КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р. Справа№ 903/438/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: Кузьмич Б.А.- представник;

Від відповідача: Федорова О.М.
-представник.

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Житлобуд-1"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 03.09.2014

у справі № 903/438/14 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Приватного підприємства
"Житлобуд-1"

до Національного банку України в особі
управління Національного банку
України у Волинській області

про стягнення 50 904, 08 грн.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року Приватне підприємство
"Житлобуд-1" звернулось до
Господарського суду Волинської
області з позовом до управління
Національного банку України у
Волинській області про стягнення 50 904,08
грн.

В процесі розгляду справи
Господарським судом Волинської
області ухвалою суду від 28.05.2014
замінено первісного відповідача -
управління Національного банку
України у Волинській області на
належного відповідача - Національний
банк України в особі управління
Національного банку України у
Волинській області та передано справу
№903/438/14 за позовом приватного
підприємства "Житлобуд-1" до
Національного банку України в особі
управління Національного банку
України у Волинській області про
стягнення 50904,08 грн. за виключною
підсудністю до Господарського суду м.
Києва.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 03.09.2014 в задоволенні позовних
вимог Приватного підприємства
"Житлобуд-1" відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Приватне підприємство "Житлобуд-1"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 03.09.2014 і прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.10.2014
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 06.11.2014.

03.11.2014 через відділ документального
забезпечення суду від представника
позивача надійшов відзив на апеляційну
скаргу.

В судовому засіданні 06.11.2014 сторони
надали свої пояснення по справі.

Як вбачається з матеріалів прохальної
частини апеляційної скраги, скаржник
просить апеляційній суд призначити по
справі судову експертизу.

Відповідно до частини 1 статті 41
Господарського процесуального кодексу
України для роз'яснення питань, що
виникають при вирішенні
господарського спору і потребують
спеціальних знань, господарський суд
призначає судову експертизу.

Поряд з цим, приписами статті 34
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на наведене,колегія суддів
приходить до висновку про відмову у
задволенні зазначеного кллпотання з
огляду на те, що воно є необґрунтованим
та жодним чином не вплине на суть
постанови.

Беручи до уваги межі перегляду справи у
апеляційній інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 29.03.2010 між
Управлінням Національного банку
України у Волинській області (замовник)
та ПП "Житлобуд-1" (підрядник) було
укладено договір на виконання робіт з
капітального ремонт/ будівель бази
відпочинку Національного банку
України на озері Пісочне
Старовижівського району Волинської
області № 2-аб/100.4

Згідно з п.1 даного Договору Замовник
доручає, а Підрядник зобов'язується
власними силами і засобами (із
залученням у разі потреби сторонніх
виконавців) у строки, обумовлені у
цьому договорі, виконати капітальний
ремонт будівель бази відпочинку
Національного банку України на озері
Пісочне Старовижівського району в
обсягах, передбачених
проектно-кошторисною документацією, на
підставі якої складені локальні
кошториси, які є невід'ємною частиною
цього договору, з дотриманням діючих
будівельних норм та правил.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що
строк виконання робіт за договором
становить 120 календарних днів від дати
підписання Договору.

Загальна вартість робіт за цим
Договором становить становить 834 720
грн. ( п.3.1. Договору).

Матеріали справи свідчать про те, що
всі роботи по вищезазначеному
договору, які передбачені
проектно-кошторисною документацією,
були виконані та оплачені в повному
обсязі 27.07.2010, що підтверджується
Актами приймання виконаних
будівельних робіт №1, №2, №3, №4 за
травень-липень 2010 року.

В подальшому, при виконанні
вищезазначених робіт з капітального
ремонту виникли додаткові роботи, які
неможливо було передбачити при
розробці проектно-кошторисної
документації, тому з підрядником було
укладено додатковий договір на
виконання цих робіт від 30.07.2010 №3-аб/257
на загальну суму 120 995 грн.

Всі додаткові роботи виконані та
оплачені в повному обсязі, що
підтверджується актом про виконання
додаткових будівельних робіт №1 від
06.08.2010.

Окрім того, після виконання та оплати
додаткових робіт у повному обсязі,
об'єкт прийнято в експлуатацію, що
підтверджується актом про прийняття
об'єкта в експлуатацію №1 від 06.08.2010
(копія міститься в матеріалах справи).

На момент прийняття об'єкта в
експлуатацію, буд-яких зауважень
підрядника не було, що підтверджується
вищезазначеним актом №1 від 06.08.2010.

Між тим, листом від 22.04.2011 №01/04
відповідач просив позивача провести
розрахунок за виконані додаткові
роботи та вискористані матеріали.

В свою чергу відповідач листом від
12.05.2011 №10-201/1328 повідомив позивача про
неможливість проведення розрахунків
за виконані додаткові роботи та
використані матеріали з підстав
виконання договірних зобов"язань в
повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що Управління
Національного банку України у
Волинській області зобов'язано
сплатити останньому борг у розмірі 50
904,08 грн. за виконані додаткові роботи.

