ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2014 р.Справа № 922/3745/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Харківського обласного
комунального підприємства "Дирекція
розвитку інфраструктури території", м.
Харків до Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі", м. Харків про визнання
укладеним договору за участю
представників:

позивача - Геворкян Г.Г., довіреність №
250 від 09.01.2014 року;

відповідача - Ващенко Т.Д., довіреність
№ 38-4055/391 від 27.10.2010 року

ВСТАНОВИВ:

Харківське обласне комунальне
підприємство "Дирекція розвитку
інфраструктури території", м. Харків
(позивач) звернулось до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою до відповідача - Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі", м. Харків про визнання
укладеним між позивачем та
відповідачем договору про надання
послуг з централізованого
водопостачання № 376 від 28.07.2014 року, з
протоколом розбіжностей від 02.03.2014
року, в редакції позивача. В
обґрунтування своїх позовних вимог,
позивач посилається, зокрема, на ст.ст.
11-16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20,
179, 181, 187 Господарського кодексу
України. Також, до стягнення заявлені
судові витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 05 вересня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/3745/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 25 вересня 2014 року о 10:20.

Ухвалами господарського суду
Харківської області від 25 вересня 2014
року усне клопотання позивача про
відкладення розгляду справи
задоволено та розгляд справи
відкладено на 21 жовтня 2014 року о 10:20; від
21 жовтня 2014 року розгляд справи
відкладено на 03 листопада 2014 року об
11:00, відповідно до приписів ст. 77 ГПК
України.

03.11.2014 року через канцелярію суду, до
матеріалів справи від позивача
надійшли: письмові пояснення по справі
(вх. №№ 38372/14, 38436/14), які досліджено та
долучено судом до матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився, заявлені позовні вимоги
підтримав повністю та наполягав на їх
задоволенні.

Відповідач в призначене судове
засідання з'явився, проти заявленого
позову заперечив частково, а саме,
заперечував проти п. 4.7 та п. 6.3.5
Договору, які позивач просить суд
викласти в його редакції.

За висновками суду, в матеріалах справи
№ 922/3745/14 є достатньо документів, які
мають значення для правильного
вирішення спору та які є необхідними
для прийняття повного і обґрунтованого
судового рішення.

Дослідивши матеріали господарської
справи № 922/3745/14, заслухавши пояснення
учасників судового процесу, всебічно
та повно дослідивши надані учасниками
судового процесу докази і таким чином
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, суд встановив
наступне.

Позивач - Харківське обласне
комунальне підприємство "Дирекція
розвитку інфраструктури території", на
підставі ліцензії серії АВ № 39127,
виданою Харківською обласною
державною адміністрацією, відповідно
до рішення № 84 від 02.03.2011 року здійснює
діяльність з надання споживачам послуг
з централізованого водопостачання о с.
Солоницівка та інших районах
Харківської області.

Відповідно до Рішення XL сесії VI
скликання Солоницівської селищної
ради № 16 від 22.08.2013 року позивача у
справі - Харківське обласне комунальне
підприємство "Дирекція розвитку
інфраструктури території" визнано
виконавцем послуг з централізованого
опалення та централізованого
постачання холодної води в смт.
Солоницівка та с. Подвірки.

Звертаючись з даним позовом до
господарського суду, позивачем
зазначено, що 28.07.2014 року з метою
укладання договору про надання послуг
з централізованого водопостачання,
позивачем надіслано на адресу
відповідача два примірника проекту
договору № 376 від 28.07.2014 року, про
надання послуг з централізованого
водопостачання.

Відповідач, 14.08.2014 року своїм листом №
23-2873 повернув на адресу позивача один
примірник підписаного договору з
протоколом розбіжностей щодо окремих
пунктів договору, а саме, не
врегульованими між сторонами
залишились пункти 4.7 та 6.3.5 договору №
376 від 28.07.2014 року.

Так, дослідивши зміст спірних пунктів
договору судом встановлено наступне.

В редакції позивача -
Харківського обласного комунального
підприємства "Дирекція розвитку
інфраструктури території пункт 4.7
Договору викладено: "Споживач
щомісячно - до 25 числа поточного місяця,
подає Надавачу послуг звіт про
фактичні обсяги споживання води згідно
показань засобів обліку".

Пункт 6.3.5 Договору в редакції позивача:
"перешкоджання або недопущення до
систем водопостачання працівників
Надавача послуг при виконанні ними
службових обов'язків - штраф у розмірі
0,5% вартості послуг з централізованого
водопостачання, отриманих в
попередньому розрахунковому періоді".

Відповідач під час розгляду справи
проти вищенаведених пунктів
заперечував повністю та просив суд в
пункті 4.7 Договору в першому реченні
вислів "до 25 числа поточного місяця"
замінити на вислів "на останню дату
звітного періоду" та доповнити
висловом: "з урахуванням умов пункту 2.1
Договору".

В обґрунтування своїх заперечень з
приводу запропонованого позивачем п. 4.7
в його редакції, відповідачем
зазначено, що нарахування за гаряче
водопостачання споживачам
здійснюється за фактичні дні подачі
гарячої води та кількість годин подачі
за календарний місяць.

Відповідачем наголошено, що згідно з п.
18 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630,
розрахунковим періодом для оплати
послуг е календарний місяць.

Із запропонованим позивачем пунктом
6.3.5 відповідач - КП "Харківські теплові
мережі" не погодився і просив суд
вилучити цей пункт з тексту договору.

Зокрема, з приводу своїх заперечень
стосовно запропонованого позивачем
пункту 6.3.5 договору, відповідачем
наголошено. що така штрафна санкція не
передбачена жодним нормативним актом у
даній сфері господарської діяльності.

На підставі вищенаведених обставин,
позивач звернувся з даним позовом до
господарського суду, в якому просить
суд визнати укладеним між позивачем -
Харківським обласним комунальним
підприємством "Дирекція розвитку
інфраструктури території" та
відповідачем - Комунальним
підприємством "Харківські теплові
мережі" договір про надання послуг з
централізованого водопостачання № 376
від 28.07.2014 року, з протоколом
розбіжностей від 14.08.2014 року та
протоколом врегулювання розбіжностей
від 02.03.2014 року, в редакції позивача.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них суд
виходить з наступного.

Згідно частини 5 статті 231 ГК України у
разі недосягнення згоди між сторонами
щодо встановлення та розміру штрафних
санкцій за порушення зобов'язання спір
може бути вирішений в судовому порядку
за заявою заінтересованої сторони
відповідно до вимог цього Кодексу.

Конституція України (ст.19) встановлює,
що правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Згідно п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України однією із
загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору.
Статтею 627 ЦК України (свобода договору)
встановлено наступне. Відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

До загальних принципів господарювання
відноситься свобода підприємницької
діяльності у межах, визначених законом,
заборона незаконного втручання
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, їх посадових
осіб у господарські відносини (ст.6 ГК
України).

Відповідно ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями (ч.1 ст. 179 ГК України).

Порядок укладення договору визначено
ст.ст. 638-650 ЦК України, 179-187 ГК України.

У відповідності до ст. 649 ЦК України
розбіжності, що виникли між сторонами
при укладенні договору на підставі
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим, органу місцевого самоврядування
та в інших випадках, встановлених
законом, вирішуються судом.
Розбіжності, що виникли між сторонами
при укладенні договору не на підставі
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим, органу місцевого самоврядування,
можуть бути вирішені судом у випадках,
встановлених за домовленістю сторін
або законом.

Згідно ст. 179 ГК України укладення
господарського договору є обов'язковим
для сторін, якщо він заснований на
державному замовленні, виконання якого
є обов'язком для суб'єкта
господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 187 ГК України
спори, що виникають при укладанні
господарських договорів за державним
замовленням, або договорів, укладення
яких є обов'язковим на підставі закону
та в інших випадках, встановлених
законом, розглядаються судом. Інші
переддоговірні спори можуть бути
предметом розгляду суду у разі якщо це
передбачено угодою сторін або якщо
сторони зобов'язані укласти певний
господарський договір на підставі
укладеного між ними попереднього
договору.

Відповідно до ст. 199 ГК України,
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу.

Відповідно до приписів частини 4 статті
231 ГК України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

В даному випадку, відповідач заперечує
проти встановлення у договорі видів
забезпечення виконання зобов'язань,
які не передбачені діючим
законодавством, як і заперечує проти
запропонованого позивачем у своїй
редакції пункту 4.7 договору.

Із обставин справи вбачається, що в
предмет доказування позивача, входить
доведення наявності правового акта
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування,
передбачених ч.2 ст.649 ЦК України, та/або
наявність прямої вказівки закону, яка
би встановлювала обов'язковість
укладення спірного договору, як це
передбачено ст.ст. 179, 187 ГК України.

Проте в даному випадку позивач доказів
наявності таких фактів суду не надав.
Позивач не навів прямої вказівки
Закону України, яка б встановлювала
обов'язковість укладення спірного
договору саме в редакції позивача.

За таких обставин, суд не вбачає
правових підстав для відступлення від
принципів свободи підприємницької
діяльності та свободи договору (ст.627 ЦК
України) і для спонукання відповідача
до укладення договору із позивачем на
визначених позивачем умовах.
Відповідно, суд приходить до висновку
про необхідність відмови в позові.

Судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами (ст.4-3 ГПК України).

В силу статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог заперечень.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, в задоволенні позову
Харківського обласного комунального
підприємства "Дирекція розвитку
інфраструктури території" суд
відмовляє повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України,
відповідно до якої судові витрати у
даній справі покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129
Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33,
34, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу,
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 10.11.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв