ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" жовтня 2014 р.Справа № 916/2122/14

За позовом Прокурора Тарутинського
району Одеської області в інтересах
держави в особі Головного управління
Держземагентства в Одеській області

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бородінська СЕС-1"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Тарутинської
районної ради

про визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки та зобов'язання
повернути земельну ділянку

Головуючий суддя Гут С.Ф.,

суддя Шаратов Ю.А.

суддя Мостепаненко Ю.І.

Представники:

Від прокурора: Шивцова С.А.,
посвідчення №005251 від 22.09.2012р.;

Від Головного управління
Держземагентства в Одеській області:
не з'явився;

Від відповідача: Остапенко Н.М.
,довіреність від 17.06.2014р.; Кіосе Д.Д.,
директор, паспорт серії НОМЕР_1 від
17.12.1996р.

Від третьої особи: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Прокурор Тарутинського
району Одеської області в інтересах
держави в особі Головного управління
Держземагентства в Одеській області,
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бородінська СЕС-1"
про визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки(кадастровий номер
:01:001:0786) розташованої на території
Бородінської селищної ради, загальною
площею 1,0000га, який укладено між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бородінська СЕС-1" та
Головним управлінням Держземагентства
в Одеській області 13.11.2013р. на підставі
наказу ГУ Держземагентства в Одеській
області від 13.11.23013р.
№ОД/:01:001/00000138, та зобов'язання
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бородінська СЕС-1"
повернути земельну ділянку
розташовану на території Бородінської
селищної ради, загальною площею
1,0000га(кадастровий номер
:01:001:0786)(за межами населеного
пункту).

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 04.06.14р. порушено
провадження у справі №916/2122/14.

18.06.2014р. від відповідача надійшов
відзив на позовну заяву (вх.ГСОО№15900/14
від 18.06.2014р.), відповідно до якого
відповідач проти позову заперечує та
просить суд в позові відмовити у
повному обсязі. В обґрунтування
відзиву на позовну заяву відповідач
посилається на те, що при укладенні
договору оренди землі сторони є
вільними у встановлені розміру
орендної плати у визначених законом
межах. При цьому, зазначає, що
відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1
статті 14, пунктів 288.1, 288.4 статті 288
Податкового кодексу України орендна
плата за земельні ділянки державної і
комунальної власності - обов'язковий
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки. Розмір та умови
внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем. А,
у пункті 288.5 статті 288 Податкового
кодексу України, у редакції, яка діяла
на дату укладення договору, було
встановлено межі річної суми орендного
платежу, згідно із якими, вона не може
бути меншою розміру земельного податку
- для земель сільськогосподарського
призначення, та трикратного розміру
земельного податку - для інших
категорій земель, і, для земельних
ділянок, наданих для розміщення,
будівництва, обслуговування та
експлуатації об'єктів енергетики, які
виробляють електричну енергію з
відновлюваних джерел енергії,
включаючи технологічну інфраструктуру
таких об'єктів (виробничі приміщення,
бази, розподільчі пункти (пристрої),
електричні підстанції, електричні
мережі), не може перевищувати 3 відсотки
нормативної грошової оцінки. Тобто, на
думку Відповідача, наявність
нормативної грошової оцінки є
гарантією обмеження розміру орендної
плати в інтересах орендаря, а її
відсутність навпаки, не обмежує
орендодавця у встановленні розміру
орендної плати, що перевищує
законодавчо встановлений мінімум.

Позиція Відповідача також полягає в
тому, що відповідно до пункту 290.1 статті
290 Податкового кодексу України плата за
землю зараховується до відповідних
місцевих бюджетів, тобто її
отримувачем є відповідна
територіальна громада, а не держава.
Отже, заявник безпідставно звернувся з
позовом за відсутності порушеного
права позивача, яке підлягає захисту.

Крім того, Відповідач зазначає, що
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки не є істотною умовою договорів
оренди землі, технічна документація з
бонітування ґрунтів, економічної
оцінки земель та грошової оцінки
земельної ділянки, не являється
невід'ємною частиною договорів оренди
землі, окрім цього, вимогою дійсності
вказаного виду договорів є
визначеність їх сторонами розміру
орендної плати, яку орендар
зобов'язаний сплачувати на користь
орендодавця.

Отже твердження прокурора на думку
відповідача є необґрунтованим
припущенням.

Відповідач також вказує на те, що
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки не є невід'ємною частиною або
істотною умовою договору оренди землі,
передбаченою статтею 15 Закону України
"Про оренду землі", згідно із якою,
вимогою щодо дійсності цього правочину
є визначеність саме розміру орендної
плати. А відтак, твердження про
невідповідність договору нормам
статті 215 Цивільного кодексу України є
безпідставним.

Також відповідач зазначає, що
редакціями статей 276, 277, 278, 288
Податкового кодексу України, які діяли
на момент укладення договору, було
встановлено порядок визначення
розміру орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, якщо їх нормативну грошову
оцінку не проведено. При цьому,
розрахунок розміру орендної плати,
наведений у Додатку № 1 до Договору
оренди землі від 13.11.2013 № 10, повністю
відповідає формі Розрахунку розміру
орендної плати за земельні ділянки
державної або комунальної власності,
грошова оцінка яких не проведена,
встановленій у Додатку № 1 до постанови
Кабінету Міністрів України "Деякі
питання оренди земель" від 13.12.2006 № 1724.

Відповідач стверджує, що державний
реєстратор прав на нерухоме майно,
здійснивши реєстрацію права оренди з
договором, тим самим підтвердив його
відповідність вимогам законодавства.
А, відтак, цей факт, на думку
відповідача спростовує висновок про
невідповідність договору частині
першій статті 203 Цивільного кодексу
України.

Окрім того, Відповідач із посиланням на
рішення Європейського суду з прав
людини у справі "Стретч проти
Сполученого Королівства" від 24.06.2003
вказує на те, що визнання недійсним
договору, згідно із яким особа отримала
майно від держави, та подальше
позбавлення цього майна на підставі
того, що державний орган порушив закон,
є неприпустимим (Крім того зазначене
рішення застосовувалось в Постановах
Вищого господарського суду України
№47/83від 23.01.2007р., №2/142-08 від 04.12.2008р.,
№8/17пд від 21.07.2010р.).

24.06.2014р. від прокурора надійшла заява
про уточнення позовних вимог
(вх.ГСОО№16476/14 від 24.06.2014р.), відповідно
до наданої заяви прокурор
Тарутинського району Одеської області
просить суд визнати недійсним договір
оренди земельної ділянки та
зобов'язати повернути земельну ділянку
до земель державної власності в особі
Головного управління Держземагентства
в Одеській області, оскільки
відповідно до ст. 122 ЗК України саме на
нього покладені повноваження щодо
розпорядження земельними ділянками
державної власності
сільськогосподарського призначення.

Судом надана заява про уточнення
позовних вимог прийнята до розгляду.

24.06.2014р. від відповідача надійшло
клопотання про залучення до матеріалів
справи документів (вх.ГСОО№16475/14 від
24.06.2014р.).

Суд розглянув надане клопотання
задовольнив, та залучив з доданими
документами до матеріалів справи.

24.06.2014р. від Головного управління
Держземагентства в Одеській області
надійшли письмові пояснення
(вх.ГСОО№16474/14 від 24.06.2014р.), відповідно
до яких звертає увагу суду на те, що
викладені у позовній заяві доводи
прокурора про те, що укладений головним
управлінням договір спричинив шкоду
фінансовим інтересам держави у вигляді
не надходження до бюджету коштів, не
відповідає дійсності, оскільки згідно
платіжних доручень відповідачем на
сьогоднішній день сплачено на рахунок
Бородінської селищної ради у
Тарутинському районі Одеської області
кошти за користування земельною
ділянкою. Крім того, Головне управління
Держземагентства в Одеській області
вважає, що договір оренди укладений
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Надані письмові пояснення судом
залучені до матеріалів справи.

09.07.2014р. від прокуратури Одеської
області надійшли заперечення на відзив
відповідача та письмові пояснення
Головного управління Держземагентства
в Одеській області (вх.ГСОО№17785/14 від
09.07.2014р.).

09.07.2014р. від прокурора надійшла заява
(вх.№2-2820/14 від 09.07.2014р.), згідно якої
надав уточнення правового статусу
третьої особи, та просить суд залучити
до участі у справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача
Тарутинську районну раду, яку було
зазначено у якості третьої особи при
подачі позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 10.07.2014р. було залучено до
участі у справі №916/2122/14 в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Тарутинську районну
раду.

10.07.2014р. від відповідача надійшло
клопотання про залучення до матеріалів
справи документів (вх.ГСОО№17942/14 від
10.07.2014р.).

Надане клопотання судом розглянуто та
задоволено.

10.07.2014р. від відповідача надійшли
доповнення до відзив на позовну заяву
(вх.ГСОО№17944/14 від 10.07.2014р.).

Судом надані доповнення до відзиву
залучені до матеріалів справи.

17.07.2014р. від Головного управління
Держземагентства в Одеській області
надійшло клопотання (вх.ГСОО№18620/14 від
17.07.2014р.), відповідно до якого просить
суд відізвати письмові пояснення
надані 24.06.2014р. за вх. ГСОО№16474/14 та
просить суд у подальшому розглядати
справу у відсутності представника
Головного управління Держземагентства
в Одеській області.

Надане клопотання судом розглянуто та
задоволено.

21.07.2014р. від третьої особи надійшли
пояснення (вх.ГСОО№18840/14 від 21.07.2014р.),
відповідно до яких зазначає, що на
даний час орендна плата надходить
своєчасно, та в повному обсязі до
Бородінської селищної, та
використовується для вирішення
проблемних питань Бородінської ради.
Отже, просить суд розглядати справи без
участі представника Тарутинської
районної ради.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 22.07.14р. призначено справу
№916/2122/14 до колегіального розгляду у
складі трьох суддів господарського
суду Одеської області.

Розпорядженням від 22.07.14р. визначено
наступний склад колегії суддів:
головуючий суддя Гут С.Ф., суддя Брагіна
Я.В., суддя Шаратов Ю.А.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 22.07.14р. прийнято справу
№916/2122/14 до колегіального розгляду у
складі трьох суддів господарського
суду Одеської області: головуючий
суддя Гут С.Ф., суддя Брагіна Я.В., суддя
Шаратов Ю.А.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 22.09.2014р., згідно з
розпорядженням керівника апарату
господарського суду Одеської області
№ 745 від 22.09.14р., відповідно до п. 3.1.7
Положення про автоматизовану систему
документообігу, у зв'язку перебуванням
члена колегії судді Багіної Я.В. у
відпустці з 11.09.2014р. по 07.10.2014р., а також
враховуючи, що слухання у справі
призначено на 22.09.2014р. о 12:00, призначено
повторний автоматичний розподіл
справи та прийнято справу до
колегіального розгляду у складі
колегії суддів: головуючий суддя Гут
С.Ф., суддя Шаратов Ю.А. суддя Власова
С.Г.

27.10.2014р. від відповідача надійшло
клопотання (вх.ГСОО№28155/14 від 27.10.2014р.)
про залучення до матеріалів справи
Постанови Одеського апеляційного
господарського суд 07.10.2014р. по справі
№916/2439/14, а також постанови Одеського
апеляційного господарського суду від
07.10.2014р. по справі №916/2287/14.

Надане клопотання судом розглянуто та
задоволено.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 28.10.2014р., згідно
розпорядження керівника апарату
господарського суду Одеської області
№ 900 від 28.10.14р., відповідно до п. 3.1.7
Положення про автоматизовану систему
документообігу, у зв'язку перебуванням
члена колегії судді Власової С.Г. у
відпустці з 23.10.2014р. по 08.11.2014р., а також
враховуючи, що слухання у справі
призначено на 28.10.2014р. о 10:00, призначено
повторний автоматичний розподіл
справи та прийнято справу до
колегіального розгляду у складі
колегії суддів: головуючий суддя Гут
С.Ф., суддя Шаратов Ю.А. суддя
Мостепаненко Ю.І.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення прокурора,
представників сторін та третьої особи,
суд встановив.

13.11.2013р. між Головним управлінням
Держземагентства в Одеській
області(Орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Бородінська СЕС-1"(Орендар) було
укладено Договір оренди землі №07 (далі
- Договір від 13.11.2013р.). Вказаний договір
було зареєстровано у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
що підтверджується відповідним
Витягом від 06.12.2013 №14081348 про реєстрацію
іншого речового права.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 2.2, 3.1
Договору від 13.11.2013р. орендодавець на
підставі наказу Головного управління
Держземагентства в Одеській області
від 13.11.2013р. №ОД/:01:001/00000138 надав, а
орендар прийняв в строкове платне
користування земельну ділянку, із
земель сільськогосподарського
призначення, для розміщення та
експлуатації пристанційного вузла
сонячної електростанції, розташовану
на території Бородінської селищної
ради Тарутинського району Одеської
області (за межами населеного пункту)
загальною площею 1,0000га, у тому числі
пасовища -1,000га, кадастровий номер
:01:001:0786. Категорія земель: землі
промисловості, транспорту, зв'язку
енергетики, оборони та іншого
призначення. Код використання згідно з
класифікатором видів цільового
призначення 14.01 - для розміщення,
будівництва, експлуатації та
обслуговування будівель і споруд
об'єктів енергогенеруючих підприємств,
установ і організацій. Договір
укладено на строк 49 років.

09.12.2013р. між позивачем і відповідачем
складено Акт приймання-передачі
земельної ділянки.

Згідно із частиною першою статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Пунктом "в" частини третьої статті 152
Земельного кодексу України
передбачений захист прав на земельні
ділянки шляхом визнання угоди
недійсною.

Для правильного вирішення спору про
визнання недійсним договору оренди
суттєве значення має з'ясування
правового режиму спірної земельної
ділянки та дотримання сторонами
порядку передачі її в оренду згідно з
вимогами статей 84, 118, 123, 124 ЗК України з
урахуванням необхідності у певних
випадках дотримання порядку її
вилучення (пункт 2.24 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин" від 17.05.2011 №6).

Частиною першою статті 116 Земельного
кодексу України, у редакції, що діяла на
момент укладення Договору від 13.11.2013,
встановлено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону.

Відповідно до частин першої, другої
статті 124 Земельного кодексу України, у
редакції, що діяла на момент укладення
Договору від 13.11.2013р., передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями,
визначеними статтею 122 цього Кодексу,
чи договору купівлі-продажу права
оренди земельної ділянки (у разі
продажу права оренди) шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки. Передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється за результатами
проведення земельних торгів, крім
випадків, встановлених частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Не підлягають продажу на конкурентних
засадах (земельних торгах) земельні
ділянки державної чи комунальної
власності або права на них у разі,
зокрема, будівництва, обслуговування
та ремонту об'єктів інженерної,
транспортної, енергетичної
інфраструктури, об'єктів зв'язку та
дорожнього господарства (крім об'єктів
дорожнього сервісу) (частина друга
статті 134 Земельного кодексу України).

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
статтею 123 цього Кодексу (частина третя
статті 124 Земельного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 123
Земельного кодексу України, у редакції,
що діяла на момент укладення Договору
від 13.11.2013р., надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, зокрема, у раз надання
земельної ділянки із зміною її
цільового призначення.

Судом встановлено, що Договір від
13.11.2013р. укладено на підставі наказу
Головного управління Держземагентства
в Одеській області "Про затвердження
документації із землеустрою та надання
земельної ділянки в оренду" від 13.11.2013р.
№ОД/:01:001/00000138, яким затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в довгострокову
оренду строком на 49 років ТОВ
"Бородінська СЕС-1" для розміщення та
експлуатації пристанційного вузла
сонячної електростанції за адресою:
Бородінська селищна рада (за межами
населеного пункту), Тарутинський район,
Одеська область. А також надано ТОВ
"Бородинська СЕС-1" в довгострокову
оренду строком на 49 років земельну
ділянку площею 1,0000га, у тому числі:
пасовища - 1,0000га, кадастровий номер
:01:001:0786, для розміщення сонячної
електростанції (землі промисловості,
транспорту, зв'язку, енергетики,
оборони та іншого призначення) за
адресою: Бородінська селищна рада (за
межами населеного пункту),
Тарутинський район, Одеська область.
Встановлено орендну плату у розмірі 12
земельних податків за один рік до
проведення нормативної грошової
оцінки. Також, на період після
проведення нормативної грошової
оцінки земельної ділянки та
затвердження її у встановленому
законодавством порядку, встановлено
річну орендну плату у розмірі 3 % від
визначеної нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, з
урахуванням її цільового призначення
та коефіцієнтів індексації
нормативної грошової оцінки землі.
Вказаний наказ є чинним, та недійсним у
встановленому порядку не визнавався.

Отже, сторонами Договору від 13.11.2013р.
дотримано порядок передачі в оренду
земельної ділянки, передбачений
частиною першою статті 116, частиною
першою статті 123, частинами першою,
другою статті 124 Земельного кодексу
України, у редакціях, що діяли на момент
його укладення.

Частинами першою, другою статті 15
Закону України "Про оренду землі" від
06.10.1998р. №161-XIV, у редакції, яка діяла на
момент укладення Договору від 13.11.2013р.,
передбачено, що істотними умовами
договору оренди землі, зокрема, є
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату. Відсутність у договорі
оренди землі цих істотних умов є
підставою для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Орендна плата за землю - це платіж, який
орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України) (частини
перша, друга статті 21 Закону України
"Про оренду землі"). Тобто, законом
обмежено волевиявлення сторін лише
щодо встановлення строків внесення
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності.

Згідно із пунктами 288.4, 288.5, 288.5.1, 288.5.2
статті 288 Податкового кодексу України,
у редакції Закону України від 02.12.2010 №
2755-VI, яка діяла на момент укладення
Договору від 13.11.2013, розмір та умови
внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем,
але річна сума платежу не може бути
меншою розміру земельного податку для
земель сільськогосподарського
призначення, та трикратного розміру
земельного податку для інших категорій
земель. При цьому, для земельних
ділянок, наданих для розміщення,
будівництва, обслуговування та
експлуатації об'єктів енергетики, які
виробляють електричну енергію з
відновлюваних джерел енергії,
включаючи технологічну інфраструктуру
таких об'єктів (виробничі приміщення,
бази, розподільчі пункти (пристрої),
електричні підстанції, електричні
мережі), розмір орендної плати не може
перевищувати 3 відсотки нормативної
грошової оцінки.

Отже, вказані норми статті 21 Закону
України "Про оренду землі", та пунктів
288.4, 288.5, 288.5.1, 288.5.2 статті 288 Податкового
кодексу України, не встановлюють
конкретний розмір орендної плати,
зокрема, й у процентному
співвідношенні до нормативної
грошової оцінки, а лише фіксують його
граничні межі, залишаючи питання його
визначення на розсуд сторін договору.

Судом встановлено, що за умовами
пунктів 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 Договору від
13.11.2013р. орендна плата вноситься
орендарем у грошовій формі на рахунок
Бородінської селищної ради у розмірі 12
земельних податків, а саме 2813,52грн. за
один рік, що складає 234,46грн. за один
місяць. Після проведення та введення в
дію нормативної грошової оцінки
земельної ділянки орендна плата
вноситься орендарем у грошовій формі у
розмірі 3% від визначеної нормативної
грошової оцінки земельної ділянки, з
урахуванням її цільового призначення
та коефіцієнтів індексації
нормативної грошової оцінки землі.
Обчислення розміру орендної плати за
землю здійснюється щорічно. Орендна
плата вноситься орендарем не пізніше
28-го числа кожного місяця, наступного
за звітним. Розмір орендної плати
переглядається щорічно у разі: зміни
умов господарювання, передбачених
договором; зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін і тарифів,
зміни коефіцієнтів індексації,
визначених законодавством; погіршення
стану орендованої земельної ділянки не
з вини орендаря, що підтверджено
висновками або іншими документами
компетентних органів державної влади;
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами України. У разі
невнесення орендної плати у строки,
визначені договором, справляється пеня
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла на період за який
нарахована пеня, від суми до сплати, за
кожний день прострочення.

Отже, сторонами Договору від 13.11.2013р.
дотримано вимоги частини першої статті
15 Закону України "Про оренду землі" щодо
наявності в ньому таких суттєвих умов,
як розміру орендної плати, індексації,
форми платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату. А
відтак, відсутні підстави для визнання
недійсним вказаного договору
відповідно до закону.

Суд не приймає довід прокурора про
неможливість застосування до цих
правовідносин норм пункту 276.6 статті 276
Податкового кодексу України, через те,
що ними регламентований порядок
встановлення ставок земельного
податку, а не орендної плати, з огляду
на наступне.

Як вже зазначалось, у пункті 288.5.1 статті
288 Податкового кодексу України, в
редакції Закону України від 02.12.2010р.
№2755-VI, яка діяла на момент укладення
Договору від 13.11.2013р., нижча межа
розміру річної орендної плати, що
встановлюється у договорі оренди,
обмежена кратним та трикратним
розміром земельного податку. Зміни до
вказаного пункту щодо неможливості
визначення суми річної орендної плати
у розмірі меншому ніж три відсотка
нормативної грошової оцінки, були
внесенні Законом України "Про
запобігання фінансової катастрофи та
створення передумов для економічного
зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII,
який набув чинності лише 01.04.2014р. Тобто,
на момент укладення Договору від
13.11.2013р., закон пов'язував визначення
мінімального розміру орендної плати не
з нормативною грошовою оцінкою землі, а
саме із розміром земельного податку.

Згідно із пунктом 276.6 статті 276
Податкового кодексу України податок за
земельні ділянки (в межах та за межами
населених пунктів), надані для
розміщення об'єктів енергетики, які
виробляють електричну енергію з
відновлюваних джерел енергії,
справляється у розмірі 25 відсотків
податку, обчисленого відповідно до
статей 274, 275, 278, 279 і 280 цього Кодексу.

Базовою оподаткування відповідно до
підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті
271 Податкового кодексу України, є
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок з урахуванням коефіцієнта
індексації, а для земельних ділянок,
нормативну грошову оцінку яких не
проведено - їх площа.

Пунктом 278.1 статті 278 Податкового
кодексу України передбачено, що ставка
податку за земельні ділянки,
розташовані за межами населених
пунктів і нормативну грошову оцінку
яких не проведено, надані
підприємствам промисловості,
транспорту (крім земель залізничного
транспорту за винятком земельних
ділянок залізничного транспорту, на
яких знаходяться окремо розташовані
культурно-побутові будівлі та інші
споруди), зв'язку, енергетики, а також
підприємствам і організаціям, що
здійснюють експлуатацію ліній
електропередач (крім
сільськогосподарських угідь та земель
лісогосподарського призначення),
встановлюється у розмірі 5 відсотків
від нормативної грошової оцінки
одиниці площі ріллі по Автономній
Республіці Крим або по області.

Тобто, статтями 271 і 278 Податкового
кодексу України встановлено
можливість та порядок визначення
земельного податку за земельні ділянки
нормативну грошову оцінку яких не
проведено.

Постановою Кабінету Міністрів України
"Деякі питання оренди земель" від
13.12.2006р. №1724 у Додатку 1 затверджено
форму розрахунку розміру орендної
плати за земельні ділянки державної
або комунальної власності, грошова
оцінка яких не проведена, в якому,
визначення розміру орендної плати,
також як і встановлення розміру
податку на землю у пункті 278.1 статті 278
Податкового кодексу України, пов'язане
із нормативною грошовою оцінкою 1
гектара ріллі по області, Автономній
Республіці Крим на 01.07.1995р.

Грошову оцінку земель
сільськогосподарського призначення в
Тарутинському районі Одеської області
затверджено розпорядженням Одеської
обласної ради народних депутатів "Про
грошову оцінку земель
сільськогосподарського призначення в
області" від 23.06.1995р. №287/95.

Судом встановлено, що у Додатку №1 до
Договору від 13.11.2013р. наведений
Розрахунок розміру орендної плати за
земельну ділянку державної власності,
грошова оцінка якої не проведена
станом на 13.11.2013р., виконаний у
відповідності до постанови Кабінету
Міністрів України "Деякі питання
оренди земель" від 13.12.2006р. №1724. При
цьому, у вказаному додатку до Договору
від 13.11.2013р., розмір орендної плати
розрахований з використанням
нормативної грошової оцінки 1 гектара
ріллі по Одеський області станом на
01.07.1995р.

Отже, визначення сторонами Договору
від 13.11.2013р. розміру орендної плати на
підставі розміру земельного податку,
із використанням нормативної грошової
оцінки одного гектара ріллі по
Одеський області, відповідає нормам
пункту 276.6 статті 276, підпункту 271.1.2
пункту 271.1 статті 271, пункту 278.1 статті 278
Податкового кодексу України. При цьому,
слід зазначити, що визначена у пункті 4.1
Договору від 13.11.2013р. орендна плата у
розмірі дванадцяті податків, є навіть
суттєво більшою, ніж розмір податку,
встановлений пунктом 276.6 статті 276
Податкового кодексу України, згідно із
яким, він справляється у розмірі 25
відсотків податку.

Суд не приймає доводи прокурора про
наявність підстав для визнання
Договору від 13.11.2013р. недійсним
відповідно до частини першої статті 203,
статті 215 Цивільного кодексу України
через те, що технічна документація з
нормативної грошової оцінки
орендованої земельної ділянки не
розроблялась і не погоджувалась, на
розгляд до Тарутинської районної ради
не надавалась, та останньою не
затверджувалась, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 1,
частиною першої статті 13, частиною
другою статті 15, частинами першою,
другою статті 20 Закону України "Про
оцінку земель" від 11.12.2003р. №1378-IV, в
редакції, яка діяла на момент укладення
Договору від 13.11.2013р., нормативна
грошова оцінка земельних ділянок -
капіталізований рентний дохід із
земельної ділянки, визначений за
встановленими і затвердженими
нормативами. Нормативна грошова оцінка
земельних ділянок проводиться у разі
визначення розміру орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності. Може
проводитися також на підставі
договору, який укладається
заінтересованими особами в порядку,
встановленому законом. За результатами
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок складається технічна
документація. Дані про нормативну
грошову оцінку окремої земельної
ділянки оформляються як витяг з
технічної документації з нормативної
грошової оцінки земель.

Частинами другою, третьою, четвертою
статті 23 Закону України "Про оцінку
земель" передбачено, що технічна
документація нормативної грошової
оцінки земельних ділянок, розташованих
за межами населених пунктів,
затверджується районними радами. Витяг
з технічної документації про
нормативну грошову оцінку окремої
земельної ділянки видається
відповідним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів. Рішення рад
щодо технічної документації з
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок набирають чинності у строки,
встановлені відповідно до пункту 271.2
статті 271 Податкового кодексу України.

Відсутність розроблення технічної
документації з нормативної грошової
оцінки орендованої земельної ділянки,
її погодження та затвердження
Тарутинською районною радою не є
підставою для визнання недійсним
Договору від 13.11.2013р. на підставі
частини першої статті 203 і частини
першої статті 215 Цивільного кодексу
України, з огляду на наступне.