На підставі вказаних Договорів між
сторонами виникли правовідносини
підряду, які підпадають під правове
регулювання Глави 61 Цивільного кодексу
України.

Статтею 837 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Так, укладений між позивачем та
відповідачем Договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Частиною 1 статті 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст.877 Цивільного кодексу
України підрядник має здійснювати
будівництво та пов'язані з ним роботи
відповідно до технічної документації,
що визначає обсяг, зміст робіт і інші
пропоновані до них вимоги, із
кошторисом, що визначає ціну робіт,
відтак технічною документацією
охоплюється весь комплекс робіт, а в
погодженої сторонами кошторису
враховані витрати на всі необхідні
роботи.

Окрім того відповідно до ч.3 ст. 877
Цивільного кодексу України підрядник,
який виявив у ході будівництва не
враховані проектною документацією
роботи необхідність у зв'язку з цим
проведення додаткових робіт і
збільшення кошторису, зобов'язаний
повідомити про це замовника. У разі
неодержання від замовника в розумний
строк відповіді на своє повідомлення
підрядник зобов'язаний зупинити
відповідні роботи з віднесенням
збитків, завданих цим зупиненням на
замовника. Якщо ж підрядник не виконав
даного обов'язку, він позбавляється
права вимагати від замовника плату за
виконані додаткові роботи.

Разом з тим, відповідно до ст.882
Цивільного кодексу України передання
робіт підрядником і прийняття їх
замовником оформляється актом,
підписаним обома сторонами.

В своїй апеляційній скарзі апелянт
наголошує на тому, що судом першої
інстанції не були взяті до уваги
додаткові докази по справі, а саме
письмові пояснення скаржника від
02.07.2014.

З тексту вказаних пояснень вбачається,
що в ході виконання робіт за Договорами
№ 2-аб/100 від 29.03.2010 та № 3-аб/257 від 30.07.2010,
позивач виконува роботи згідно
проектно-кошторисної документації та
технології виробництва, відповідно до
встановлених законодавством вимог.
Протягом виконання цих робіт
неодноразово виникала необхідність у
зміні окремих видів робіт та
відхиленню від передбачених у
локальних кошторисах робіт.Усі вказані
зміні відображаються у Локальних
кошторисах до Договорів та Актах
приймання виконаних робіт до цих
договорів, а саме:

-Додатку 1 до Договору № 2-аб/100 від 29.03.2010
та Актах приймання виконаних робіт №
№1, 2, 3, 4 до Договору № 2-аб/100 від 29.03.2010;

- Додатку №1 до Договору № 3-аб/257 від
30.07.2010 та Акті приймання виконаних
робіт № 1 до Договору № 3-аб/257 від 30.07.2010.

Таким чином, на думку позивача, усі
зміни були погоджені з відповідачем та
ним прийняті ,що підтверджується
підписанням відповідних Актів
приймання виконаних робіт до
Договорів.

Наведене не береться колегією суддів
до уваги з огляду на те, що Акти
приймання виконаних робіт № №1,2,3,4 до
Договору № 2-аб/100 від 29.03.2010 стосуються
робіт з капітального ремонту, тоді як
Акт приймання виконаних будівельних
робіт (закінчення) №1 до Договору №
3-аб/257 від 30.07.2010, який стосується саме
додаткових виконаних робіт, стягнення
вартості яких і є предметом спору, не
підписаний уповноваженою особою.
Зазначене свідчить про те, що зміни,
викладені в цьому Акті №1 до Договору №
3-аб/257 від 30.07.2010, не були погоджені з
відповідачем та ним визнані.

Так, з тексту Договору № 3-аб/257 від
30.07.2010 вбачається, що п.14.1 встановлено
строк дії договору, а саме до 06.08.2010.

Незважаючи на вказані строки,
встановлені Договором № 3-аб/257 від
30.07.2010, лише листом №01/04 від 22.04.2011
позивач звернувся до відповідача з
проханням провести розрахунок за
виконані додаткові роботи, тобто через
9 місяців після закінчення робіт та
прийняття об'єкта в експлуатацію.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи
спір по суті заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, та дійшов
правильного висновку щодо відмови у
задоволенні позову.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду,
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, приходить до висновку, що
рішення у даній справі прийнято з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та відповідністю висновків,
викладених в ухвалі, дійсним
обставинам справи, тому рішення є
законним та обґрунтованим. Підстав для
скасування або зміни вказаного рішення
та задоволення апеляційної скарги
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду не
знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Житлобуд-1" залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 03.09.2014 року у справі №
903/438/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 903/438/14 повернути
Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Б.В. Отрюх

Судді
А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська