ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р.Справа № 922/3975/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання
Дем'яновій Є.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Електрощит-
Україна" смт. Ювілейне до Корпорації
"Харківський електрощитовий завод -
Елетекс-С" м. Харків про
стягнення коштів в сумі 244090,64 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Красовська А.С. - дов. від
05.09.14.

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Електрощит-Україна"
смт. Ювілейне, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до Корпорації
"Харківський електрощитовий завод -
Елетекс-С" м. Харків про стягнення
заборгованості за договором поставки в
сумі 244090,64грн., із яких 200000,00грн. - сума
основного боргу, 16643,87грн. - пеня,
3867,45грн. - 3% річних, 23579,32грн. - інфляційні
збитки. В обгрунтування позовних вимог
позивач посилається на порушення
відповідачем зобов'язань за договором
щодо оплати отриманого товару.

Відповідач, Корпорація "Харківський
електрощитовий завод - Елетекс-С"
м. Харків, наданим йому правом не
скористався, відзиву не надав, у судове
засідання свого повноважного
представника жодного разу не направив,
причин неявки суду не повідомив.

Про час та місце судового засідання
сторони були сповіщені належним чином,
про що свідчать повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
доводи позивача, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, всебічно
та повно дослідивши матеріали справи
та надані докази, суд встановив
наступне.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Електрощит-Україна"
(постачальник) та Корпорацією
"Харківський електрощитовий завод -
Елетекс-С" (покупець) 14.11.2013 року був
укладений договір №1/141113 (далі -
договір), за умовами якого постачальник
продає, а покупець оплачує та приймає
електрообладнання в кількості і по
цінах згідно з специфікацією (додаток
№1), яка є невід'ємною частиною даного
договору (п.1.1. договору).

Згідно з п.2.2. договору підставою для
оплати є рахунок від постачальника.

Покупець зобов'язується здійснити
оплату в розмірі 100% вартості продукції
наступним чином: аванс в розмірі 30%
вартості продукції сплачується
протягом 10-ти днів з моменту підписання
договору, на підставі виставленого
постачальником рахунку-фактури, решта
70% вартості продукції оплачується
протягом 3-х днів з моменту
повідомлення про готовність до
відвантаження продукції (п.п.2.3.1.
договору).

За п.2.4. договору розрахунки
здійснюються в безготівковій формі,
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок постачальника
згідно з виставленим рахунком.

Позивач стверджує про те, що
відповідач здійснив часткову оплату
продукції в сумі 104112,00 грн. в якості
авансу згідно з умовами договору
поставки.

Постачальник поставив покупцю
електрообладнання на загальну суму
381744,00 грн., що підтверджується доданими
до матеріалів справи додатковою угодою
до договору №1 від 11.12.2013 року,
специфікацією №1 від 11.12.2013 року,
видатковою накладною №2401-14 від 24.01.2014
року, актом приймання-передачі товарів
та послуг №2401-14 від 24.01.2014 року та
довіреністю №0124/1 від 24.01.2014 року на
отримання продукції.

За твердженням позивача граничний
строк оплати відповідачем 70% вартості
отриманої продукції встановлено до
24.01.2014 року, оскільки повідомлення про
готовність продукції до відвантаження
направлено відповідачу 20.01.2014 року.

Відповідач 04.02.2014 року здійснив
часткову оплату продукції в сумі
77632,00грн., оплату решти вартості
поставленої продукції відповідачем
здійснено не було, з огляду на що за ним
утворилась заборгованість в сумі 200000,00
грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
правових підстав позовних вимог, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 174, 179
Господарського кодексу України (надалі
- ГК України), ст. 11 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України) договір є
підставою виникнення господарських
прав і обов'язків (зобов'язань), які
мають виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до
вказівок закону, договору.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За приписами статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

У відповідності до статті 655 ЦК України
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Статтями 691 та 692 цього ж кодексу
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу; покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Враховуючи викладене, приймаючи до
уваги здійснення позивачем поставки
продукції та часткової її оплати
відповідачем, суд вважає, що позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 200000,00грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, оскільки факт
наявності боргу у відповідача перед
позивачем належним чином доведений,
документально підтверджений та
відповідачем не спростований.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом, що передбачено ч.1 ст. 612 ЦК
України.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Разом з тим, господарським судом
Харківської області не можуть бути
прийняті до уваги посилання позивача
на порушення відповідачем строку
оплати за договором та, як наслідок,
застосування до останнього,
встановлених чинним законодавством
господарських санкцій та
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання, оскільки
позивачем не надано до матеріалів
справи належних та допустимих доказів
відповідного звернення до відповідача.

Надані до матеріалів справи копії
листа від 10.04.2014 року та претензій від
19.05.2014 року та від 10.07.2014 року з вимогами
постачальника щодо виконання покупцем
зобов'язань за договором не можуть
вважатись відповідними доказами,
оскільки матеріали справи не містять
даних про їх направлення позивачем та
отримання відповідачем.

З огляду на наведене, судом
відхиляються як необгрунтовані доводи
позивача щодо стягнення з відповідача
суми пені, 3% річних та інфляційних
витрат.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

У відповідності до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги викладене, суд
дійшов висновку про те, що вимоги
позивача є обгрунтованими частково.

У відповідності до статті 49 ГПК України
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Корпорації "Харківський
електрощитовий завод - "Елетекс-С" (61105,
м. Харків, вул. Киргизька, 19, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Електрощит-Україна"
(52005, Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, смт. Ювілейне,
вул. Теплична,27/с, ) суму
боргу в розмірі 200000,00грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Корпорації "Харківський
електрощитовий завод - "Елетекс-С" (61105,
м. Харків, вул. Киргизька, 19, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Електрощит-Україна"
(52005, Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, смт. Ювілейне,
вул. Теплична,27/с, )
витрати зі сплати судового збору в сумі
4000,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 03.11.2014 р.

Суддя М.В. Калантай