КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р. Справа№ 910/9555/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

Представники сторін:

позивача:Дубовенко А.С., за довіреністю;

відповідача:не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аудиторська фірма
"Естейт"

на рішення господарського суду
міста Києва від 23.07.2014

у справі № 910/9555/14 (суддя: Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Парк Сервіс-7"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аудиторська фірма
"Естейт"

про стягнення 103 245,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.07.2014 року по справі № 910/9555/14
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аудиторська фірма
"Естейт" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Парк
Сервіс-7" заборгованість у розмірі 103245
грн. 23 коп. та судовий збір у розмірі 2064
грн. 90 коп.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Аудиторська фірма
"Естейт" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що
господарським судом міста Києва не в
повному обсязі були з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також були порушені,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Аудиторська фірма
"Естейт" передано на розгляд колегії
судді у складі головуючого судді -
Зеленіна В.О., суддів: Синиці О.Ф.,
Шевченка Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.08.2014,
колегією суддів в зазначеному
складі, прийнято апеляційну скаргу до
провадження. Розгляд справи призначено
на 29.09.2014.

29.09.2014 позивач та відповідач в судове
засідання не з'явились, повноважних
представників в судове засідання не
направили, про причини неявки суд не
повідомили, не зважаючи на те, що були
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги належним чином
відповідно до вимог ст. 64, 86
Господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.09.2014
розгляд справи відкладено на 27.10.2014.

27.10.2014 скаржник в судове засідання
повторно не з'явився, повноважного
представника в судове засідання не
направив, про причини неявки суд не
повідомив, не зважаючи на те, що був
повідомлений про час та місце розгляду
апеляційної скарги належним чином
відповідно до вимог ст. 64, 86
Господарського процесуального кодексу
України.

Суд вважає, що зазначені обставини не є
перешкодою для розгляду справи,
оскільки про дату, час і місце судового
розгляду справи скаржник повідомлений
належним чином.

Статтею 99 ГПК України передбачено, що в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Спір має бути вирішено господарським
судом у строк не більше двох місяців
від дня одержання позовної заяви (ч. 1
ст. 69 ГПК України).

Керуючись ст. 75 ГПК України колегія
суддів вважає за необхідне здійснити
перевірку рішення суду першої
інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними в
справі документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

27.10.2014 представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги і
просив суд рішення господарського суду
міста Києва від 23.07.2014 року по справі №
910/9555/14 залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, колегія суддів встановила
наступне.

01.10.2012 між ТОВ "Парк Сервіс-7"
(виконавець) та ТОВ "Аудиторська фірма
"Естейт" (споживач послуг) було укладено
договір надання послуг по утриманню
нежитлової споруди та прибудинкової
території №17 (надалі - Договір), за
умовами якого виконавець
зобов'язується надавати комплекс
послуг з утримання нежитлової споруди
та її прибудинкової території
(нежитловий комплекс), забезпечує
належний рівень експлуатаційних
характеристик нежитлового комплексу, в
якому знаходиться нежитлове
приміщення площею 314,9 кв.м, яке належить
споживачу, якісне та своєчасне надання
комунальних послуг, забезпечує належні
умови користування загальними
приміщеннями нежитлового комплексу, а
споживач послуг на умовах даного
договору зобов'язаний своєчасно
оплачувати належним чином надані
виконавцем послуги.

За своєю правовою природою договір є
договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу,
яка споживається в процесі вчинення
певної дії або здійснення певної
діяльності, а замовник зобов'язується
оплатити виконавцеві зазначену
послугу, якщо інше не встановлено
договором.

Факт надання відповідачу послуг з
01.01.2013 р. по 01.03.2014 р. підтверджується
підписаними двосторонніми актами
здачі-прийняття робіт (наданих послуг)
на загальну суму 127554,37 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджується банківськими
виписками з рахунку позивача,
відповідачем частково оплачено надані
послуги на суму 24309,14 грн.

18.03.2014 між сторонами підписано акт
звірки взаємних розрахунків,
відповідно до якого заборгованість
відповідача перед позивачем становить
103245,23 грн.

Суд зазнає, що договір, акти
здачі-прийняття робіт (наданих послуг)
акт звірки взаємних розрахунків,
підписані в двосторонньому порядку
повноваженими представниками сторін
без будь-яких зауважень і застережень
та скріплені їх печатками.

До того ж, договір не визнаний в
судовому порядку недійсним, що є
підставою для виникнення у сторін
цивільних прав та обов'язків.

Отже, відповідач в порушення умов
договору не повністю виконав взяті на
себе зобов'язання по оплаті отриманих
послуг.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги є такими, що
спростовуються матеріалами справи, а
тому не дають підстав для скасування
прийнятого у справі судового рішення з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін (ч.
4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами
притаманна наявність
взаємоузгодженого волевиявлення двох
осіб, спрямованого на виникнення
єдиного правового результату,
покликаного забезпечити реалізацію
обопільної чи самостійної мети кожної
з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу
України, сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Оскільки між сторонами по справі
склались господарські правовідносини,
то за змістом ст.ст. 173, 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу
України, угода (договір) є підставою для
виникнення цивільних прав та
обов'язків (зобов'язань), зобов'язання
повинні виконуватися належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що
розрахунок здійснюється на підставі
розрахункового документу - щомісячного
додатку до даного договору,
підготовленого і наданого виконавцем
споживачу послуг не пізніше 25 числа
поточного місяця. Сплата грошових
коштів здійснюється споживачем послуг
до 05 числа наступного місяця.

З аналізу викладених норм вбачається,
що договір про надання послуг є
оплатним, і обов'язок виконавця надати
послугу відповідає обов'язку замовника
цю послугу прийняти та оплатити.

Згідно з ч.1 ст. 212 ЦК України особи, які
вчиняють правочин, мають право
обумовити настання або зміну прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина).

Оскільки договір про надання послуг є
оплатним, то обов'язок відповідача за
договором оплатити отримані послуги
виникає згідно з положеннями Закону.

Оскільки наявні в матеріалах справи
первинні документи містять всі
обов'язкові реквізити, що фіксують факт
здійснення надання послуг та факт
встановлення договірних відносин, а
тому є всі підстави для покладення на
відповідача обов'язку по проведенню
розрахунків за отримані, а часткова
оплата скаржником за отримані послуги
свідчить, про його схвалення договору
та визнання заборгованості.

Отже, факт наявності заборгованості у
відповідача перед позивачем належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, тому позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача
заборгованості, визнаються судом
обґрунтованими та такими, що
правомірно були задоволені судом
першої інстанції.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України скаржник не надав ні до суду
першої інстанції ні до суду
апеляційної інстанції докази які б
підтверджували його вимоги та
заперечення.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
23.07.2014 року по справі № 910/9555/14
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Аудиторська фірма "Естейт" залишити
без задоволення, а рішення
господарського суду міста Києва від
23.07.2014 року по справі № 910/9555/14 - без
змін.

2. Матеріали справи № 910/9555/14 повернути
до господарського суду міста Києва

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко