ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 р. Справа № 909/1095/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Фрич М. М., при
секретарі судового засідання Ковалюк
С. Я., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,

вул. Грушевського,
21,м.Івано-Франківськ,76004

до відповідача: Приватного підприємця
ОСОБА_1,

АДРЕСА_1,76018

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача:

Фонд комунальної
власності територіальної громади м.
Івано-Франківська,

вул. Л. Курбаса, 2, м.
Івано-Франківськ, 76000

про стягнення заборгованості з
орендної плати

за участю представників сторін:

Від позивача: Устінський Андрій
Вікторович - головний спеціаліст
юридичного відділу, (довіреність №
2142/01-20/66-в від 03.01.14);

Від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Тріщ Р.З. -
представник;

Від відповідача представники не
з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет
Івано-Франківської міської ради
звернувся до господарського суду
Івано-Франківської області з позовною
вимогою до приватного підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з
орендної плати.

Ухвалою суду від 29.09.2014 року прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі і призначено
розгляд справи в судовому засіданні на
14.10.2014 року. Ухвалою суду від 14.10.2014 року
залучено до участі у справі третю
особу, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
Фонд комунальної власності
територіальної громади м.
Івано-Франківська та відкладено
розгляд справи на 28.10.2014 року.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив суд
позов задоволити. Представник
відповідача явку повноважного
представника в судове за сідання не
забезпечив, причини такої неявки суду
не повідомив. З приводу цього варто
вказати таке.

Відповідно до підпункту 3.9.1.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64
ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України) сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

За таких обставин, згідно ст. 75 ГПК
України та ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
суд вважає за можливе розглянути
справу без участі повноважного
представника відповідача за наявними в
ній матеріалами, запобігаючи,
одночасно, безпідставному затягуванню
розгляду спору.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив таке. 25 січня 2012
року між виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради
(надалі за текстом - орендодавець) та
підприємцем ОСОБА_1 (надалі за текстом -
орендар) було укладено договір оренди
нежитлових приміщень №ДО-3492.

За словами позивача, орендар не
виконував умови договору в частині
своєчасної сплати орендної плати за
орендовані нежитлові приміщення, що
призвело до заборгованості в сумі 343, 66
грн., нарахованої по 11.09.2014 року. Крім
того, в силу ч.2 ст.193 Господарського
кодексу та п.5.1.1. договору відповідачу
нараховано пеню в розмірі 456,72 грн. З
врахуванням вимог ст. 625 Цивільного
кодексу позивачем нараховано три
відсотки річних в розмірі 75,43 грн., а
також інфляційні збитки в сумі 635, 16 грн.

08.05.2013 року орендарю була направлена
претензія про необхідність погашення
існуючої заборгованості. Враховуючи
викладене, позивач просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
в розмірі 1 510,97 грн., з яких: 343,66 грн. -
заборгованість з орендної плати; 465, 72
грн. - пеня; 75,43 грн. - три відсотки
річних; 635,16 грн. - інфляційні збитки.

Відповідач фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 відзиву на позов та будь-яких
пояснень стосовно обставин справи суду
не подав, в судове засідання не
з'явився.

Таким чином, виходячи з матеріалів
справи та керуючись вимогами діючого
законодавства, суд дійшов в спірному
випадку наступних висновків.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу
України (надалі за текстом - ЦК України)
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договір.
Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК
України. Як вбачається з матеріалів
справи, між сторонами було укладено
договір оренди нежитлових приміщень
№ДО-3492 від 25.01.2012 року. Згідно акту
приймання-передачі в оренду нежитлових
приміщень від 25.01.2012 року, копія якого
міститься в матеріалах справи,
орендодавець передав, а орендар
прийняв на підставі п. п. 2.1, 2.2 та 2.3
договору №ДО-3492 від 25.01.2012 року
нежитлові приміщення, площею 97,0 кв. м.,
розташовані на першому поверсі в
будинку за адресою: м. Івано-Франківськ,
вул. Степана Бандери, 10-А. Даним актом
сторони підтверджують, що орендар в
присутності орендодавця ознайомився з
приміщенням і в орендаря немає
зауважень щодо даних приміщень.
Вищевказаний акт підписаний обома
сторонами та скріплений печатками
сторін.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковий для виконання
сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п.3.5 договору орендна
плата за орендовані приміщення
сплачується орендарем у грошовій формі
щомісячно. Орендна плата за звітний
місяць, визначена згідно з п.3.2 цього
договору, перераховується з рахунку
орендаря на розрахунковий рахунок
управління державної казначейської
служби України в термін до 20 числа, що
слідує за звітним місяцем.

