ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.10.2014
Справа № 908/4405/14

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши
матеріали

за позовом ОСОБА_1, м. Запоріжжя,

до відповідача-1: ОСОБА_2, м. Запоріжжя,

до відповідача-2: ОСОБА_3, м. Запоріжжя,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача-2: ТОВ «Багіра груп», м.
Київ,

про визнання недійсним договору №0814/02
від 29.08.2014р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької
області звернувся ОСОБА_1 з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - ТОВ
«Багіра груп», про зобов'язання
припинити порушення законних прав та
інтересів учасника ТОВ «Запорізький
індустріально-механічний завод» з боку
ОСОБА_3, визнання недійсним договору по
наданню охоронних послуг №0814/02 від
29.08.2014р. Також подано заяву про
забезпечення позову.

Вивчивши матеріали позовної заяви,
господарським судом встановлено, що
позовна заява не підлягає прийняттю до
розгляду у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 21 ГПК України
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.
Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.
Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу.

Статтею 1 ГПК України визначено, що
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземці), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Позивач пред'явив позов до фізичних
осіб, які не є суб'єктами
підприємницької діяльності, з
посиланням на те, що між сторонами
справи існує корпоративний спір з
приводу реалізації позивачем права на
прийняття участі в управлінні справами
товариства.

Разом із цим, спір між зазначеними у
позові громадянами не є корпоративним,
виходячи з наступного.

Так, у п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України
передбачено, що господарським судам
підвідомчі справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств,
що пов'язані із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів.

З наведеної норми ст. 12 ГПК України
вбачається, що корпоративні спори
випливають з правовідносин, пов'язаних
зі створенням, діяльністю та
припиненням господарських товариств.

Відповідно до п. 1.1 рекомендацій
Президії Вищого господарського суду
України №04-5/14 від 28.12.2007р. пункт 4
частини першої статті 12 ГПК передбачає
такий склад сторін корпоративного
спору: 1) учасник (акціонер, засновник)
господарського товариства, в тому
числі такий, що вибув, та товариство або
2) учасники (акціонери, засновники)
господарського товариства у спорі між
ними, пов'язаному із створенням,
діяльністю, управлінням та припиненням
цього товариства.

До виключної компетенції
господарських судів відносяться
справи у спорах між учасниками
(акціонерами, засновниками)
господарського товариства та
господарським товариством, пов'язані з
реалізацією та захистом корпоративних
прав.

Відповідно до п. 1.3 рекомендацій
Президії Вищого господарського суду
України №04-5/14 від 28.12.2007р. стороною
корпоративного спору може бути також
учасник, що вибув з товариства.

Таким чином, з викладених правових норм
та роз'яснень слідує, що спори за участю
фізичних осіб, які не є учасниками
господарського товариства або
учасниками, що вибули з товариства, за
своїм суб'єктним складом не є
корпоративними.

В даному випадку заявлено позов до
ОСОБА_3, який не є учасником ТОВ
«Запорізький індустріально-механічний
завод», що підтверджується Статутом
товариства, доданим до позовної заяви,
і витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців. Той факт, що ОСОБА_3
діяв на підставі довіреності б/н від
26.08.2014р., виданою гр.ОСОБА_2, який є
учасником ТОВ «Запорізький
індустріально-механічний завод», не
дає йому прав учасника товариства.

Згідно з ст.237 Цивільного кодексу
України представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє. Не є
представником особа, яка хоч і діє в
чужих інтересах, але від власного
імені.

Натомість зі змісту оспорюваного
договору, доданого до позовної заяви,
вбачається, що гр.ОСОБА_3 уклав цей
договір не від імені особи, яка видала
йому довіреність, а від свого імені,
хоча і в інтересах гр.ОСОБА_2, про що
свідчить посилання в спірному договорі
на довіреність від 26.08.14р. № НАВ 802142.

Крім того, навіть у випадку належного
представництва за приписами норм глави
17 ЦК України представник своїми діями
створює права та обов'язки для особи,
яку він представляє, а не для себе.

Таким чином, фізична особа, яка
зазначена відповідачем-2 у позовній
заяві, не може бути учасником
господарського спору та відповідачем
саме у господарській справі, а тому
спір за його участю не підвідомчий
господарському суду.

В частині позовних вимог до ОСОБА_2 спір
також не є корпоративним, виходячи з
наступного.

У ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу
України визначено, що корпоративні
права - це права особи, частка якої
визначається у статутному капіталі
(майні) господарської організації, що
включають правомочності на участь цієї
особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Пунктом 4.1 статуту ТОВ «Запорізький
індустріально-механічний завод»
передбачено, що учасники товариства
мають право брати участь в управлінні
справами товариства.

Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 10 Закону України
«Про господарські товариства»
учасники товариства мають право брати
участь в управлінні справами
товариства, але в порядку, визначеному
в установчих документах, за винятком
випадків, передбачених цим Законом.

Зокрема, суд зазначає, що право
учасника на участь в управлінні
справами товариства реалізується
через участь в органах управління
товариством.

У п. 5 статуту ТОВ «Запорізький
індустріально-механічний завод»
визначено, що органами управління
товариства є збори учасників (вищий
орган), генеральний директор
(виконавчий орган) та ревізійна комісія
(контрольний орган).

Відповідно до п. 6.1 статуту ТОВ
«Запорізький індустріально-механічний
завод» вищим органом товариства є
збори учасників. У п. 6.5 статуту
закріплена виключна компетенція
зборів учасників. Поточною діяльністю
товариства згідно з п. 7.1 статуту керує
генеральний директор товариства, який
призначається зборами. Генеральним
директором може бути як один з
учасників товариства, так і особа не з
числа учасників.

Як вбачається з тексту спірного
договору, цей договір укладений між
гр.ОСОБА_3 , який виступає замовником за
договором, в інтересах ОСОБА_2 та ТОВ
«Багіра груп» (виконавець). При цьому в
договорі не зазначено, що оспорюваний
договір укладений від імені ОСОБА_2 чи
від імені або в інтересах ТОВ
«Запорізький індустріально-механічний
завод». Посилань на те, що ОСОБА_2
виступає представником або посадовою
особою ТОВ «Запорізький
індустріально-механічний завод»
спірний договір не містить.

Отже, спірний договір укладений
гр.ОСОБА_3, який і є стороною спірного
договору, оскільки договір укладений
від його імені, а не учасником
товариства ОСОБА_2 чи товариством з
обмеженою відповідальністю
«Запорізький індустріально-механічний
завод».

Суд зазначає, що корпоративні права
позивача на управління справами
товариства реалізуються через його
участь в зборах учасників. Однак
питання укладення господарських
договорів відповідно до п. 6.5 статуту
ТОВ «Запорізький
індустріально-механічний завод» не
відноситься до виключної компетенції
зборів учасників. Відповідно до п. 7.1, 7.2
статуту товариства поточною
діяльністю товариства керує
генеральний директор, який вирішує всі
питання діяльності товариства, окрім
віднесених до виключної компетенції
зборів учасників.

Предмет спірного договору в даному
випадку не стосується саме
корпоративних прав позивача на участь
в зборах учасників при прийнятті
рішень щодо управління справами
товариства, оскільки спірний договір
товариством не укладався та не
випливає з його діяльності. Укладення
спірного договору неуповноваженою
особою може бути підставою для
оскарження цього договору самим
товариством як юридичною особою,
відносно якої укладено цей договір,
якщо товариство вбачає в укладенні
цього договору порушення своїх прав.

Таким чином, спір між позивачем та
відповідачем-1 (гр.ОСОБА_2) не є
корпоративним, оскільки він не
випливає з діяльності самого ТОВ
«Запорізький індустріально-механічний
завод», права на управління яким має
позивач, а спірний договір укладений
не учасником товариства, а гр. ОСОБА_3

Крім того, як зазначалось вище, учасник
товариства ОСОБА_2 не є стороною
спірного договору, а предметом даного
договору не є корпоративні права щодо
управління справами товариства. Інші
дії ОСОБА_2, що не входять до
правомочностей його, як учасника
товариства, не відносяться до
корпоративних прав по управлінню
товариством і можуть бути оскаржені в
порядку цивільного судочинства в
загальному суді.

Таким чином, вирішення даного спору не
належить до компетенції
господарського суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України суддя
відмовляє у прийнятті позовної заяви,
якщо заява не підлягає розгляду в
господарських судах України.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в
прийнятті позовної заяви до розгляду. У
зв'язку з цим клопотання про
забезпечення позову судом залишається
без розгляду.

Крім того, суд звертає увагу позивача,
що відповідно до п. 26 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» особами, які
беруть участь у справі про визнання
правочину недійсним, є насамперед
сторони правочину. В даному позові
сторона спірного правочину ТОВ «Багіра
груп» визначена третьою особою у
справі, а не відповідачем.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62, ст. 86
Господарського процесуального кодексу
України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в прийнятті позовної заяви.

Позовні матеріали надіслати позивачу.

Додаток: позовна заява б/н від 27.10.2014 р. з
матеріалами всього на 30 арк., в тому
числі оригінали квитанцій від 28.10.2014р.
на суму 1218,00 грн. та 1827,00 грн., опис
вкладення від 27.10.2014р. на ім'я ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, фіскальний чек №7940, №7941 від
27.10.2014р.

Суддя
Т.В.Мойсеєнко