ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р.Справа №
915/983/14Одеський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, С.В. Таран (на
підставі розпорядження голови суду від
13.10.2014 р. № 2474)

при секретарі судового засідання: І.М.
Станковій

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився, про день, час
та місце розгляду апеляційної скарги
повідомлений належним чином

від відповідача - В.А. Яновська

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Міського
комунального підприємства
«Миколаївводоканал»

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 16.09.2014 року

у справі № 915/983/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група»

до Міського комунального підприємства
«Миколаївводоканал»

про відшкодування шкоди в сумі 43869,99
грн.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Українська страхова група»
звернулось до місцевого
господарського суду з позовом до
Міського комунального підприємства
«Миколаївводоканал»

про відшкодування шкоди в порядку
регресу у розмірі 43869,99 грн. та
стягнення судового збору у розмірі 1827,00
грн. (а.с. 2-3).

Позовні вимоги обґрунтовані ст. ст. 993,
1172, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 27
Закону України «Про страхування».

Відповідач у відзиві на позов зазначив
про його необґрунтованість та у своєму
клопотанні просив призначити
комплексу судову автотехнічну та
автотоварознавчу експертизу (а.с. 58-60,
73).

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 16.09.14 р.
(суддя Смородінова О.Г.), оформленим
відповідно до вимог ст. 84 ГПК України
22.09.14р., позов задоволено, стягнуто з
відповідача на користь позивача 43869,99
грн. та 1827,00 грн. судового збору, у
задоволенні клопотання про
призначенням експертизи відмовлено
(а.с. 99-101).

Не погодившись з рішенням суду, 01.10.14 р.
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просив його скасувати,
прийняти нове рішення, посилаючись на
порушення судом норм процесуального та
матеріального права (а.с. 122-126).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
просив рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення,
справу розглянути без участі його
представника (а.с. 129-131).

Заслухавши представника відповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України однією із підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

За приписами ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про страхування» договір страхування
- це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

15.09.11 р. між ПАТ «Страхова компанія
«Українська страхова компанія»
(Страховик) та ОСОБА_2 (Страхувальник)
укладено договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів, цивільно-правової
відповідальності водія та від
нещасного випадку з водієм та
пасажирами на транспорті № 25-1210-11-0632,
предметом якого є страхування
транспортного засобу ЗАЗ ТF69YO, 2011 року
випуску, державний номер НОМЕР_1. Строк
дії договору з 16.09.11 р. по 15.09.12 р.

За умовами п. 11.1 цього договору,
страховим випадком є, зокрема,
дорожньо-транспортна пригода (а.с. 6,
103-111).

Згідно ч. 2 ст. 8, ст. 9 Закону України «Про
страхування» страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.
Страхове відшкодування - страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Як вбачається з протоколу огляду місця
ДТП та довідки Державтоінспекції МВС,
11.08.12 р. о 20 год. 00 хв. в м. Миколаєві по
вул. К. Уборевича відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу ЗАЗ ТF69YO,
державний номер НОМЕР_1 під керуванням
водія ОСОБА_3, внаслідок наїзду
автомобіля на відкритий люк, в
результаті чого зазначений
транспортний засіб отримав наступні
механічні пошкодження: передній
бампер, зсув двигуна, пошкодження
кузова справа, правої передньої
галогенної фари (а.с. 9, 79-80).

У відповідності до п. 5 ст. 21 Закону
України «Про страхування»
страхувальник зобов'язаний повідомити
страховика про настання страхового
випадку в строк, передбачений умовами
страхування.

13.08.12 р. Страхувальник звернувся до ПАТ
«Страхова компанія «Українська
страхова група» із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування (а.с. 11).

За умовами п. 2, 3 ст. 20 Закону України
«Про страхування» страховик
зобов'язаний, зокрема, протягом двох
робочих днів, як тільки стане відомо
про настання страхового випадку, вжити
заходів щодо оформлення всіх
необхідних документів для своєчасного
здійснення страхової виплати або
страхового відшкодування
страхувальнику; при настанні
страхового випадку здійснити страхову
виплату або виплату страхового
відшкодування у передбачений
договором строк.

На підставі рахунку-фактури № СЧ-0000771
від 18.08.12 р., звіту ТОВ «Регіональний
експертний центр» від 26.09.12 р. №
036р/09-09-2012 по визначенню вартості
відновлювального ремонту автомобіля
ЗАЗ ТF69YO, державний номер НОМЕР_1 (з
ремонтною калькуляцією від 25.09.12 р.
№ 036р/09-2012), позивачем складено
страховий акт від 09.11.12 р. № ПСКА-1940,
затверджений начальником Управління
врегулювання нестандартних та
спеціальних збитків ПАТ» Страхова
компанія «Українська страхова група»,
з розрахунком суми страхового
відшкодування в розмірі 43869,99 грн., що
належить до сплати страхувальнику (а.с.
16-30 40-42).

Як вбачається з видаткового касового
ордеру від 12.11.12 р. № 2098 ПАТ «Страхова
компанія «Українська страхова група»
здійснило виплату страхового
відшкодування страхувальнику в
розмірі 43869,99 грн. (а.с. 44).

У відповідності до ст. 27 Закону України
«Про страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 993 Цивільного кодексу України
передбачено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

За умовами ст. 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Підставою для настання
цивільно-правової відповідальності за
заподіяння шкоди є правопорушення, що
включає в себе певні елементи: шкода;
протиправність поведінки особи, яка
заподіяла шкоду; причинний зв'язок між
ними; вина. Відсутність хоча б одного
елемента складу правопорушення, за
загальним правилом, виключає настання
відповідальності.

Постановою Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 16.10.12 р. по справі
№ 1414/4641/2012, встановлено, що
вищезазначена дорожньо-транспортна
пригода відбулась внаслідок порушення
відповідальною особою - працівником
МКП «Миколаївводоканал» - ОСОБА_4 вимог
правил норм та стандартів ДСТУ 35-87-97
щодо забезпечення безпеки дорожнього
руху при утриманні люкового
господарства оглядових колодязів
водопровідної мережі. Суд визнав
доказаною вину ОСОБА_4 у скоєнні
правопорушення, передбаченого
частиною 4 ст. 140 КУпАП (а.с. 10).

Згідно ч. 3 ст. ст. 35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням суду,
зокрема, у адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу
України юридична або фізична особа
відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
встановлено, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

16.04.14 р. позивач звернувся до
відповідача із заявою про виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу. Вказана заява отримана
відповідачем 22.04.14, проте ніяких
заходів стосовно цієї заяви
відповідачем не вжито, що і стало
підставою для звернення ПАТ «Страхова
компанія «Українська страхова група»
до місцевого господарського суду з
відповідним позовом (а.с. 45-46).

За твердженням відповідача, про ДТП, що
сталося 11.08.12 р. останнього не
повідомлено ні органами ДАЇ м.
Миколаєва, ні Корабельним районним
судом, який визнав ОСОБА_4 винним у
скоєні ДТП, також відповідача не
повідомлено про настання страхового
випадку, проведення огляду
транспортного засобу та виплату коштів
особі, яка потрапила у ДТП.

Як зазначає МКП «Миколаївводоканал»,
останнє дізналось про ДТП після
отримання претензії позивача від 16.04.14
р., коли пошкоджений транспортний засіб
було вже відремонтовано, а відтак
відповідач був позбавлений можливості
прийняти участь при складанні
матеріалів ДТП працівниками ДАІ,
захищати свої інтереси при розгляді
адміністративної справи відносно
ОСОБА_4, ознайомитись з матеріалами
автотехнічного дослідження та
оскаржити результати звіту від 26.09.12 р.
№ 036р/09-09-2012 по визначенню вартості
відновлювального ремонту автомобіля, у
зв'язку з чим відповідачем при розгляді
справи у суді першої інстанції
заявлено клопотання про проведення
комплексної судової автотехнічної та
автотоварознавчої експертизи, у
задоволенні якого місцевим
господарським судом відмовлено,
оскільки, по-перше, підстави та предмет
позову не потребують роз'яснень питань
про які йдеться мова у клопотанні,
по-друге, відповідачем підтверджено
той факт, що транспортний засіб
потерпілого відремонтовано, що в свою
чергу не дає змоги на проведення
заявлених експерту заходів.

