КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р. Справа№ 910/10039/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

Представники сторін:

позивача:не з'явився;

відповідача:Риков О.О., за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Українська транспортна страхова
компанія"

на рішення господарського суду
міста Києва від 01.07.2014

у справі № 910/10039/14 (суддя: Шкурдова
Л.М.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Дніпроінмед"

до Приватного акціонерного
товариства "Українська транспортна
страхова компанія"

про стягнення 32 373,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 01.07.2014 у справі № 910/10039/14
позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Українська транспортна
страхова компанія" на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Дніпроінмед"
страхове відшкодування в сумі 29918 грн.
08 коп. та витрати по сплаті судового
збору у розмірі 1688 грн. 44 коп.

Не погоджуючись із вказаним
рішенням місцевого господарського
суду, Приватне акціонерне товариство
"Українська транспортна страхова
компанія" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати,
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Українська транспортна страхова
компанія" на рішення господарського
суду міста Києва від 01.07.2014 у справі №
910/10039/14 передано на розгляд колегії
суддів Київського апеляційного
господарського суду у складі: Зеленіна
В.О. (головуючий), суддів Синиці О.Ф.,
Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.08.2014,
колегією суддів в зазначеному
складі, прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 08.09.2014р.

08.09.2014 позивач в судове засідання не
з'явився, повноважного представника в
судове засідання не направив, про
причини неявки суд не повідомив, не
зважаючи на те, що був повідомлений про
час та місце розгляду апеляційної
скарги належним чином відповідно до
вимог ст. 64, 86 Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.09.2014
розгляд справи відкладено на 06.10.2014.

25.09.2014 представником позивача через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду був поданий
відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014
розгляд справи відкладено на 27.10.2014.

27.10.2014 позивач в судове засідання
повторно не з'явився, повноважного
представника в судове засідання не
направив, про причини неявки суд не
повідомив, не зважаючи на те, що був
повідомлений про час та місце розгляду
апеляційної скарги належним чином
відповідно до вимог ст. 64, 86
Господарського процесуального кодексу
України.

Суд вважає, що зазначені обставини не є
перешкодою для розгляду справи,
оскільки про дату, час і місце судового
розгляду справи позивач повідомлений
належним чином.

Статтею 99 ГПК України передбачено, що в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Спір має бути вирішено господарським
судом у строк не більше двох місяців
від дня одержання позовної заяви (ч. 1
ст. 69 ГПК України).

Керуючись ст. 75 ГПК України колегія
суддів вважає за необхідне здійснити
перевірку рішення суду першої
інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними в
справі документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

На виконання вимог ухвали суду СПД
ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) надав суду належним
чином засвідчену копію Сертифіката
суб'єкта оціночної діяльності № 12154/11
від 05.07.2011 р.

Проте, сторони не виконали вимоги суду
та не надали розрахунки страхового
відшкодування, які підлягають виплаті,
з відповідним документальним
підтвердженням.

27.10.2014 представник скаржника в
судовому засіданні підтримав
апеляційну скаргу і просив суд її
задовольнити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
скаржника, колегія суддів встановила
наступне.

04.12.2013 у місті Дніпропетровську
трапилась дорожньо-транспортна
пригода (далі - ДТП), за участю
автомобілю марки "Богдан" модель 2110,
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_5, та транспортного засобу марки
"Хюндай" модель "Туксон", державний
номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6

Внаслідок ДТП були завдані механічні
пошкодження автомобілю "Богдан" модель
2110, державний номер НОМЕР_1, який був
застрахований у позивача, згідно
договору добровільного страхування
наземного транспорту № ТР-Д/12.11.2012/00926
від 12.11.2012.

Дорожньо - транспортна пригода
відбулася з вини водія автомобіля
марки "Хюндай" модель "Туксон",
державний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_6, що
підтверджується постановою
Амур-Нижньодніпрвського районного
суду м. Дніпропетровська від 08.01.2014 у
справі № 3/199/95/14.

Згідно звіту про оцінку вартості
матеріальної шкоди № 24/12/13 від 21.12.2013
встановлена вартість відновлювального
ремонту автомобіля марки "Богдан"
модель 2110, державний номер НОМЕР_1,
становить 37014,18 грн.

На виконання умов договору
добровільного страхування наземного
транспорту № ТР-Д/12.11.2012/00926 від 12.11.2012,
на підставі заяви страхувальника,
звіту про оцінку вартості матеріальної
шкоди № 24/12/13 від 21.12.2013, а також на
підставі страхового акту № 176/13 від
30.01.2014, позивач виплатив страхувальнику
страхове відшкодування в розмірі 33737,25
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 4681 від 30.01.2014.

В зв'язку з тим, що цивільно - правова
відповідальність власника
транспортного марки "Хюндай" модель
"Туксон", державний номер НОМЕР_2,
застрахована у відповідача згідно з
Полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/4425609, 01.02.2012 позивач
звернувся до відповідача з заявою (вих.
№ 317 від 11.03.2014) на виплату
відшкодування в порядку регресу в якій
просив здійснити виплату в розмірі
33373,25 грн.

Проте, заява залишились без відповіді
та реагування, що і стало підставою для
звернення позивача з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги є такими, що
спростовуються матеріалами справи, а
тому не дають підстав для скасування
прийнятого у справі судового рішення з
огляду на наступне.

Стаття 22 Цивільного кодексу України
встановлює, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу
України страховик здійснює страхову
виплату відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу
України встановлено, що до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

В статті 1187 ЦК України наведено
визначення: „Джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб".

Згідно із п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про
страхування" визначено, що майнові
інтереси, які пов'язані із володінням,
користуванням і розпорядженням майном,
а також інтереси, пов'язані з
відшкодуванням страхувальником
заподіяної ним шкоди особі або її
майну, а також шкоди, заподіяної
юридичній особі (страхування
відповідальності) віднесені до
об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхова
сума - грошова сума, в межах якої
страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхове
відшкодування - це страхова виплата,
яка здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України
„Про страхування" страховик має право
вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27
березня 1992 року "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" суди, розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, а між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Згідно статті 228 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Таким чином, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 37.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" передбачено
право страховика за договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власника
транспортного засобу в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілим або
погодженим з ними підприємствам,
установам та організаціям, що надають
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

З огляду на викладене вище, відповідач
є відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля марки
"Богдан" модель 2110, державний номер
НОМЕР_1, а до позивача як страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором перейшло право вимоги до
особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідно до ст. 22 Закону України " Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів ", при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 зазначеного Закону України "
Про обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів"
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Частиною 1 ст. 5 Закону України " Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні " визначено, що суб'єктами
оціночної діяльності є: суб'єкти
господарювання - зареєстровані в
установленому законодавством порядку
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, а також
юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

Відповідно до абз.10 ч. 2 ст. 7 зазначеного
Закону України, проведення оцінки
майна є обов'язковим у випадку
визначення збитків або розміру
відшкодування.

Згідно ст. 34 Закону України " Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні ", а також
п. 4.3 Методики товарознавчої експертизи
та оцінки колісних транспортних
засобів, затвердженої спільним Наказом
Міністерства юстиції України, Фонду
державного майна України, як належний
доказ розміру заподіяної шкоди,
вартості та об'єму необхідних для
проведення відновлення пошкодженого
транспортного засобу робіт, - має бути
наданий відповідний звіт суб'єкта
оціночної діяльності.

Таким чином, звіт про оцінку вартості
матеріальної шкоди № 24/12/13 від 21.12.2013, є
належним доказом розміру заподіяної
шкоди, вартості та об'єму необхідних
для проведення відновлення
пошкодженого транспортного засобу
робіт, відповідно до ст. 34 Закону
України " Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні ", а також п. 4.3 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої спільним Наказом
Міністерства юстиції України, Фонду
державного майна України, а тому
твердження скаржника про
необґрунтованість стягуваної суми є
безпідставними та необґрунтованими.

З оскаржуваного рішення вбачається, що
місцевий господарський суд встановив,
що страхове відшкодування, виплачене
Позивачем на користь Страхувальника,
було розраховане без урахування зносу
транспортного засобу марки "Богдан"
модель 2110, державний номер НОМЕР_1, що є
порушенням наведеної норми
законодавства.

Відповідно до Звіту про оцінку
вартості матеріальної шкоди № 24/12/13 від
21.12.2013, вартість відновлювального
ремонту автомобіля марки "Богдан"
модель 2110, державний номер НОМЕР_1, з
урахуванням зносу транспортного
засобу, становить 30918,08 грн.

Пунктами 12.1. ст. 12 Закону встановлено,
що страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи (частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування).

Згідно з Полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, укладеним
Відповідачем зі своїм страхувальником,
ліміт відповідальності по майну - 50000,00
грн., розмір франшизи становить 1000,00
грн.

Враховуючи зазначене, місцевий
господарський суд дійшов
обґрунтованого висновку, що розмір
страхової виплати, яка підлягає
відшкодуванню Відповідачем на користь
Позивача в порядку регресу, складає
29918,08 грн.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України скаржник не надав ні до суду
першої інстанції ні до суду
апеляційної інстанції докази які б
підтверджували його вимоги та
заперечення.

Отже, факт наявності заборгованості у
відповідача перед позивачем належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
01.07.2014 у справі № 910/10039/14 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
транспортна страхова компанія"
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду міста Києва від
01.07.2014 у справі № 910/10039/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/10039/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко