м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства «Український страховий
до Публічного акціонерного товариства
«Міський комерційний банк»
про стягнення 577 599, 31 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Навроцький О.В.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
«Український страховий капітал»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Міський
комерційний банк» про стягнення
грошових коштів у розмірі 577 599,31 грн. за
договором строкового банківського
вкладу № 744/980-ЮО/Д від 14.01.2014 р., з яких: 500
000, 00 грн. - сума вкладу та 77 599, 31 грн. -
заборгованість по виплаті процентів за
користування вкладом. Позовні вимоги
обґрунтовані неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань перед
позивачем за вищевказаним договором.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.08.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 10.09.2014
р. за участю повноважних представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
У процесі провадження у справі позивач
неодноразово збільшував розмір
позовних вимог та відповідно до
останньої заяви про збільшення просить
суд стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
500 000, 00 грн. - сума вкладу та 103 749, 99 грн. -
заборгованості по виплаті процентів за
користування вкладом.
Розгляд даної справи переносився в
порядку ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.
Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» передбачені
частиною ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України права
позивача збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
можуть бути реалізовані до прийняття
рішення судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. У разі прийняття судом зміни (в
бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення.

Тож, приймаючи до уваги, що заява
Приватного акціонерного товариства
«Український страховий капітал» не
суперечить вимогами ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, суд прийняв її до розгляду та
задовольнив.

У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги з урахуванням
заяви про збільшення розміру позовних
вимог.

Представник відповідача на виклик суду
не з'явився, про поважні причини неявки
суд не повідомив.

Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 20.10.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва,

ВСТАНОВИВ:

14.01.2014 р. між Приватним акціонерним
товариством «Український страховий
капітал» та Публічним акціонерним
товариством «Міський комерційний
банк» укладено договір строкового
банківського вкладу № 744/980-ЮО/Д
стандартний, за умовами якого позивач
передав на строковий депозитний
рахунок № 06 грошові кошти в сумі
700 000, 00 грн. до 17.02.2014 р. з процентною
ставкою 20, 25 %.

Відповідно до п. 2.12. договору сплата
процентів здійснюється в кінці строку
дії договору шляхом перерахування на
поточний рахунок позивача.

Відповідно до п. 3.4.4. договору у випадку
дострокового розірвання договору
відповідач зобов'язаний повернути
вклад та сплатити проценти.

Договір, відповідно до п. 5.1., вважається
укладеним з дня надходження коштів на
вкладний рахунок та закінчується 17.02.2014
р., а у разі відсутності звернення
позивача про повернення вкладу -
вважається продовженим на новий термін
на тих же умовах.

Відповідно до додаткової угоди № 3 від
до договору № 744/980-ЮО/Д від 14.01.2014 р.
датою повернення вкладу є 20.03.2014 р.,
процентна ставка по вкладу
встановлюється у розмірі 25 %.

Відповідно до додаткової угоди № 8 до
договору № 744/980-ЮО/Д від 14.01.2014 р.
депозитний вклад позивача становить 500
000, 00 грн. за процентною вавкою 23 %., строк
дії договору встановлено до 04.07.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
Приватним акціонерним товариством
«Український страховий капітал»
перераховано грошві кошти у розмірі 700
000, 00 грн. за договором № 744/980-ЮО/Д від
14.01.2014 р.

04.07.2014 р. позивач звернувся до
Публічного акціонерного товариства
«Міський комерційний банк» із заявою №
307 від 04.07.2014 р. про повернення грошових
коштів з депозитного рахунку,
відкритого за договором № 744/980-ЮО/Д від
14.01.2014 р.

Відомостей щодо надання відповідачем
відповіді на вказаний лист матеріали
справи не містять.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
відзначає, що Публічним акціонерним
товариством «Міський комерційний
банк» порушено зобов'язання за
договором № 744/980-ЮО/Д від 14.01.2014 р. в
частині повернення депозитного вкладу
у розмірі 500 000, 00 грн. та сплати
нарахованих процентів на загальну суму
103 749, 99 грн. за користування депозитом, у
зв'язку з чим Приватне акціонерне
товариство «Український страховий
капітал» просить стягнути вищевказані
кошти у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Нормами частини 1 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства. Пунктом 1
частини 2 зазначеної статті визначені
підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків, якими зокрема є договори та
інші правочини.

