КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р. Справа№ 910/13769/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Гаврилиця Д.М. -
представник за дов. №578/17 від 08.01.2014р.;

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"

на рішення Господарського суду м.
Києва від 18.08.2014 р.

у справі № 910/13769/14 (суддя: Цюкало Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Українська акціонерна
страхова компанія "АСКА"

до Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"

про стягнення 5020547,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватного акціонерного товариства
"Українська акціонерна страхова
компанія "АСКА" (далі - позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" (далі
- відповідач) про стягнення
звідповідача суми вкладу у розмірі 5000
000,00 грн.; суму процентів за
користування вкладом (з 15.06.2014р.) у
розмірі 20547,95 грн., що разом складає
5020547,95 грн.

18.08.2014р. представником позивача було
подано до суду першої інстанції заяву
про зменшення позовних вимог,
відповідно до якої позивач вказав, що
відповідач сплатив проценти за
користування вкладом. На підставі
викладеного, Позивач просив суд першої
інстанції стягнути з відповідача 5000
000,00 грн.

Рішенням Господарського суду
міста Києва від 18.08.2014 р. позов
Приватного акціонерного товариства
"Українська акціонерна страхова
компанія "АСКА" - задоволено повністю.
Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення суду , на користь
Приватного акціонерного товариства
"Українська акціонерна страхова
компанія "АСКА" на будь-який рахунок,
виявлений державним виконавцем під час
виконання рішення суду, грошові кошти:
суму вкладу у розмірі 5 000 000,00 грн. та
витрати по сплаті судового збору у сумі
73080,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним
рішенням, Публічне акціонерне
товариство "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" звернулося з
апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду, в
якій просить скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
18.08.2014р. у справі №910/13769/14 та прийняти
нове рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що Господарський суд міста Києва
неповно з'ясував обставини справи,
визнав обставини встановленими, які є
недоведеними і мають значення для
справи, неправильно застосував норм
матеріального права.

Крім того, апелянт зазначає, що він
перебуває в скрутному фінансовому
становищі, що в свою чергу унеможливлює
виконання умов спірного договору.

Ухвалою Київського апеляційного
Господарського суду від 19.09.2014 р.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" було
прийнято до провадження.

16.10.2014р. в судовому засіданні була
оголошена перерва на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Представник відповідача в
засідання Київського апеляційного
господарського суду 06.11.2014р. не
з'явився, був належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання, що підтверджується
розпискою про час та місце розгляду
справи.

Крім того, враховуючи, що судом явка
уповноважених представників сторін в
судове засідання обов'язковою не
визнавалася, відповідач не скористався
належними йому процесуальними правами
приймати участь в судовому засіданні
06.11.2014р., Київський апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи у
відсутності представника відповідача
за наявними в ній матеріалами на
підставі ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що рішення Господарського
суду міста Києва від 18.08.2014р. підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" - без
задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 28.07.2011р. між
Приватним акціонерним товариством
"Українська акціонерна страхова
компанія АСКА" (вкладник) та Публічним
акціонерним товариством
"Всеукраїнський акціонерний банк"
(банк) було укладено Генеральний
договір про здійснення вкладних
операцій №1115-НВ від 28.07.2011р. (далі -
Генеральний договір).

Відповідно до п. 1.1. Генерального
договору, даний договір визначає
загальні умови і порядок проведення
між банком та вкладником вкладних
операцій.

Згідно п. 1.2. Генерального договору
термін "вкладні операції" в пункті 1.1.
цього договору визначаються операції з
розміщення вкладником в банку належних
йому вільних грошових коштів на
рахунок №0043/980 в національній
валюті України або в іноземній валюті,
при яких банк зобов'язується своєчасно
повернути вкладнику суму вкладу і
сплачувати проценти за його
використання.

Так, межах Генерального договору на
умовах визначених Додатковою угодою №1
від 28.07.2011р. до Генерального договору
ПрАТ "УАСК АСКА" розмістило у ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний Банк"
вклад в сумі 5000000,00грн. (далі - вклад).

Відповідно до п. 2 додаткової угоди №1
від 28.07.2011р. до Генерального договору
термін повернення банком вкладу
вкладнику - 28.07.2012р.

В подальшому як правильно встановлено
судом першої інстанції умови
розміщення вкладу змінювалися
додатковими угодами до Генерального
договору, а саме:

- 30.07.2013р. між позивачем та відповідачем
була укладена додаткова угода №3 до
Генерального договору, пунктом 2 якої
був встановлений строк повернення
банком вкладу вкладнику - 30.08.2013р.;

- 30.08.2013р. між позивачем та відповідачем
була укладена додаткова угода №7,
пунктом 2 якої був встановлений строк
повернення банком вкладу вкладнику -
04.03.2014р.;

- 04.03.2014р. між позивачем та відповідачем
була укладена додаткова угода №8,
пунктом 2 якої був встановлений строк
повернення банком вкладу вкладнику -
04.04.2014р.;

- 04.04.2014р. між позивачем та відповідачем
була укладена додаткова угода №9,
пунктом 2 якої був встановлений строк
повернення банком вкладу вкладнику -
15.06.2014р..

Позивач також наголошує на тому, що
згідно укладених між Позивачем та
Відповідачем додаткових угод до
Генерального договору №2 від 27.07.2012 та
№5 від 22.07.2013 був подовжений строк дії
Генерального договору до 30.08.2013 та
17.07.2014 відповідно.

Також, на підставі укладених між
Позивачем та Відповідачем додаткових
угод до Генерального договору №3 від
30.07.2012 та №6 від 30.08.2013 змінювався номер
рахунку розміщення Вкладу.

Згідно загальних умов проведення
вкладних операцій, встановлених п. 4.1.
Генерального договору, за користування
Вкладом Банк зобов'язувався сплачувати
Вкладнику проценти за ставкою
зазначеною у відповідній додатковій
угоді до цього договору.

Згідно із п. 3 Додаткової угоди №9 від
04.04.2014 до Генерального договору,
процентна ставка за Вкладом була
встановлена у розмірі 25% річних.

Пунктом 4.4. Генерального договору було
встановлено, що проценти повинні
нараховуватися від дня, наступного за
днем надходження коштів на Рахунок, до
дня, який передує поверненню Вкладу
Вкладнику або списанню Вкладу з
Рахунку з інших підстав, передбачених
цим договором та/або чинним
законодавством України.

Відповідно до пунктів 2, 9 Додаткової
угоди №9 від 04.04.2014 до Генерального
договору та пункту 5.1. Генерального
договору, Банк зобов'язаний був
повернути Вкладнику вклад 15.06.2014 на
реквізити зазначені у п. 10 вказаної
додаткової угоди.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи та правильно встановлено судом
першої інстанції відповідачем були
порушені вищевказані умови
Генерального договору та додаткової
угоди №9 від 04.04.2014р. до Генерального
договору, оскільки у встановлений п. 2
додаткової угоди №9 від 04.04.2014р. до
Генерального договору строк (15.06.2014р.)
відповідач не повернув позивачу суму
вкладу.

Зважаючи на вищевикладене, позивач
20.06.2014р. направив відповідачу претензію
(вих. №1096/17) щодо повернення вкладу
протягом трьох календарних днів з
моменту отримання претензії з
урахуванням процентів, нарахованих до
дня, який передує фактичному дню
повернення вкладу. Претензія №1096/17 від
20.06.2014р. була отримана відповідачем
23.06.2014р., що підтверджується накладною
№3355814 та реєстром адресного
обслуговування №5 від 23.06.2014р.
кур'єрської служби доставки, наявних в
матеріалах справи.

Відповідач в свою чергу відповіді на
претензію не надав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного
Генерального договору, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку, що даний правочин за своєю
правовою природою є договором
банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного
кодексу України за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) або для неї грошову
суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 3 ст. 1058 Цивільного кодексу
України до відносин банку та вкладника
за рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1060 Цивільного
кодексу України договір банківського
вкладу укладається на умовах видачі
вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу)
або на умовах повернення вкладу зі
спливом встановленого договором
строку (строковий вклад). Договором
може бути передбачено внесення
грошової суми на інших умовах її
повернення. За договором банківського
вкладу незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

Згідно з п.3.3 глави 3 Постанови
Правління Національного банку України
"Про затвердження Положення про
порядок здійснення банками України
вкладних (депозитних) операцій з
юридичними і фізичними особами" № 516
від 03.12.2003 р. Банки повертають вклади
(депозити) та сплачують нараховані
проценти у строки, що визначені умовами
договору банківського вкладу
(депозиту) між вкладником і банком.

За договором банківського вкладу
(депозиту) незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, розміщених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного
виконання) банком вимоги фізичної
особи про повернення вкладу (депозиту)
або його частини (документ на переказ /
заява про повернення коштів тощо) /далі
- вимога/ банк зобов'язаний: прийняти
вимогу шляхом проставлення на ній: дати
отримання, підпису уповноваженої
особи, відбитка штампа банку та видачі
фізичній особі письмового
повідомлення про невиконання
(неналежне виконання) цієї вимоги із
зазначенням причини, дати взяття
вимоги на облік, дати видачі
повідомлення, прізвища, ім'я та по
батькові уповноважених осіб і відбитка
печатки банку; взяти вимогу на облік за
відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу
відповідно до умов договору
банківського вкладу (депозиту). Після
виконання вимоги банк списує вимогу з
відповідного позабалансового рахунку.

Відповідно до ч. 3 ст. 1058 Цивільного
кодексу України до відносин банку та
вкладника за рахунком, на який внесений
вклад, застосовуються положення про
договір банківського рахунка (глава 72
цього Кодексу), якщо інше не
встановлено цією главою або не
випливає із суті договору банківського
вкладу.

Згідно ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу
України обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду у випадках, встановлених
законом.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідні положення також
визначаються у ч.1 статті 193
Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України та ч.7 ст. 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не допускається, крім
випадку коли право такої відмови
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач станом на час прийняття
спірного рішення не перерахував на
поточний рахунок позивача суму вкладу,
всупереч умов договору та норм чинного
законодавства України.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд не приймає як
належне твердження, що останній
перебуває в скрутному фінансовому
становищі, що в свою чергу унеможливлює
виконання умов спірного договору,
оскільки скрутне становище не може
бути підставою для звільнення від
виконання господарських зобов'язань.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
місцевим господарським судом повно і
всебічно з'ясовані всі обставини
справи та надано їм належну правову
оцінку.

Доводи апелянта щодо неправильного
застосування норм матеріального права
не знайшли свого підтвердження.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що прийняте
господарським судом рішення
відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для
скасування чи зміни рішення, в тому
числі, з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення
Господарського суду міста Києва від
18.08.2014р. у справі №910/13769/14 підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" -
задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 18.08.2014р. у справі №910/13769/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13769/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.В. Сулім

Судді
О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк