ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Справа № 917/570/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А. суддів
Данилової М.В., Данилової
Т.Б.розглянувши матеріали касаційної
скарги Заступника прокурора
Харківської області на
постановуХарківського апеляційного
господарського суду від 14.08.2014у справі
№ 917/570/13 Господарського суду
Полтавської області за
позовомЗаступника Дніпровського
екологічного прокурора в інтересах
державидо 1. Кременчуцької міської
ради, 2.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яхтклуб
"Посейдон"провизнання незаконними та
скасування рішень, визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки

в судовому засіданні взяли участь
представники :

- - відповідачане з'явився - -
відповідачаШишлов О.Л.- -
Генеральної прокуратури
УкраїниБоднарчук В.М.

В С Т А Н О В И В:

В березні 2013 року Заступник
Дніпровського екологічного прокурора
в інтересах держави звернувся до
Господарського суду Полтавської
області з позовною заявою до
Кременчуцької міської ради, Товариства
з обмеженою відповідальністю "Яхтклуб
"Посейдон", в якій просив суд визнати
незаконним та скасувати пункт 37
рішення Кременчуцької міської ради від
27.06.2007, визнати незаконним та скасувати
пункт 69 рішення Кременчуцької міської
ради від 23.12.2008, визнати незаконним та
скасувати пункт 28 рішення
Кременчуцької міської ради від 30.08.2011,
визнати недійсним договір оренди землі
від 07.02.2012.

Рішенням Господарського суду
Полтавської області від 17.06.2013,
залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 19.09.2013 в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 19.11.2013 вищевказані судові
рішення скасовані, справу направлено
на новий розгляд з підстав неповного
з'ясування усіх обставин справи.

На новому розгляді, рішенням
Господарського суду Полтавської
області від 18.02.2014 (суддя Кульбако М.М.),
залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 14.08.2014
(головуючий Фоміна В.О., судді:
Білоусова Я.О., Здоровко Л.М.) у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими рішеннями, Заступник
прокурора Харківської області
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального права, просить їх
скасувати і прийняти нове рішення про
задоволення позову.

В обґрунтування своєї касаційної
скарги прокурор посилається на те, що
передача Товариству з обмеженою
відповідальністю "Яхтклуб "Посейдон"
земельної ділянки здійснена за
наявності невиправлених зауважень
державної землевпорядної експертизи
та відсутності відповідних
повноважень у Кременчуцької міської
ради.

У відзиві на касаційну скаргу
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Яхтклуб "Посейдон"
заперечує проти доводів касатора і
просить суд залишити оскаржувані
судові рішення без змін, а скаргу - без
задоволення.

Кременчуцька міська рада не надіслала
відзив на касаційну скаргу, що в силу
положень статті 1112 Господарського
процесуального кодексу України не
перешкоджає перегляду судового акту,
що оскаржується та не реалізувала
процесуальне право на участь у
судовому засіданні суду касаційної
інстанції, хоча про час та місце його
проведення була повідомлена належним
чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
юридичну оцінку встановлених
фактичних обставин, проаналізувавши
правильність застосування
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій на
підставі поданих до матеріалів справи
доказів встановлено, що рішенням
Кременчуцької міської ради "Про
надання, вилучення та оформлення
земельних ділянок в оренду фізичним та
юридичним особам в м. Кременчуці" від
27.06.2007 затверджено проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки для
розташування яхтклубу по вул.
Б.Хмельницького в м. Кременчуці та
передано в оренду Товариству з
обмеженою відповідальністю "Яхтклуб
"Посейдон" земельну ділянку площею 43 000
кв. м. для розташування яхтклубу
терміном на 1 рік.

На підставі вказаного рішення, між
Кременчуцькою міською радою та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Яхтклуб "Посейдон"
укладено договір оренди земельної
ділянки по вул. Б. Хмельницького, у м.
Кременчуці загальною площею 43 000 кв. м.
кадастровий номер :08:001:0145.

Рішенням Кременчуцької міської ради
від 23.12.2008 "Про надання, вилучення та
оформлення земельних ділянок в оренду
фізичним і юридичним особам в м.
Кременчуці" Товариству з обмеженою
відповідальністю "Яхтклуб "Посейдон"
затверджено технічну документацію із
землеустрою щодо складання договору
оренди землі для розташування яхтклубу
на ділянці, що перебувала у нього в
оренді та передано в оренду терміном на
2 роки вищезазначену земельну ділянку.

На підставі цього рішення, 11.02.2009 між
Кременчуцькою міською радою та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Яхтклуб "Посейдон"
укладено договір оренди спірної
земельної ділянки строком на 2 роки.

Строк дії вказаного договору поновлено
ще на 2 роки, на підставі рішення
Кременчуцької міської ради від 30.08.2011
"Про поновлення договорів оренди
земельних ділянок", 07.12.2012 між
Кременчуцькою міською радою та ТОВ
"Яхтклуб "Посейдон" укладено договір
оренди спірної земельної ділянки
строком на 2 роки.

В своєму позові прокурор послався на
те, що Дніпровською екологічною
прокуратурою була проведена перевірка,
під час якої встановлено, що частина
наданої в оренду ТОВ "Яхтклуб "Посейдон"
земельної ділянки знаходиться під
об'єктом водного фонду
загальнодержавного значення -
акваторією річки Дніпро
(Дніпродзержинським водосховищем).
Прокурор вважає, що Кременчуцька
міська рада не мала права
розпоряджатися частиною відповідної
земельної ділянки.

Прокурором також зазначено, що згідно
висновку державної експертизи
землевпорядної документації від 18.06.2007
№ 956-е проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ТОВ
"Яхтклуб "Посейдон" для розташування
яхтклубу по вул. Б.Хмельницького у м.
Кременчуці Полтавської області
оцінено позитивно лише при умові
уточнення та доопрацювання наступних
питань: визначення межі
прибрежно-захисної смуги, площі зон
обмежень щодо використання земельної
ділянки, землекористувача за рахунок
якого передбачено вилучення водної
акваторії, уточнення цільового
призначення земельної ділянки. Так,
посилаючись на ст. 35 Закону України "Про
державну експертизу землевпорядної
документації", прокурор вважає, що
вказаний висновок не є позитивним, а
тому Кременчуцька міська рада не мала
права приймати рішення щодо надання
спірної земельної ділянки в оренду.

Отже, прокурор вважає, що з огляду на
незаконний характер прийнятих рішень
Кременчуцькою міською радою, вони в
силу положень вимог чинного
законодавства підлягають визнанню
недійсними та скасуванню. А враховуючи,
що передача в оренду спірної земельної
ділянки здійснена з порушенням вимог
чинного земельного законодавства,
останній діючий договір оренди від
07.12.2012 повинен бути визнаний судом
недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що прокурором не доведено належними
засобами доказування знаходження
спірної земельної ділянки під об'єктом
загальнодержавного значення (р.
Дніпро), прийняття Кременчуцькою
міською радою оскаржуваних рішень з
перевищенням її повноважень.

Колегія вважає висновки судів
попередніх інстанцій про відмову у
позові обґрунтованими, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про оренду землі" оренда землі - це
засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Відповідно до статті 3 цього закону,
об'єктами оренди є земельні ділянки, що
перебувають у власності громадян,
юридичних осіб, комунальній або
державній власності.

Частиною другою статті 4 вказаного
закону визначено, що орендодавцями
земельних ділянок, що перебувають у
комунальній власності, є сільські,
селищні, міські ради в межах
повноважень, визначених законом.

Відповідно до статті 6 цього закону,
орендарі набувають права оренди
земельної ділянки на підставах і в
порядку, передбачених Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим та іншими законами України
і договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 цього закону,
договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Частиною другою статті 16 Закону про
оренду землі передбачено, що укладення
договору оренди земельної ділянки
із земель державної або комунальної
власності здійснюється на підставі
рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування - орендодавця,
прийнятого у порядку, передбаченому
Земельним кодексом України, або за
результатами аукціону.

Частиною другою статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини третьої статті
140, частини першої статті 144 Конституції
України місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи, органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" визначено, що
виключною компетенцією міських рад є
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Об`єктом оренди, відповідно до
укладених між відповідачами договорів
оренди від 11.02.2009 - земельна ділянка
загальною площею 43 000 кв. м. у тому числі
по угіддях: графа 49 - інші землі, що
використовуються для транспорту та
зв'язку - 27 923 кв. м., графа 77 - під штучним
водосховищами - 15077 кв. м.; від 07.02.2012 -
графа 49 - інші землі транспорту та
зв'язку - 27923 кв. м., графа 80 - землі
рекреаційного призначення - 287952 кв. м.,
графа 77 - під штучним водосховищами - 14205
кв. м.

Однак, згідно висновку державної
екологічної експертизи Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Полтавській
області № 146 від 22.08.2008, земельна
ділянка, яка передана в оренду ТОВ
"Яхтклуб "Посейдон" це лівобережна
заплавна коса, що опускається в
меридіальному напрямку в
Дніпродзржинське водосховище на 350-400 м,
розташована вздовж лівого берега на
відстані 200 м від нього.

Отже, посилання прокурора на те,
матеріали справи свідчать про те, що
спірна земельна ділянка вкрита водним
плесом Дніпровського водосховища не
може вважатись правомірним, оскільки, з
матеріалів справи не вбачається, що 2-й
відповідач користується водним
об'єктом, який як зазначає прокурор,
розповсюджується на три області, та
знаходиться в загальнодержавній
власності.

Статтею 5 Водного кодексу України, на
яку посилається прокурор в
апеляційній скарзі, встановлені
об'єкти загальнодержавного і місцевого
значення. Проте, посилання на дану
норму права з урахуванням
правовідносин, що сталися між
сторонами є недоречним, оскільки
предметом спору є визнання недійсним
окремих пунктів рішень Кременчуцької
міської ради, що стосуються надання 2-му
відповідачу в користування земельної
ділянки.

До того ж, згідно з статтею 12 Земельного
кодексу України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить, зокрема,
розпорядження землями територіальних
громад; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного та
екологічного законодавства; вирішення
інших питань у галузі земельних
відносин відповідно до закону.

Згідно з пунктом 12 Перехідних положень
розділу Х Земельного кодексу України,
до розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів:

- крім земель, переданих у приватну
власність, та земель, на яких
розташовані державні, в тому числі
казенні, підприємства, господарські
товариства, у статутних фондах яких
державі належать частки (акції, паї),
об'єкти незавершеного будівництва та
законсервовані об'єкти, здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади
(станом на момент прийняття рішення від
27.06.2007);

-(крім земель, переданих у приватну
власність, та земель, зазначених в
абзаці третьому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади
(станом на момент прийняття рішення від
23.12.2008);

-(крім земель, переданих у приватну
власність, та земель, зазначених в
абзаці другому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади, (станом на момент
прийняття рішення від 30.08.2011)

Відповідно до абзацу третього пункту 1
Прикінцевих положень Закону України
"Про оренду землі" до розмежування,
відповідно до закону земель державної
і комунальної власності орендодавцями
земельних ділянок у межах населених
пунктів, крім земель, переданих у
приватну власність, є відповідні
сільські, селищні, міські ради, а за
межами населених пунктів - відповідні
органи виконавчої влади в межах
повноважень, визначених Земельним
кодексом України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на час прийняття
спірних рішень міськрадою
розмежування земель між державною та
комунальною власністю проведено не
було, а земельна ділянка, відносно якої
виник спір, знаходиться в межах м.
Кременчук та відноситься до
ландшафтного-рекреаційних зон
загальноміського значення, що
підтверджується листом Управління
містобудування та архітектури № 48-0102
від 21.01.2009 та викопіюванням з
Генерального плану міста Кременчука (т.
2., а.с.19).

У зв'язку з цим, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що до розмежування земель державної та
комунальної власності розпорядження
землями в межах м. Кременчука здійснює
Кременчуцька міська рада, а тому
Кременчуцька міська рада мала право на
укладання договору оренди спірної
земельної ділянки з ТОВ "Яхтклуб
"Посейдон".

Прокурор також посилається на те,
спірна земельна ділянка площею 43 000 кв.
м., яка надана в оренду ТОВ "Яхтклуб
"Посейдон" для будівництва яхтклубу,
знаходиться в прибережній захисній
смузі Дніпродзержинського водосховища
і відноситься до земель водного фонду.
З цього приводу слід зазначити
наступне.

Відповідно до статті 88 Водного кодексу
України, з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності
вздовж річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водойм в межах
водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою.

Статтею 89 цього кодексу передбачено, що
прибережні захисні смуги є
природоохоронною територією з режимом
обмеженої господарської діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж
річок, навколо водойм та на островах
забороняється:

1) розорювання земель (крім підготовки
ґрунту для залуження і залісення), а
також садівництво та городництво;

2) зберігання та застосування
пестицидів і добрив;

3) влаштування літніх таборів для
худоби;

4) будівництво будь-яких споруд (крім
гідротехнічних, гідрометричних та
лінійних), у тому числі баз відпочинку,
дач, гаражів та стоянок автомобілів;

5) миття та обслуговування транспортних
засобів і техніки;

6) влаштування звалищ сміття,
гноєсховищ, накопичувачів рідких і
твердих відходів виробництва,
кладовищ, скотомогильників, полів
фільтрації тощо.

Об'єкти, що знаходяться у прибережній
захисній смузі, можуть
експлуатуватись, якщо при цьому не
порушується її режим. Не придатні для
експлуатації споруди, а також ті, що не
відповідають встановленим режимам
господарювання, підлягають винесенню з
прибережних захисних смуг.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що предметом договорів
оренди 2007-2012 років, укладених між
відповідачами у даній справі є надання
в оренду земельної ділянки для
розташування яхтклубу.

Висновком Комплексної державно
експертизи № 256-2008 від 25.07.2008
встановлено, що робочим проектом
передбачається влаштування підйомного
причалу для суден. Як зазначає 2-й
відповідач та це не спростовано
прокурором на час подання позову, на
спірній земельній ділянці був
розташований підйомник для суден, який,
відповідно до класифікації
гідротехнічних споруд є
гідротехнічною спорудою, розташування
якої в межах прибережно-захисної смуги
не заборонено нормами чинного
законодавства.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
докази знаходження спірної земельної
ділянки в прибрежно-захисної смузі, як
про це зазначає прокурор.

Статтею 110 Водного кодексу України
встановлено відповідальність за
порушення водного законодавства.
Однак, жодного порушення за
користування об'єктами водного фонду з
боку 2-го відповідача матеріалами
справи відповідними органами не було
встановлено.

До того ж, статтею 51 Водного кодексу
України, у користування на умовах
оренди водні об'єкти (їх частини)
місцевого значення та ставки, що
знаходяться в басейнах річок
загальнодержавного значення, можуть
надаватися водокористувачам лише для
риборозведення, виробництва
сільськогосподарської і промислової
продукції, а також у лікувальних і
оздоровчих цілях. Умови, строки і збір
за оренду водних об'єктів (їх частин)
визначаються в договорі оренди за
згодою сторін.

Отже, водні об'єкти повинні надаватися
в оренду тільки на підставі окремо
укладеного договору оренди.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази укладання з ТОВ "Яхтклуб
"Посейдон" договорів оренди на передачу
у користування водних об'єктів.

Що стосується висновку державної
експертизи землевпорядної
документації № 956-е, колегія суддів
зазначає наступне.

Статтею 123 Земельного кодексу України
(у редакції, чинній на момент прийняття
відповідачем 1 рішення від 27.06.2007)
встановлено, що надання земельних
ділянок юридичним особам у постійне
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування за
проектами відведення цих ділянок.
Проект відведення земельної ділянки
погоджується із землекористувачем,
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури та охорони,
культурної спадщини і після одержання
висновку державної землевпорядної
експертизи по об'єктах, які їй
підлягають, подається до відповідної
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради, які розглядають
його у місячний строк і, в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про державну експертизу
землевпорядної документації", державна
експертиза землевпорядної
документації (далі - державна
експертиза) - це діяльність, метою якої
є дослідження, перевірка, аналіз та
оцінка об'єктів експертизи на предмет
їх відповідності вимогам
законодавства, встановленим
стандартам, нормам і правилам, а також
підготовка обґрунтованих висновків
для прийняття рішень щодо об'єктів
експертизи.

Статтею 35 цього закону передбачено, що
результатом проведення державної
експертизи є висновок державної
експертизи. Висновки державної
експертизи повинні містити оцінку
допустимості та можливості прийняття
рішення щодо об'єкта державної
експертизи і враховувати
соціально-економічні наслідки. Якщо
об'єкт державної експертизи
підготовлений згідно з вимогами
законодавства, встановленими
стандартами, нормами і правилами, то
він позитивно оцінюється та
погоджується. У разі необхідності
погодження може обумовлюватися
певними умовами щодо додаткового
опрацювання окремих питань та внесення
коректив, виконання яких не потребує
суттєвих доробок.

Наказом Держкомзему України від 03.12.2004
N 391 затверджена Методика проведення
державної експертизи землевпорядної
документації, пунктами 1.1 та 1.2 якої
передбачено, що ця Методика визначає
організаційні засади і вимоги щодо
організації та проведення державної
експертизи землевпорядної
документації, ведення звітності у цій
сфері. 1.2. Державній експертизі
відповідно до Закону України "Про
державну експертизу землевпорядної
документації" підлягає вся
землевпорядна документація із
землеустрою, оцінки земель, а також
документація і матеріали державного
земельного кадастру, яка розробляється
на державному, регіональному та
місцевому рівнях суб'єктами
господарської діяльності, що отримали
ліцензію відповідно до Закону України
"Про ліцензування певних видів
господарської діяльності"(в редакції
на момент виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до пункту 3.5.3 цієї Методики,
підготовлені висновки державної
експертизи повинні зводитись до трьох
можливих варіантів:

землевпорядна документація в цілому
відповідає вимогам чинного
законодавства України, встановленим
нормам і правилам, оцінюється
позитивно та погоджується (у разі
необхідності погодження може
обумовлюватися певними умовами щодо
додаткового опрацювання окремих
питань та внесення коректив, виконання
яких не потребує суттєвих доробок);

землевпорядна документація не в повній
мірі відповідає вимогам чинного
законодавства України, встановленим
нормам і правилам, повертається на
доопрацювання;

землевпорядна документація, яка не
відповідає вимогам чинного
законодавства України, встановленим
нормам і правилам, оцінюється
негативно і не погоджується.

Таким чином, твердження прокурора що
висновок державної експертизи
землевпорядної документації від 18.06.2007
№ 956-е щодо проекту землеустрою
стосовно відведення земельної ділянки
ТОВ "Яхтклуб "Посейдон" для
розташування яхтклубу по вул.
Б.Хмельницького у м. Кременчуці
Полтавської області не є позитивним, а
тому не може бути підставою для
прийняття відповідного рішення
органом місцевого самоврядування про
надання спірної земельної ділянки в
оренду, спростовується вищенаведеним.

Крім того, відповідно до статті 85
Земельного кодексу у редакції від
27.04.2007 у тимчасове користування за
погодженням з постійними
користувачами земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення та берегових смуг водних
шляхів можуть надаватися
підприємствам, установам,
організаціям, об'єднанням громадян,
релігійним організаціям, громадянам
України, іноземним юридичним та
фізичним особам для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних туристичних цілей, а також
для проведення науково-дослідних
робіт.

Відповідно до частини першої статті 58
Земельного кодексу України до земель
водного фонду належать землі, зайняті:

а) морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами;

б) прибережними захисними смугами
вздовж морів, річок та навколо водойм,
крім земель, зайнятих лісами;

в) гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них;

г) береговими смугами водних шляхів.

Для створення сприятливого режиму
водних об'єктів уздовж морів, навколо
озер, водосховищ та інших водойм
встановлюються водоохоронні зони,
розміри яких визначаються за проектами
землеустрою (частина друга статті 58
Земельного кодексу України).

Відповідно до частини четвертої статті
59 Земельного кодексу України
громадянам та юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування із земель
водного фонду можуть передаватися на
умовах оренди земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення і берегових смуг водних
шляхів, а також озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови для
сінокосіння, рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо.

Як зазначалось раніше, предметом
спірних договорів оренди є надання в
оренду земельної ділянки для
розташування яхтклубу.

Судами попередніх інстанцій з'ясовано,
що ТОВ "Яхтклуб "Посейдон", створено з
метою належного облаштування для
громадян місця загального
користування водним об'єктом в
рекреаційних та спортивних цілях.
Яхтклуб призначений для відпочинку
населення та зберігання річкових судів
без проведення їх технічного
обслуговування та заправки пальним.
Наведене прокурором не спростовано.

Відповідно до статті 50 Земельного
кодексу у редакціях від 27.04.2007, 16.09.2008,
08.07.2011 до земель рекреаційного
призначення належать землі, які
використовуються для організації
відпочинку населення, туризму та
проведення спортивних заходів.

Згідно статті 51 Земельного кодексу у
редакціях від 27.04.2007, 16.09.2008, 08.07.2011 до
земель рекреаційного призначення
належать земельні ділянки зелених зон
і зелених насаджень міст та інших
населених пунктів,
навчально-туристських та екологічних
стежок, маркованих трас, земельні
ділянки, зайняті територіями будинків
відпочинку, пансіонатів, об'єктів
фізичної культури і спорту,
туристичних баз, кемпінгів. яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій, дитячих та
спортивних таборів, інших аналогічних
об'єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будівництва і
спорудження інших об'єктів
стаціонарної рекреації.

