ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 рокуСправа № 912/3470/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Кабакової В.Г.
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/3470/14

за позовом: публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Олександрійський
цукровий завод", м. Кіровоград

про стягнення 6322,01 грн.

Представники сторін:

від позивача - Сидоренко А.С.,
довіреність № 14-100 від 18.04.2014 року,
головний юрисконсульт;

від відповідача - Смельняк О.М.,
довіреність № 24/13 від 24.10.2014 року.

Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (надалі - ПАТ "НАК
"Нафтогаз України") подано позовну
заяву з вимогою стягнути з товариства
з обмеженою відповідальністю
"Олександрійський цукровий завод"
(надалі - ТОВ "Олександрійський
цукровий завод") 6322,01 грн.
заборгованості, яка складається з: 1068,49
грн. пені, 253,52 грн. 3% річних, 5000,00 грн.
збитків від інфляції з покладенням на
відповідача витрат по сплаті судового
збору.

Позивач позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позов,
згідно якого визнав позовні вимоги в
частині пені у розмірі 712,32 грн. та 169,01
грн. 3% річних. В іншій частині позовні
вимоги заперечив.

В судовому засіданні 29.10.2014 оголошено
перерву до 10.11.2014.

Розглянувши наявні у справі матеріали
та оцінивши подані сторонами докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, наведенні в обґрунтування
своїх доводів, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(Продавець) та ТОВ "Олександрійський
цукровий завод" (Покупець) 28.12.2012
укладено договір на купівлю-продаж
природного газу № 043/13-ПР (далі
по тексту - Договір).

За умовами укладеного Договору
Продавець зобов'язався передати у
власність Покупцю у 2013 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний
газ, видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а Покупець зобов'язався прийняти та
оплатити цей природний газ на умовах
цього Договору.

Газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для власних потреб. Покупець є кінцевим
споживачем (п.п. 1.1., 1.2. Договору).

В розділі 2 Договору сторонами
узгоджено помісячний обсяг природного
газу, що має бути переданий з 01 січня 2013
по 31 грудня 2013 року, та порядок його
зміни.

Згідно з пунктом 3.3. Договору
приймання-передача газу оформлюється
актами приймання-передачі газу, які
згідно п. 3.4. Договору є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

Розділ 5 Договору містить положення
щодо погодженої ціни газу та в пункті
6.1. Договору встановлено, що оплата за
газ з врахуванням вартості
транспортування територією України
проводиться покупцем виключно
грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться не пізніше ніж за 5
банківських днів до початку місяця
поставки газу;

- оплата в розмірі по 35% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться до 5 числа та до 15-го числа
поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками і діє в частині
поставки природного газу до 31.12.2013, а в
частині проведення розрахунків за газ
та послуг з його транспортування - до
повного погашення заборгованості (п.
11.1. Договору).

Господарський суд враховує, що
відповідно до Закону України "Про
засади функціонування ринку
природного газу" постачання природного
газу - це господарська діяльність на
ринку природного газу, що підлягає
ліцензуванню і полягає в наданні
послуг та пов'язана з реалізацією
природного газу безпосередньо
споживачам на підставі укладених з
ними договорів; газопостачальним
підприємством (постачальник) є суб'єкт
господарювання, що на підставі
ліцензії здійснює постачання
природного газу безпосередньо
споживачам згідно з укладеними
договорами; споживач - це юридична
особа або фізична особа - підприємець,
яка отримує природний газ відповідно
до договору про постачання природного
газу та використовує його як паливо або
сировину (ст. 1 Закону).

За вимогами статті 12 Закону України
"Про засади функціонування ринку
природного газу" постачання природного
газу здійснюється відповідно до
договору, за яким постачальник
зобов'язується поставити споживачеві
природний газ, якісні характеристики
якого визначено стандартами, в обсязі
та порядку, передбачених договором, а
споживач зобов'язується сплачувати
вартість прийнятого природного газу в
розмірі, строки та порядку,
передбачених договором.

З матеріалів справи слідує, що згідно
статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 травня 1998 р. N 747
(у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. N 724),
позивач є юридичною особою з предметом
діяльності - постачання природного та
скрапленого газу та інші види
діяльності.

Відповідач, в свою чергу, є споживачем
природного газу, у т.ч. на умовах
Договору, укладеного з позивачем у
даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на виконання умов Договору
поставив відповідачеві протягом січня
- березня 2013 року та жовтні - листопада
2013 року природний газ на загальну суму
27953572,38 грн., що підтверджується
відповідними актами
приймання-передачі. У названих актах
визначено фактичні обсяги переданого
газу, його ціна та остаточна вартість.
Акти підписано без зауважень
Постачальником, Покупцем, а також
газорозподільною організацією.

