ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р.
Справа № 917/1940/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Медуниця О.Є., суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача- Кириченко Г.В. (договір від
12.09.2014 року);

відповідача- Ципко Р.В. (довіреність №84
від 30.10.2014 року),

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
(вх. №3292П/1-38) на ухвалу господарського
суду Полтавської області від 22.09.2014
року

за заявою ОСОБА_1, м.Комсомольськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Коста",
м.Комсомольськ

про вжиття запобіжних заходів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до господарського
суду Полтавської області із заявою про
вжиття запобіжних заходів стосовно ТОВ
"Коста" шляхом накладення арешту на
будівлю швейно - в'язального цеху, що
належить ТОВ "Коста" на праві власності
та знаходиться за адресою: Полтавська
область, м.Комсомольськ, вул.Портнова,
13.

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 22.09.2014 року у
справі №917/1940/14 (суддя Ківшик О.В.) в
задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 із вказаною ухвалою місцевого
господарського суду не погодилась,
звернулась до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
вказану ухвалу скасувати та вжити
запобіжні заходи шляхом накладення
арешту на будівлю швейно - в'язального
цеху, що належить ТОВ "Коста" на праві
власності та знаходиться за адресою:
Полтавська область, м.Комсомольськ,
вул.Портнова, 13.

ТОВ «Коста» надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому зазначає, зокрема, що
заявником не наведено обґрунтованих
підстав для вжиття запобіжного заходу
у вигляді накладення арешту на майно та
не надано жодного доказу в
підтвердження своїх доводів. Просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а ухвалу суду першої
інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

ОСОБА_1 вказує , що вона і ОСОБА_2 є
учасниками учасниками ТОВ «Коста»
відповідно із власністю часток у
статутному фонді підприємства - 19% і 81%.

В обґрунтування заяви про вжиття
запобіжних заходів, ОСОБА_1 зазначає, що
заявою від 11.06.2014 року вона повідомила
ТОВ «Коста» про вихід з товариства та
запропонувала скликати збори
учасників товариства, на яких вирішити,
зокрема, питання щодо вкладів
учасників, розміру статутного
капіталу, виплати їй вартості частини
майна, пропорційної її частці у
статутному капіталі.

ОСОБА_2, який є учасником товариства з
часткою у статутному капіталі 81% та
який має право скликати позачергові
збори учасників, не визнає право
заявника на вихід з товариства та
одержання вартості частини майна, не
скликає збори учасників товариства.

Як вказує далі заявник, сума грошового
зобов'язання ТОВ «Коста» перед ОСОБА_1 є
щонайменше 1234291,11 грн. та підлягає до
виконання не пізніше 19.06.2015 року.

Однак, на думку заявника, товариство не
має відповідної суми обігових коштів,
достатніх для виконання вказаного
зобов'язання. Серед активів, вартість
яких може забезпечити виконання
грошових зобов'язань є лише належне на
праві власності ТОВ «Коста» нерухоме
майно, а саме: будівля швейно -
в'язального цеху за адресою:
м.Комсомольськ, вулиця Портнова, 13.

У зв'язку з тим, що ТОВ «Коста» може
відчужити належне йому нерухоме майно,
заявник просить суд вжити запобіжні
заходи у вигляді накладення арешту на
будівлю швейно - в'язального цеху для
забезпечення можливості в подальшому
товариству виконати свої грошові
зобов'язання перед заявником.

Відповідач, в свою чергу, зазначає, що
всі припущення заявника щодо ухилення
ТОВ «Коста» від виконання своїх
зобов'язань є необґрунтованими,
оскільки підприємство є діючим, має на
своєму балансі достатні
матеріально-оборотні активи, в стадії
банкрутства, ліквідації або санації не
перебуває, має достатньо великий штат
працівників та самостійно відповідає
по своїм фінансово-господарським
зобов'язанням, а тому відсутні підстави
для вжиття запобіжних заходів.

Колегія суддів приймає до уваги
наступне.

Відповідно до ст. 43-1 Господарського
процесуального кодексу України, особа,
яка має підстави побоюватись, що подача
потрібних для неї доказів стане згодом
неможливою або утрудненою, а також
підстави вважати, що її права порушені
або існує реальна загроза їх порушення,
має право звернутися до господарського
суду з заявою про вжиття запобіжних
заходів до подання позову.

Згідно із ст. 43-2 Господарського
процесуального кодексу України,
запобіжні заходи включають:
витребування доказів; огляд приміщень,
в яких відбуваються дії, пов'язані з
порушенням прав; накладення арешту на
майно, що належить особі, щодо якої
вжито запобіжні заходи, і знаходиться в
неї або в інших осіб.

Вирішуючи питання про необхідність
вжиття запобіжних заходів,
господарський суд повинен встановити
підстави вжиття запобіжних заходів, а
саме: обставини, які викликають у
заявника побоювання, що подача
потрібних для нього доказів стане
згодом неможливою чи утрудненою;
обставини, які підтверджують порушення
прав заявника, або його уявлення про
загрозу порушення цих прав та
реальність такої загрози. При цьому
заінтересована особа повинна довести
необхідність терміновості вжиття
запобіжних заходів, тобто необхідність
вирішення цього питання до
пред'явлення позову.

Заявник має подати докази, достатні для
впевненості в тому, що його право
порушується або невідворотно буде
порушено.

