.2013р. по 25.07.2013р. нараховано 1
035,51 грн. пені;

- з 26.07.2013р. по 26.07.2013р. нараховано
997,16 грн. пені;

- з 30.07.2013р. по 30.07.2013р. нараховано
920,45 грн. пені;

- з 04.09.2013р. по 04.09.2013р. нараховано
859,54 грн. пені;

- з 05.09.2013р. по 05.09.2013р. нараховано
841,73 грн. пені;

- з 06.09.2013р. по 06.09.2013р. нараховано
823,92 грн. пені;

- з 10.09.2013р. по 10.09.2013р. нараховано
788,30 грн. пені;

- з 25.09.2013р. по 25.09.2013р. нараховано
717,07 грн. пені;

- з 26.09.2013р. по 26.09.2013р. нараховано
681,45 грн. пені;

- з 10.10.2013р. по 10.10.2013р. нараховано
485,56 грн. пені;

- з 11.10.2013р. по 11.10.2013р. нараховано
432,14 грн. пені;

Однак, як встановлено судом та не
заперечується самим позивачем, саме в
ці дні відповідачем здійснювались
часткові проплати.

З приводу цього, варто зазначити, що
такі нарахування є безпідставними,
оскільки у випадку оплати відповідачем
коштів наступного дня після спливу
строку, встановленого для проведення
оплати, не є підставою для нарахування
за цей день (день оплати) пені, оскільки
наявний факт прострочення оплати на
кілька годин, і, відповідно, - відсутній
факт прострочення оплати на один день
(який би зумовлював наявність підстави
для нарахування додаткових сум за день
прострочення).

Також, судом встановлено, що договором
та законом не передбачено право
позивача на нарахування відповідачу
пені за кілька годин прострочення
платежу, тобто, - менше однієї доби
(календарного дня).

День фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється нарахування
пені.

Аналогічна правова позиція викладена в
Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013р.

З огляду на вищевикладене, суд вирішив
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 873 179,93 грн. пені
задовольнити частково у розмірі 857 425,10
грн.

Також, позивач просить суд стягнути з
відповідача 193 870,07 грн. 3% річних та 212
522,35 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3% річних та інфляційних
втрат, за допомогою калькулятора
штрафів системи «Ліга-Закон», суд
встановив, що він є арифметично вірним,
у зв'язку з чим підлягає задоволенню в
повному обсязі в розмірі 193 870,07 грн. 3%
річних та 212 522,35 грн. інфляційних втрат.

Посилання представника відповідача на
те, що вина відповідача у виникненні
заборгованості відсутня, оскільки
природний газ використовувався
відповідачем для вироблення теплової
енергії виключно для потреб населення,
а грошові кошти на оплату поставленого
газу відсутні, у зв'язку з чим відсутні
підстави для нарахування пені 3 % річних
та інфляційних оцінюються судом
критично з огляду на те, що за загальним
правилом, закріпленим у частині першій
статті 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання через відсутність у нього
необхідних коштів, оскільки згадане
правило обумовлено замінністю грошей
як їх юридичною властивістю. Тому у
випадках порушення грошового
зобов'язання суди не повинні приймати
доводи боржника з посилання на
неможливість виконання грошового
зобов'язання через відсутність
необхідних коштів (стаття 607 ЦК України)
або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК
України чи стаття 218 ГК України).

Аналогічна правова позиція міститься у
п. 1.10. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013р.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що позов підлягає
задоволенню частково та з відповідача
підлягає до стягнення 857 425,10 грн. пені,
193 870,07 грн. 3% річних та 212 522,35 грн.
інфляційних втрат. В іншій частині
позову суд відмовляє.

Щодо розподілу судових витрат суд
зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2
частини 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір»,
за подання до господарського суду з
позовної заяви майнового характеру
сплачується судовий збір в розмірі 2%
ціни позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

З огляду на те, що ціна позову 1 279 5272,35
грн., до Державного бюджету мав бути
сплачений судовий збір у розмірі 25 591,45
грн.

Приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору, та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

Аналогічну правову позицію викладено в
п. 4.6. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» № 7 від 21.02.2013р.

Враховуючи, що позивачі та відповідач
не звільнені від сплати судового збору
згідно ст. 5 Закону України «Про судовий
збір» витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального
підприємства Броварської міської ради
Київської області
«Броваритепловодоенергія» (07400,
Київська область, м. Бровари, вул.
Грушевського, 3А; ) на
користь Публічного акціонерного
товариства Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) - 857 425 (вісімсот п'ятдесят сім
тисяч чотириста двадцять п'ять) грн. 10
коп. пені, 193 870 (сто дев'яносто три
тисячі вісімсот сімдесят) грн. 07 коп. 3%
річних, 212 522 (двісті дванадцять тисяч
п'ятсот двадцять дві) грн. 35 коп.
інфляційних втрат.

3. В іншій частині позову
відмовити.

4. Стягнути з Комунального
підприємства Броварської міської ради
Київської області
«Броваритепловодоенергія» (07400,
Київська область, м. Бровари, вул.
Грушевського, 3А; ) в
дохід державного бюджету 25 276 (двадцять
п'ять тисяч двісті сімдесят шість) грн.
35 коп. судового збору.

5. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) в дохід державного бюджету 157 (сто
п'ятдесят сім) грн. 55 коп. судового
збору.

6. Стягнути з Міністерства енергетики
та вугільної промисловості України
(01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 30 ) в дохід державного бюджету 157 (сто
п'ятдесят сім) грн. 55 коп. судового
збору.

7. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту
рішення: 11.11.2014р.

Суддя
О.В. Щоткін