ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

06 листопада 2014 р.

Справа № 902/1313/14

за позовом:Комунального підприємства
"Вінницяоблводоканал" (21022, м.Вінниця,
вул. Київська, 173)

до:Відкритого акціонерного товариства
"СБК "Водпроект" (21036, м.Вінниця, вул.
Хмельницьке шосе, 13)

про стягнення 104608,33 грн. заборгованості
згідно договору позички

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання
Головаченко Т.В.

Представники

позивача : Глімбоцька З.Г.

відповідача : не з'явився

ВСТАНОВИВ :

Подано позов комунальним
підприємством "Вінницяоблводоканал" до
відкритого акціонерного товариства
"СБК "Водпроект" про стягнення 104608,33 грн.
заборгованості згідно договору
позички, з яких 90 000,00 грн. основної
заборгованості; 2000,00 грн. відсотків за
користування коштами; 10810,80 грн.
інфляційних втрат; 1797,53 грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 09.09.2014 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№902/1313/14 з призначенням судового
засідання на 16.10.2014 року.

Ухвалою суду від 16.10.2014 року розгляд
справи було відкладено на 06.11.2014 року, з
об'єктивних причин.

В судове засідання 06.11.2014 року з'явився
представник позивача, який позов
підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача не з'явився,
про дату, час та місце судового
засідання належним чином повідомлений,
про що свідчить поштове повідомлення,
копія якого міститься в матеріалах
справи.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

07.11.2014 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
позички № 209.

Відповідно до п. 1 договору
позикодавець передає користувачеві у
користування кошти на суму 100 000,00 грн.
на умовах сплати 2% суми позички за
користування коштами.

Відповідно до п.1.2. договору цільове
призначення предмета позички:
виробничі потреби.

Відповідно до п.2.1. договору
передбачено, що користуватись коштами
лише за їх призначення.

Відповідно до п.2.2. договору
передбачено, не передавати кошти у
користування третіх осіб.

Відповідно до 2.3 передбачено, після дії
строку договору повернути кошти
позикодавцю.

Відповідно до п.3.1. договору, даний
договір набуває чинності з моменту
його підписання і діє до 01 січня 2014
року.

Позивачем на виконання умов договору
були перераховані кошти на рахунок
відповідача в розмірі 100 000,00 грн., що
стверджується платіжним дорученням №
8754 від 27.11.2013 року, копія якого
знаходиться в матеріалах справи.

Натомість відповідач свої зобов'язання
виконав частково, повернув позивачу
лише 10 000,00 грн.

05.08.2014 року позивачем було направлено
відповідачу претензію, з вимогою
спатити заборгованість до 25 серпня 2014
року, яка залишена без задоволення.

Внаслідок того, що відповідачем не
повернуті кошти у встановлений строк,
позивач змушений був звернутися з
позовом до суду про стягнення боргу в
сумі 90 000,00 грн. та нарахованих 10810,80 грн.
інфляційних втрат; 2000,00 грн. відсотків
за користування коштами; 1790,14 грн. 3 %
річних.

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

На підставі зібраних у матеріалах
справи доказів, суд дійшов висновку про
те, що дії сторін виходячи із змісту
цивільного законодавства регулюються
параграфом 1 "Позика" глави 71 ЦК України
"ПОЗИКА. КРЕДИТ. БАНКІВСЬКИЙ ВКЛАД".

Так, згідно ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549 - 552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

В матеріалах справи знаходится акт
звірки розрахунків станом на 08.09.2014р.,
який підписаний сторонами та
скріплений печатками, відповідно до
якого сума боргу відповідача становить
90 000 грн.

Враховуючи вищевикладене суд
задовольняє позовні вимоги позивача в
частині стягнення основного боргу в
розмірі 90 0000, грн. як обґрунтовані та
правомірні.

Також судом розглянуто вимоги позивача
про стягнення 2000,00 грн. відсотків за
користування коштами; 10810,80 грн.
інфляційних втрат; 1797,53 грн. 3 % річних
за результатами чого суд дійшов
наступних висновків.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання і
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 1 договору
позикодавець передає користувачеві у
користування кошти на суму 100 000,00 грн.
на умовах сплати 2% суми позички за
користування коштами.

Суд, здійснивши перерахунок 2% за
користування коштами, інфляційних
втрат та 3 % річних прийшов до висновку,
що до задоволення підлягає: 2000,00 грн.
відсотків за користування коштами;
10810,80 грн. інфляційних втрат ; 1790,14 грн. 3
% річних. (система "Ліга-Закон")

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвали суду відповідач не
подав до суду жодного доказу в
спростування позовних вимог позивача
щодо стягнення основного боргу, в тому
рахунку доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів) .

За таких обставин, суд дійшов висновку
часткове задоволення позову.

Витрати для забезпечення судового
процесу підлягають віднесенню на
відповідача відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36,
43, 44, 45, 46, 47, ст. 49,ст.ст. 82, 84, 85, 87, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного
товариства "СБК "Водпроект" (21036, м.
Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 13, ) на користь комунального
підприємства "Вінницяоблводоканал"
(21022, м. Вінниця, вул. Київська, 173; ) 90 000,00 грн. основної
заборгованості; 2000,00 грн. відсотків за
користування коштами; 10810,80 грн.
інфляційних втрат; 1790,14 грн. 3 % річних;
2092,01 грн. витрат зі сплати судового
збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набранням рішення
законної сили.

Повне рішення складено 11 листопада 2014
р.

Суддя Яремчук
Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2- відповідачу (21036, м.Вінниця, вул.
Хмельницьке шосе, 13)