Відповідач за поставлений природний
газ розрахувався у повному обсязі,
однак прострочив оплату за поставлений
у листопаді 2013 року газ, у зв'язку з чим
позивач звернувся до суду із вимогами
про стягнення пені у розмірі 1068,49 грн.,
253,52 грн. 3% річних, 5000,00 грн. інфляційних
втрат.

Господарський суд враховує приписи
статей 11, 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу
України та статей 174, 193 Господарського
кодексу України, в силу яких договір є
підставою виникнення зобов'язань, які
повинні виконуватись належним чином і
в установлений законом строк.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Кожна сторона
повинна вжити всіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Згідно статті 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 714
Цивільного кодексу України до договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

Згідно загальних положень про
купівлю-продаж (ст. ст. 662-663, 689, 691-692
Цивільного кодексу України), продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором та у встановлений
договором строк. В свою чергу, покупець
зобов'язаний прийняти товар та
оплатити його за ціною, встановленою в
договорі та в обумовлений строк.

На підставі наведеного, відповідач
зобов'язаний оплатити повну вартість
отриманого газу в установлений
Договором строк.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу частини другої статті 193, статей
216, 218 Господарського кодексу України
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом, іншими
законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217, ч. 1 статті 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі (ст. 547 Цивільного кодексу
України).

Частина 6 ст. 232 Господарського кодексу
України передбачає, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Сторонами в п. 7.2. Договору встановлено,
що у разі невиконання Покупцем умов п.
6.1. цього Договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
Продавцю крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Вказані положення відповідають
зазначеним вище вимогам законодавства
щодо відповідальності за порушення
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові, чим спростовується
твердження відповідача про
однорідність штрафу та 3% річних.

Із наданого позивачем розрахунку
вбачається, що остаточний розрахунок у
розмірі 1000000,00 грн. за поставлений у
листопаді 2013 року газ, відповідач
здійснив 16.12.2013. Даний факт підтвердив і
сам відповідач у наданому відзиві на
позов.

Відтак позивач нарахував пеню у
розмірі 1068,49 грн. та 3% річних у розмірі
253,52 грн. за період з 14.12.2013 по 16.12.2013
включно на суму боргу 1000000,00 грн.

Періодом нарахування інфляційних
втрат на вказану суму боргу позивачем
визначено - грудень 2013 року.

Відповідно до п. 1.9. постанови Пленуму
ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.

Тому, період нарахування пені та 3%
річних повинен бути з 14.12.2013 по 15.12.2013.

Відповідно за вказаний період розмір
пені нарахованої на суму боргу у
розмірі 1000000,00 грн. складає 712,32 грн.:

1000000,00 грн. (сума боргу) х 0,035616 (подвійна
облікова ставка НБУ за один день) х 2
(два дні прострочки платежу) : 100 = 712,32
грн.;

розмір 3% річних - 164,38 грн.:

1000000,00 грн. (сума боргу) х 3 х 2 (два дні
прострочки платежу) : 365 : 100 = 164,38 грн.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 № 62-97р.

У вказаному листі зазначено, що сума,
внесена за період з 1 по 15 число
відповідного місяця, наприклад,
індексується за період з урахуванням
цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то
розрахунок починається з наступного
місяця. За аналогією якщо погашення
заборгованості відбулося з 1 по 15 число
відповідного місяця, інфляційний зміна
розраховується без урахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця -
інфляційний зміна розраховується з
урахуванням цього місяця.

У пункті 3.2 постанови Пленуму ВГСУ від
17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначено, що
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Враховуючи зазначене, а також приписи
п. 1.9 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №
14, що день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені, а також
сплату боргу - 16.12.2013, господарський суд
приходить до висновку про відсутність
підстав в даному випадку для стягнення
з відповідача збитків від інфляції у
розмірі 5000,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" про стягнення з ТОВ
"Олександрійський цукровий завод"
підлягають частковому задоволенню, а
саме в частині стягнення пені у розмірі
712,32 грн. та 3% річних у розмірі 164,38 грн.

У задоволені позову в іншій частині
господарський суд відмовляє.

Судовий збір у відповідності до правил
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 4.1 постанови Пленуму
ВГСУ від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України", правило ст. 49 ГПК України щодо
розподілу сум судового збору у
справах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог застосовується також і
у випадках, коли судовий збір сплачено
за мінімальною (визначеною Законом)
ставкою.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 49, 82-85, 87, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І
Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Олександрійський
цукровий завод" (28020, Кіровоградська
область, Олександрійський район, смт.
Приютівка, вул. Жовтнева, буд. 15, ) на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанії "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6,
ідентифікаційний код 20077720) - пеню у
розмірі 712,32 грн. та 3 % річних у розмірі
164,38 грн., а також 253,40 грн. судового
збору.

Наказ видати позивачу після набрання
рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Дніпропетровським апеляційним
господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається
через місцевий господарський суд, який
розглянув справу, протягом десяти днів
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.11.2014 року.

Суддя
В.Г. Кабакова