Договором, відповідно до ст. 626
Цивільного кодексу України є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Проаналізувавши зміст договору №
744/980-ЮО/Д від 14.01.2014 р., а також положення
цивільного законодавства України суд
дійшов висновку, що цивільні відносини
між сторонами за своїми правовими
ознаками фактично є договором
банківського вкладу, особливості
укладання та виконання яких,
регулюються нормами ст.ст. 1058-1065
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу
України за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором. До
відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка, якщо інше не
встановлено цією главою або не
випливає із суті договору банківського
вкладу.

Згідно зі ст. 1060 Цивільного кодексу
України договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад). Договором може бути
передбачено внесення грошової суми на
інших умовах її повернення. Якщо
вкладник не вимагає повернення суми
строкового вкладу зі спливом строку,
встановленого договором банківського
вкладу, або повернення суми вкладу,
внесеного на інших умовах повернення,
після настання визначених договором
обставин договір вважається
продовженим на умовах вкладу на вимогу,
якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 1061 Цивільного
кодексу України банк виплачує
вкладникові проценти на суму вкладу в
розмірі, встановленому договором
банківського вкладу. Проценти на
банківський вклад нараховуються від
дня, наступного за днем надходження
вкладу у банк, до дня, який передує його
поверненню вкладникові або списанню з
рахунка вкладника з інших підстав.
Проценти на банківський вклад
виплачуються вкладникові на його
вимогу зі спливом кожного кварталу
окремо від суми вкладу, а невитребувані
у цей строк проценти збільшують суму
вкладу, на яку нараховуються проценти,
якщо інше не встановлено договором
банківського вкладу.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні норми закріплені також і в
Господарському кодексу України.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За правилами ст. 614 Цивільного кодексу
України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач правом надання відзиву на
позов не скористався, заявлені до нього
вимоги не спростував, доказів
наявності об'єктивним причин
невиконання зобов'язання щодо
повернення банківського вкладу не
надав.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
враховуючи наявність у матеріалах
справи доказів зарахування грошових
коштів на депозит та недоведеність
відповідачем їх повернення, суд дійшов
висновку про обґрунтованість вимог
позивача про стягнення суми вкладу.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача нараховані проценти за
користування банківським вкладом у
розмірі 103 749, 99 грн.

У відповідності до ст. 1061 Цивільного
кодексу України банк виплачує
вкладникові проценти на суму вкладу в
розмірі, встановленому договором
банківського вкладу. Проценти на
банківський вклад нараховуються від
дня, наступного за днем надходження
вкладу у банк, до дня, який передує його
поверненню вкладникові або списанню з
рахунка вкладника з інших підстав.
Проценти на банківський вклад
виплачуються вкладникові на його
вимогу зі спливом кожного кварталу
окремо від суми вкладу, а невитребувані
у цей строк проценти збільшують суму
вкладу, на яку нараховуються проценти,
якщо інше не встановлено договором
банківського вкладу.

Розмір процентів на банківський вклад
за період з 15.01.2014 р. (зарахування коштів
на депозит) до 17.10.2014 р. становить 103 749, 99
грн.

Приймаючи до уваги вищенаведене, з
огляду на неспростування відповідачем
заявлених до нього вимог, суд дійшов
висновку про задоволення позову.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Український
страховий капітал» задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
(03141, м. Київ, вул. Солом'янська, 33, ), з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення суду, на користь
Приватного акціонерного товариства
«Український страховий капітал» (03062, м.
Київ, вул. Солом'янська, 33, ) банківський вклад у сумі 500 000, 00
(п'ятсот тисяч грн. 00 коп.) грн. 103 749, 99
(сто три тисячі сімсот сорок дев'ять
грн.) грн. та 12 075, 00 (дванадцять тисяч
сімдесят п'ять грн. 00 коп.) грн. -
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 27.10.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.