м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кораловий світ"
До Публічного акціонерного товариства
"Старокиївський банк"
Про зобов'язання вчинити дії
Суддя Яковенко А.В.
Представники сторін:
Від позивача не з'явилися.
Від відповідача не з'явилися
Обставини справи:
Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кораловий світ"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
"Старокиївський банк" про зобов'язання
вчинити дії, крім того просив судові
витрати у розмірі 4 947,00 грн. також
покласти на відповідача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.10.2004
між сторонами було укладено Договір
№2835-К «Про розрахункове
обслуговування в системі електронних
платежів «Клієнт-банк», відповідно до
якого відповідач включає позивача в
систему електронних платежів
«клієнт-банк» і оброблення електронних
платіжних документів позивача в
порядку та на умовах передбачених
Договором. За доводами позивача,
відповідачем, починаючи з 13.05.2014 і по
день подачі позову до суду, в порушення
умов договору не проводиться
перерахування коштів за платіжним
дорученням та грошовим чеком на
загальну суму 162 964,88 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.07.2014 порушено провадження у
справи на 06.08.2014.
У зв'язку з перебуванням судді
Митрохіної А.В. на лікарняному,
розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
06.08.2014 справу було передано в
провадження судді Якименку М.М.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.08.2014 суддя Якименко М.М.
провадження та призначив судове
засідання на 08.09.2014.
У зв'язку з поверненням судді
Митрохіної А.В. з відпустки,
розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
розгляду судді Митрохіній А.В.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.09.2014 суддя Митрохіна А.В.
провадження та призначила розгляд
справи на 08.09.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
відкладався на 22.09.2014 відповідно до
вимог ст. 77 Господарського
процесуального Кодексу України.
22.09.2014 на адресу Господарського суду
міста Києва від відповідача надійло
заперечення на позовну заяву №б/н,
відповідно до якого просили суд
відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Господарського суду міста
відкладався на 13.10.2014 відповідно до
вимог ст. 77 Господарського
процесуального Кодексу України.
13.10.2014 на адресу Господарського суду
міста Києва від відповідачанаддійли
додаткові пояснення №б/н з додатками,
відповідно до яких повторно просили
суд відмовити у задоволенні позову.
В судовому засіданні 13.10.2014 у справі
22.10.2014 відповідно до вимог ст. 77
Господарського процесуального кодексу
Наказом Голови Господарського суду
міста Києва №415-К від 16.10.2014 у зв'язку з
укладенням шлюбу та зміною прізвища,
судді Митрохіній А.В. було змінено
запис у трудовій книжці про прізвище на
Представники сторін у судове засідання
22.10.2014 не з'явилися, про поважні причини
неявки суд не подідомили, заяв та
клопотань станом на день розгляду
справи не подавали.
Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що сторони повідомлені про час та місце
судового розгляду належним чином.
Оскільки про час та місце судового
засідання сторони були належним чином
повідомлені, на підставі статті 75
Господарського процесуального кодексу
України справа може бути розглянута за
наявними в ній матеріалами.
За результатами дослідження доказів,
наявних у матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 22.10.2014 судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
28.10.2004 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кораловий світ»
(далі - Позивач, Клієнт) та Акціонерним
банком «Старокиївський банк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Старокиївський
банк» (далі - Відповідач, Банк) було
укладено договір №2835-К «Про
розрахункове обслуговування в системі
електронних платежів «Клієнт-банк»
Відповідно до п. 2.1. Договору предметом
Договору є включення Клієнта в систему
електронних платежів «клієнт-банк» і
оброблення електронних платіжних
документів Клієнта в порядку та на
умовах передбачених і регламентованих
Згідно з приписами п. 3.3. Банк взяв на
себе зобов'язання надавати наступний
перелік банківських послуг:
- приймання та оперативну обробку
електронних платіжних документів і
повідомлень від Клієнта;
- формування данних про рух
грошових коштів по рахунку Клієнта;
- формування реєстра кредитових
платіжних доручень, які пройшли через
За твердженнями Позивача, всупереч
умовам укладеного Договору, Відповідач
з 13.05.2014 і по день подання позову не
сплачує направленні первинні платежі,
які необхідні, у тому числі, виплати
заробітної плати працівникам. Зокрема,
як стверджує Позивач, Відповідачем не
було проведено платіжне доручення №59
від 13.05.2014 на суму 155 999,98 грн., яке було
надано Позивачем та акцептовано
Крім того, Позивачем було надано
Відповідачу грошовий чек серія ЛЗ
№2033567 від 17.06.2014 на видачу готівки у
розмірі 6 964,90 грн. для видачі заробітної
плати. Проте кошти за грошовим чеком не
були видані, що, на думку Позивача, є
порушенням чинного законодавства.
Позивач вказує, що платіж за платіжним
дорученням №59 від 13.05.2014 на суму 155 999,98
грн. знаходяться в статусі "в проводке".
Судом встановлено, що Позивач
неодноразово звертався до керівництва
Відповідача для врегулювання спору,
однак питання не було врегульовано.
Відповідач проти позову заперечував з
тих підстав, що постановою Правління
НБУ №365 від 17.06.2014 «Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
«Старокиївський Банк» до категорії
неплатоспроможних» ПАТ
«Старокиївський Банк» було віднесено
до неплатоспроможних. Крім того,
рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
17.06.2014. № 50 введена тимчасова
адмміністація строком на три місяця з
18.06.2014 по 18.09.2014 та призначенно
уповноважену особу Фонду на ліквідацію
банку - Пантіну Любов Олександрівну.