Отже, твердження прокурора щодо
неможливості надання в оренду
земельної ділянки рекреаційного
призначення в зоні прибрежно-захисної
смуги під розташування яхтклубу є
безпідставним, з огляду на
вищенаведене.

У постанові Кабінету Міністрів України
№ 502 від 13.05.1996, в якій затверджено
Порядок користування землями водного
фонду, зазначено, що у тимчасове
користування, за погодженням з
постійними користувачами земельні
ділянки прибережних захисних смуг,
смуг відведення та берегових смуг
водних шляхів можуть надаватися
підприємствам, установам,
організаціям, об'єднанням громадян,
релігійним організаціям, громадянам
України, іноземним юридичним та
фізичним особам для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних, туристичних цілей, а також
для проведення науково-дослідних
робіт.

Право користування земельною ділянкою
на землях водного фонду виникає після
встановлення меж цієї ділянки в натурі
(на місцевості) і одержання
відповідного документа, що посвідчує
це право.

В розділі 2 Інструкції "Про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками",
затвердженої Наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
№ 376 від 18.05.2010, зазначено, що
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
підставі розробленої та затверджених
відповідно до статті 186 Земельного
кодексу України технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку, у тому числі
при поділі чи об'єднанні земельних
ділянок (частина 1,2 статті 56 Закону
України "Про землеустрій") або проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (частина 3 статті 56 Закону
України "Про землеустрій") - при
передачі земельної ділянки у власність
(користування) із земель державної та
комунальної власності, а також із
земель приватної власності у разі
зміни її меж або цільового призначення
при поділі чи об'єднанні земельних
ділянок перед заповненням бланка
державного акта на право власності на
земельну ділянку або бланка державного
акта на право постійного користування
земельною ділянкою.

19.06.2008 постановою Автозаводського
районного суду м. Кременчука рішення
виконкому Кременчуцької міської ради
№ 1829 від 13.11.1998 "Про затвердження
проекту встановлення та облаштування
прибережних захисних (водоохоронних)
смуг вздовж річок та водосховищ на
території м. Кременчука", скасоване.

Таким чином, прокурором не доведено той
факт, що спірна земельна ділянка
неправомірно надана в оренду ТОВ
"Яхтклубу "Посейдон" в зоні
прибрежно-захисної смуги.

З урахуванням викладеного та на
підставі сукупності поданих до
матеріалів справи доказів, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку,
що передача в оренду товариству з
обмеженою відповідальністю "Яхтклуб
"Посейдон" спірної земельної ділянки
відбулась з дотриманням вимог діючого
земельного законодавства на момент її
передачі, у зв'язку з чим відмовили у
задоволенні позовних вимог щодо
визнання незаконними та скасування
пунктів рішень міськради.

Що стосується висновків судів в
частині визнання недійсним договору
оренди.

Згідно із частиною першою статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У частині першій статті 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до частини першої статті 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з статтею 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 15
Закону України "Про оренду землі"
істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди (кадастровий
номер, місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 15
Закону України "Про оренду землі"
відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

В пункті 2.1. своєї постанови № 11 від
29.05.2013 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" пленум Вищого
господарського суду України роз'яснив,
що правочин може бути визнаний
недійсним з підстав, передбачених
законом.

Вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Судами попередніх інстанцій на
підставі поданих до матеріалів справи
доказів в їх сукупності, встановлено,
що договір оренди відповідає вимогам
діючого законодавства і обставин, з
якими закон пов'язує визнання такого
правочину недійсним на момент його
вчинення, під час розгляду справи
встановлено не було. При цьому,
обставини, викладені у позовній заяві,
не були доведені у встановленому
законом порядку належними і
допустимими засобами доказування, що
стало підставою для відмови у визнанні
недійсним вказаного договору.

Колегія суддів вважає, що судами
попередніх інстанцій вірно
застосовані норми матеріального та
процесуального права.

Стосовно доводів, викладених в
касаційній скарзі, слід зазначити, що
вони не спростовують зазначених вище
висновків та пов'язані з вирішенням
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, що виходить за межі
повноважень суду касаційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що судами
попередніх інстанцій дана належна
правова оцінка усім обставинам справи.

Відповідно до приписів статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти їх.
Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 14.08.2014 у справі
№ 917/570/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
В.А. Корсак

С у д д і
М.В. Данилова

Т.Б. Данилова