По-перше, як вже зазначалось, норми
частин першої, другої статті 21 Закону
України "Про оренду землі", і статті 288
Податкового кодексу України, в
редакціях, які діяли на момент
укладення Договору від 13.11.2013р., що
встановлюють вимоги до змісту договору
в частині визначення розміру орендної
плати, і на які посилається прокурор, не
передбачають її конкретний розмір,
фіксуючи лише його граничні межі, та
залишаючи питання щодо його визначення
на розсуд сторін. А відтак,
невідповідність розміру орендної
плати, визначеного у Договорі від
13.11.2013р., встановленим законом межам
підлягає доказуванню. Проте,
прокурором не надано суду жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження вказаних обставин. Не є
такими доказами надані прокурором лист
Держземагентства в Тарутинському
районі Одеської області від 23.05.2014р.,
оскільки в ньому йдеться про
нормативну грошову оцінку земель не
Бородінської селищної ради ( за межами
населеного пункту), а саме щодо земель
які розташовані в межах населеного
пункту с. Бородіно, тобто земель в інший
місцевості.

По-друге, згідно із частиною першою
статті 628 Цивільного кодексу України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Положення
частини першої статті 1, статті 5,
частини першої статті 13, частини другої
статті 15, частин першої, другої статті
20, частини другої статті 23 Закону
України "Про оцінку земель" від 11.12.2003р.
№1378-IV, щодо проведення нормативної
грошової оцінки земельних ділянок у
разі визначення розміру орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, та затвердження
районними радами відповідної
технічної документації, не є нормами,
що встановлюють вимоги до змісту
договору оренди землі, які повинні бути
дотримані його сторонами.

При цьому неправильним є й посилання
прокурора на правову позицію,
викладену у постанові Верховного Суду
України від 22.05.2013р. у справі №6-11цс13, з
огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду України
від 22.05.2013р. у справі №6-11цс13 не зроблено
правового висновку щодо наявності
підстав для визнання недійсним
договору у зв'язку з визначенням
розміру орендної плати без проведення
грошової оцінки, та зазначено про
відсутність неоднакового застосування
судами касаційної інстанції однієї й
тієї самої норми матеріального права. У
правовій позиції Верховного Суду
України по вказаній справі лише
констатовано, що за змістом частин
першої та четвертої статті 21 Закону
України від 06.10.1998р. №161-XIV "Про оренду
землі" (у редакції, яка була чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин) річна орендна плата за
земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності,
не може бути меншою за розмір
земельного податку, що встановлюється
Законом України "Про плату за землю", та
перевищувати 10 відсотків їх
нормативної грошової оцінки. А також
вказано, що частиною першою статті 13
Закону України від 11.12.2003р. №1378-IV "Про
оцінку земель" (у редакції, яка була
чинною на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено випадки
обов'язкового проведення грошової
оцінки земельних ділянок, а саме: у разі
визначення розміру земельного податку,
визначення розміру орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності. Слід також
зазначити, що у справі, яка
переглядалась Верховним Судом України
розглядалась позовна вимога про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки від 17.05.2006р. Отже,
перевірялась відповідність цього
правочину вимогам законодавства
станом на момент його укладення
(виникнення правовідносин), тобто не
враховувались норми, прийнятого
пізніше, Податкового кодексу України
від 02.12.2010р. №2755-VI, який набув чинності
01.01.2011р., діяв на час укладення Договору
від 13.11.2013р., та по іншому врегулював
питання визначення розміру орендної
плати за земельні ділянки, зокрема,
нормативну грошову оцінку яких не
проведено.

Не заслуговує на увагу довід
Відповідача про те, що здійснення
державним реєстратором прав на
нерухоме майно перевірки Договору від
13.11.2013р., під час реєстрації права
оренди, є підтвердженням його
відповідності частині першій статті 203
Цивільного кодексу України, оскільки
відповідно до частини третьої статті 215
Цивільного кодексу України визнання
недійсним оспорюваного правочину
відноситься до компетенції суду.

Суд не приймає довід Відповідача про
те, що, оскільки, відповідно до пункту
290.1 статті 290 Податкового кодексу
України плата за землю зараховується
до відповідних місцевих бюджетів, та її
отримувачем є відповідна
територіальна громада, права держави, у
даному випадку не можуть бути порушені.
Згідно із пунктом 5 частини першої
статті 2, частиною першою статті 5
Бюджетного кодексу України бюджетна
система України це сукупність
державного бюджету та місцевих
бюджетів, побудована з урахуванням
економічних відносин, державного і
адміністративно-територіальних
устроїв і врегульована нормами права.
Бюджетна система України складається з
державного бюджету та місцевих
бюджетів. Отже, формування та
використання фінансових ресурсів для
забезпечення завдань і функцій, які
здійснюються органами місцевого
самоврядування протягом бюджетного
періоду, відноситься до фінансових
інтересів держави.

Суд не приймає посилання відповідача
на рішення Європейського суду з прав
людини у справі "Стретч проти
Сполученого Королівства" від 24.06.2003, яке
стало остаточним 03.12.2003, з огляду на
наступне. У постанові Верховного Суду
України від 18.09.2013р. у справі №6-92 цс 13,
яка відповідно до частини першої
статті 360-7 Цивільного процесуального
кодексу України є обов'язковою для всіх
судів України, зазначено, що висновок
Європейського суду з прав людини про
порушення прав заявника у справі
"Стретч проти Сполученого Королівства"
не може бути безумовним прецедентом
при наявності істотної різниці в
обставинах справ.

З обставинами справи "Стретч проти
Сполученого Королівства" орган
місцевої влади повідомив заявника, що
продовження договору оренди відбутися
не може, оскільки, погодившись з умовою
договору про можливість його
пролонгації орган місцевої влади
перевищив свої повноваження. У справі,
яка розглядається, її обставини є
істотно відмінними, адже в ній йдеться
не про пролонгацію договору оренди, а
про визнання недійсним договору строк
дії якого ще не сплив.

Проте, суд враховує правову позицію
(висновок) зроблений у постанові
Верховного Суду України від 18.09.2013р. у
справі №6-92 цс 13 про те, що при
вирішенні питання про можливість
позбавлення особи власності мусить
бути дотримано справедливої рівноваги
між інтересами суспільства та правами
власника.

Згідно із частинами першою, другою
статті 1 Господарського процесуального
кодексу України підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Прокурором не доведено порушення
інтересів держави та необхідність їх
захисту у зв'язку із укладенням
Договору №07 від 13.11.2013р. Твердження про
те, що передача в оренду земельної
ділянки без проведення нормативної
грошової оцінки створила умови
спричинення шкоди у вигляді
ненадходжень до відповідних бюджетів
коштів через неправильний розрахунок
орендної плати на підставі земельного
податку, а не на підставі і після
проведення та введення в дію
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, є необґрунтованим
припущенням.

Окрім того, прокурором не доведено
наявність дотримання справедливої
рівноваги між інтересами суспільства
та правами власника (орендаря) при
визнанні недійсним Договору від
13.11.2013р., зокрема, порівняно з іншими
способами захисту фінансових
інтересів держави, у випадку
доведеності їх порушення, шляхом
внесення відповідних змін до вказаного
договору або стягнення належної
орендної плати.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
вважає такими, що не обґрунтовані і не
підлягають задоволенню у повному
обсязі уточнені позовні вимоги про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки (кадастровий номер
:01:001:0786) розташованої на території
Бородінської селищної ради, загальною
площею 1,0000 га, який укладено між ТОВ
"Бородінська СЕС-1" () та
Головним Управлінням Держземагентства
в Одеській області 13.11.2013 на підставі
наказу Головного управління
Держземагентства в Одеській області
від 13.11.2013 № ОД/:01:001/00000138, та про
зобов'язання ТОВ "Бородінська СЕС-1" () повернути земельну
ділянку розташовану на території
Бородинської селищної ради, загальною
площею 1,0000 га (кадастровий номер
:01:001:0786) (за межами населеного
пункту) до земель державної власності в
особі Головного Управління
Держземагентства в Одеській області.

Відповідно до п. 4.6. Постанови Пленуму
ВГСУ від 21 лютого 2013 року N 7" Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України", приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд у
разі повного або часткового
задоволення позову (скарги) стягує
судовий збір з відповідача (повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
якщо він не звільнений від сплати
судового збору; у разі ж повної або
часткової відмови в позові судовий
збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Враховуючи відмову у позові Прокурора
Тарутинського району Одеської області
в інтересах держави в особі Головного
управління Держземагентства в
Одеській області, та те, що Головне
управління Держземагентства в
Одеській області не звільнене від
сплати судового збору, на підставі ст.
ст. 44, 49 Господарського процесуального
кодексу України витрати по сплаті
судового збору у розмірі 2436грн.
покладаються на Головне управління
Держземагентства в Одеській області у
повному обсязі зі стягненням до
державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,

ВИРІШИВ:

1.У позові відмовити у повному обсязі.

2. Стягнути з Головного Управління
Держземагентства в Одеській (65078, м.
Одеса, вул. Космонавтів, 32, р/р5812, в
ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, ) на користь державного
бюджету України (р/р 3008, одержувач
ГУ ДКСУ в Одеській області, , банк одержувача ГУ ДКСУ в
Одеській області, МФО 828011, код
бюджетної класифікації 22030001, код
ЄДРПОУ господарського суду Одеської
області 03499997) витрати по сплаті
судового збору у розмірі 2436(дві тисячі
чотириста тридцять шість)грн.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати у порядку ст.116 ГПК
України.

Повний текст рішення складено 03.11.2014р.

.

Головуючий суддя
С.Ф. Гут

Суддя
Ю.А.Шаратов

Суддя
Ю.І. Мостепаненко