Відповідно до пункту 9 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 20 квітня 2007 року №01-8/251 "Про
деякі питання практики вжиття
запобіжних заходів" у вирішенні
питання про вжиття запобіжних заходів
господарський суд має здійснити оцінку
обґрунтованості доводів заявника щодо
необхідності їх застосування з
урахуванням розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника; наявності зв'язку між
конкретним видом запобіжних заходів і
предметом відповідної позовної вимоги,
яку заявник повинен подати у строк,
встановлений частиною третьою статті
43-3; імовірності настання обставин,
зазначених у статті 43-1; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів третіх осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 43-3
Господарського процесуального кодексу
України після подання заявником
позовної заяви запобіжні заходи діють
як заходи забезпечення позову, тобто
застосовуються як гарантія реального
виконання рішення суду та задоволення
законних вимог позивача.

Отже, при вжитті запобіжних заходів суд
повинен з'ясувати наявність зв'язку між
конкретним видом запобіжних заходів і
предметом відповідної позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову.

Як свідчать матеріали справи, 11.06.2014
року ОСОБА_1 подала заяву про вихід з
ТОВ «Коста».

Відповідно до статті 54 Закону України
"Про господарські товариства" при
виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю йому
виплачується вартість частини майна
товариства, пропорційна його частці у
статутному капіталі. Виплата
провадиться після затвердження звіту
за рік, в якому він вийшов з товариства,
і в строк до 12 місяців з дня виходу.

У разі, якщо товариство не вчиняє дії
у зв'язку з поданням учасником заяви
про вихід з товариства (не вирішується
питання про внесення змін до
установчих документів товариства, про
їх державну реєстрацію), учасник
товариства вправі звернутися до
господарського суду з позовом про
зобов'язання товариства до державної
реєстрації змін в установчих
документах товариства у зв'язку зі
зміною у складі учасників товариства
на підставі статті 7 Закону про
господарські товариства.

В матеріалах справи відсутні докази
про звернення ОСОБА_1 із вказаним
позовом до суду.

Вихід із складу учасників товариства
пов'язується саме з поданням заяви про
вихід, та не залежить від рішення
зборів учасників товариства.

На повідомлення ОСОБА_1 про вихід із
складу товариства, учасник ТОВ «Коста»
ОСОБА_2 направив заявнику лист, в якому
повідомив про намір скористатися своїм
правом на переважне право купівлі
частки учасника, відповідно до ст.53 ЗУ
«Про господарські товариства» (а.с.22).

Таким чином, посилання заявника на
заперечення учасником ТОВ «Коста»
ОСОБА_2 права ОСОБА_1 на вихід з
товариства та отримання вартості
частини майна не випливає із вказаних
обставин справи, на які й посилається
заявник і не підтверджені будь-якими
доказами.

Підприємство є діючим, станом на 31.10.2014
року на ТОВ «Коста» працює 56 осіб, що
підтверджується довідкою №85 від 31.10.2014
року.

В матеріалах справи відсутні докази,
які б свідчили про скрутне матеріальне
становище товариства, перебування його
в стадії банкрутства або ліквідації,
наявність заборгованості перед іншими
суб'єктами господарювання або державою
або інших доказів неможливості
виконання товариством своїх грошових
зобов'язань перед заявником.

Заявником не надано доказів здійснення
ТОВ «Коста» дій, які спрямовані на
відчуження належного йому на праві
власності майна або про підготовку до
такого відчуження.

Посилання заявника на відсутність у
товариства активів, які здатні
забезпечити виконання грошових
зобов'язань (окрім будівлі
швейно-вязального цеху) не
підтверджено документально. Відсутні
будь-які докази про порушення або
загрозу порушення його прав.

Доводи заявника про можливість
порушення товариством її права на
отримання частини майна товариства не
обґрунтована обставинами та доказами,
які б вказували на необхідність вжиття
запобіжних заходів.

До того ж, заявником не наведено
підстав, які б свідчили про порушення
його прав або існування реальної
загрози їх порушення в разі невжиття
зазначених ним запобіжних заходів.

Колегія суддів звертає увагу, що
запобіжні заходи забезпечують вимогу,
яка ще не оформлена у вигляді позову, та
надають додаткову гарантію збереження
доказів чи запобігання порушення
права.

Однак, ухвалою господарського суду
Полтавської області від 17.10.2014 року по
справі №917/2116/14 вже порушено
провадження по справі за позовом
ОСОБА_1 до ТОВ «Коста» про визначення
вартості частини майна товариства та
зобов'язання вчинити дії.

Таким чином, з метою забезпечити
можливість виконання судового рішення
у майбутньому, позивач по вказаній
справі має можливість скористатись
своїм правом, передбаченим ст.66 ГПК
України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що підстави які
були викладені заявником в заяві про
вжиття запобіжних заходів не є
підставами в розумінні ст. 43-1
Господарського процесуального
кодексу України, оскільки не доводять
наявність фактичних обставин, які б
обґрунтовували необхідність вжиття
запобіжних заходів.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що ухвала
господарського суду Полтавської
області від 22.09.2014 р. у справі № 917/1940/14
винесена відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому відсутні підстави для її
скасування, в зв'язку з чим апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями п. 1 статті 103,
статтями 105, 106 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Ухвалу господарського суду
Полтавської області від 22.09.2014 року по
справі №917/1940/14 залишити без змін

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови по справі №
917/1940/14 підписано 10.11.2014 року

Головуючий суддя
Сіверін В.І.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Терещенко О.І.