Проте, як стверджує позивач,
відповідач в порушення умов договору
не проводив оплату за договором
належним чином, внаслідок чого за
період з 01 лютого 2014 року по 24 червня 2014
року виникла заборгованість в сумі
343грн. 66 коп. В підтвердження своїх
доводів позивач подав суду розрахунок
заборгованості станом на 11.09.2014 року,
нарахованої відповідачу за період з 01
лютого 2014 року по 24 червня 2014 року,
оскільки договір № ДО-3492 від 25.01.2012 року
припинив свою дію 24.06.2014 року.
Припинення дії договору
підтверджується наявним в матеріалах
справи копією акту приймання-передачі
від 24.06.2014 року, згідно якого приміщення
передається у зв'язку з розірванням
договору оренди №ДО-3492 від 25.01.2012 року
за взаємною згодою сторін на підставі
п.3.5 рішення виконавчого комітету
міської ради від 24.06.2014 року №324.
Вказаний акт підписаний обома
сторонами та скріплений печатками без
зауважень.

Також варто зазначити, що позивачем
направлялася претензія на адресу
відповідача №795/01-15/48- в від 08.05.2013 року,
згідно якої позивач просить
відповідача не пізніше як до 20.05.2013 року
сплатити заборгованість за договором
оренди. Відповідач вказану претензію
залишив без відповідного реагування,
докази протилежного в суду відсутні.

Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Частиною 3 ст. 549 ЦК України встановлено,
що пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки - грошової суми, яку боржник
повинен сплатити кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 5.1.1 договору встановлено, що
за прострочення терміну сплати
орендної плати або внесення орендної
плати не в повному обсязі орендар
сплачує на рахунок орендодавця пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період прострочення терміну сплати,
розрахованої за кожний день
прострочення платежу від суми
заборгованості, що склалася з моменту
виникнення заборгованості, включаючи
день сплати заборгованості.

Позивачем така пеня нарахована
згідно розрахунку пені на
заборгованість за договором № ДО-3492
від 25.01.2012 року і становить 465 грн. 72 коп.
Копія розрахунку міститься в
матеріалах справи.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до пункту 5.1.1 договору у
разі прострочення сплати орендної
плати або внесення її не в повному
обсязі, крім нарахованої пені орендар
сплачує також суму інфляції за період
прострочення та три проценти річних
від простроченої суми. З огляду на
викладене, позивачем нараховано 3 %
річних у сумі 75 грн. 43 коп., а також
інфляційні збитки в розмірі 635, 16 грн.,
розрахунки яких містяться в матеріалах
справи.

Відповідач в судові засідання не
з'являвся, не скористався наданими йому
правами, передбаченими ст. 22
Господарського процесуальним кодексом
України. Крім того, відповідач не надав
суду відзиву на позовну заяву, а також
будь-які пояснення стосовно обставин
справи, не спростувавши при цьому
доводів позивача.

За таких обставин суд, дослідивши
подані позивачем докази і на підставі
цих доказів з урахуванням обставин по
справі та діючого законодавства дійшов
до висновку про обґрунтованість вимог
позивача.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В силу статті 49 ГПК України, судові
витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.124 Конституції України,
ст.ст. 11, 509, 526, 530, ч.1,3 ст.549, ч.1 ст.611, ч.2
ст.625,ст.629 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 32, 43, 44, 49, 82 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з відповідача приватного
підприємця ОСОБА_1 / АДРЕСА_2, 76018, код
ЄДРПОУ НОМЕР_1 / на користь позивача
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради / вул.
Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ,
76004, / заборгованість в
розмірі 1519 грн. 97 коп. (одна тисяча
п'ятсот дев'ятнадцять гривень
дев'яносто сім копійок) та судовий збір
в сумі 1827 грн. (одна тисяча вісімсот
двадцять сім гривень).

Видати наказ після вступу
рішення в законну силу.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31.10.14

Суддя
Фрич М. М.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Гавінська Л.Д. 31.10.14