Також Відповідач вказував, що
постановою Правління НБУ № 563 від 11.09.2014
відкликано банківську ліцензію ПАТ
"Старокиївський банк", а рішенням
Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
17.09.2014. № 92 розпочато процедуру
ліквідації банку та призначенно
уповноважену особу Фонду на ліквідацію
банку, а відтак порядок пред'явлення
вимог кредиторів до банку регулюються
спеціальним законодавством.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) зобов'язання
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Аналогічні положення закріплено і в
ст.173 Господарського кодексу України
(далі - ГК України), де господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій , а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 1067 ЦК України договір
банківського рахунка укладається для
відкриття клієнтові або визначеній ним
особі рахунка у банку на умовах,
погоджених сторонами. Банк
зобов'язаний укласти договір
банківського рахунка з клієнтом, який
звернувся з пропозицією відкрити
рахунок на оголошених банком умовах, що
відповідають закону та банківським
правилам. Банк не має права відмовити у
відкритті рахунка, вчинення
відповідних операцій за яким
передбачено законом, установчими
документами банку та наданою йому
ліцензією, крім випадків, коли банк не
має можливості прийняти на банківське
обслуговування або якщо така відмова
допускається законом або банківськими
правилами. У разі необґрунтованого
ухилення банку від укладення договору
банківського рахунка клієнт має право
на захист відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За приписами ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк
зобов'язаний за розпорядженням клієнта
видати або перерахувати з його рахунка
грошові кошти в день надходження до
банку відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Судом встановлено, що 17.06.2014 постановою
Правління НБУ №365 Публічне акціонерне
товариство «Старокиївський банк»
віднесено до категорії
неплатоспроможних.

Рішенням №50 від 17.06.2014 виконуючою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб запроваджено тимчасову
адміністрації у ПАТ "Старокиївський
банк" строком на три місяці з 18.06.2014 по
18.09.2014 та призначено уповноваженою
особою Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на тимчасову
адміністрацію в ПАТ "Старокиївський
банк" Пантіну Л.О.

11.09.2014 Правління НБУ прийняло постанову
№563 «Про відкликання банківської
ліцензії Публічного акціонерного
товариства «Старокиївський банк».

Виконавча дирекція Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб прийняла рішення
від 17.09.2014 №92 «Про початок процедури
ліквідації Публічного акціонерного
товариства «Старокиївський банк» та
призначення уповноваженої особи Фонду
на ліквідацію банку».

Тобто, станом на момент звернення
Позивача з позовом до суду у
Відповідача запроваджена тимчасова
адміністрація, а на момент вирішення
спору - відкликано банківську ліцензію
та розпочато процедуру ліквідації.

За загальним правилом, право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, окрім
випадків і лише в порядку, встановлених
законом (стаття 321 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1066 ЦК України за
договором банківського рахунку банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами.

Судом враховано, що всупереч вказаної
норми Банк не зміг забезпечити право
Позивача на безперешкодне
розпорядження його коштами, що
знаходяться на його поточному рахунку,
відкритого в Банку на підставі
Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України
обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 зазначеного Закону
встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 ст. 2
Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням
банком, у якому введена тимчасова
адміністрація чи почата процедура його
ліквідації, своїх зобов'язань перед
його кредиторами, норми Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" є спеціальними, а даний
Закон є пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з ч. 2
ст. 1 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані
наслідки запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до п.п. 1,3 ч. 5 ст. 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" під час
тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку,
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
зобов'язань перед кредиторами, у тому
числі не застосовується індекс
інфляції за весь час прострочення
виконання грошових зобов'язань банку.

Судом враховано, що п. 1 ч. 6 ст. 36 даного
Закону передбачено, що обмеження,
встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" у цьому Законі
термін "вкладник" вживається у значені
"фізична особа (крім фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності),
яка уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката".

А тому, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
"вкладник" у розумінні вищевказаного
Закону. Звідси, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого п. 1
ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, після запровадження у ПАТ
"Старокиївський банк" тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 Закону та виходячи з того, що
найвищий пріоритет мають зобов'язання
банку за вкладами фізичних осіб,
гарантованими Фондом.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору.

Враховуючи вищезазначене, вимоги
позивача про зобов'язання здійснити
перерахування грошових коштів у
розрімі 155 999,98 грн. та видачі 6 964, 90 грн.
не підлягають задоволенню.

З огляду на те, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, згідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору покладаються Позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 32, 33, 44, 49, ст.ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

3. Дата складання повного тексту
рішення 29.10.2014.

Суддя
А.В.Яковенко