В матеріалах справи міститься надана
відповідачем ремонтна калькуляція від
13.08.14 р. № 222-14, згідно якої вартість
ремонту транспортного засобу склала -
25319,88 грн. (а.с. 74-77).

При вирішенні спору в апеляційній
інстанції, у представника відповідача
з'ясовано, що останній не погоджується
з відшкодуванням шкоди позивачу у
розмірі, визначеному на підставі звіту
ТОВ «Регіональний експертний центр»
від 26.09.12 р. № 036р/09-09-2012, що склала -
43869,99 грн., однак згоден
відшкодувати шкоду позивачу у розмірі,
визначеному у вищезазначеній
калькуляції (25319,88 грн.), яка
обґрунтовано не прийнята до уваги
судом першої інстанції, оскільки
підпис особи, яка її виконувала
відсутня та взагалі невідомо ким вона
виконувалась.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

У відповідності до ст. 5 Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» суб'єктами оціночної
діяльності є, зокрема, суб'єкти
господарювання - зареєстровані в
установленому законодавством порядку
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, а також
юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

За умовами ст. 6 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» оцінювачами можуть бути
громадяни України, іноземці та особи
без громадянства, які склали
кваліфікаційний іспит та одержали
кваліфікаційне свідоцтво оцінювача
відповідно до вимог цього Закону.
Оцінювачем не може бути особа, яка має
не погашену або не зняту судимість за
вчинення злочину або на яку протягом
останнього року накладалося
адміністративне стягнення за вчинення
корупційного правопорушення. Права,
обов'язки та відповідальність
оцінювачів встановлюються цим та
іншими законами. Оцінювачу
забороняється використовувати свої
повноваження з метою одержання
неправомірної вигоди або прийняття
обіцянки чи пропозиції такої вигоди
для себе чи інших осіб.

Згідно ст. ст. 7, 9 цього Закону
проведення оцінки майна є обов'язковим
у випадках, зокрема, визначення збитків
або розміру відшкодування у випадках,
встановлених законом. Методичне
регулювання оцінки майна здійснюється
у відповідних нормативно-правових
актах з оцінки майна: положеннях
(національних стандартах) оцінки майна,
що затверджуються Кабінетом Міністрів
України, методиках та інших
нормативно-правових актах, які
розробляються з урахуванням вимог
положень (національних стандартів) і
затверджуються Кабінетом Міністрів
України або Фондом державного майна
України.

З урахування наведених норм та наявних
в матеріалах справи доказів, судова
колегія вважає, що звіт від 26.09.12 р. №
036р/09-2020, на якому ґрунтується розмір
страхового відшкодування, складений
оцінювачем, який має право на цю
діяльність та відповідні знання в
даній галузі. Результати звіту жодним
чином не спростовані відповідачем
належними та допустимими доказами у
розумінні ст. 34 ГПК України.

Твердження скаржника стосовно
необізнаності останнього про настання
ДТП до отримання претензії позивача
від 16.04.14 р., не приймаються до уваги
колегією суддів, оскільки до
адміністративної відповідальності
притягувалась посадова особа МКП
«Миколаївводоканал», а відтак останнє
не могло не знати про ДТП, тим більш, як
встановлено у постанові Корабельного
районного суду м. Миколаєва від 16.10.12 р.,
головним інженером МКП
«Миколаївводоканал» надавалась
відповідь, хто несе відповідальність
за збереження кришок люків.

Враховуючи викладене, колегія суддів,
вважає рішення суду першої інстанції
про задоволення позову цілком
правомірним, обґрунтованим та таким, що
відповідає чинному законодавству.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі спростовуються вищенаведеним, а
відтак судова колегія не вбачає
підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 16.09.2014 р. у
справі № 915/983/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня набрання постанови
законної сили.

Повний текст постанови складено 07.11.2014
р.

Головуючий суддя
В.Б. Туренко

Суддя
Л.В. Поліщук

Суддя
С.В. Таран