ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.11.2014 Справа № 920/1620/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Липоводолинського
районного міжгосподарського комбінату
по наданню комунальних послуг
сільському населенню
«Райсількомунгосп», смт. Липова Долина,
Сумська область

про стягнення 35 955 грн. 88 коп.

Суддя Б.І. Лиховид

За участі представників сторін:

від позивача: Демчук О.В., довіреність
№ 14-94 від 18.04.2014р.

від відповідача: не прибув

у судовому засіданні брала участь
секретар с/з Ейсмонт М.О.

Суть спору: позивач у позовній заяві
просить суд стягнути з відповідача на
свою користь за прострочення виконання
відповідачем своїх договірних
зобов`язань по виконанню умов договору
купівлі-продажу природного газу №
12/965-БО-29 від 28.08.2012р. суму, на яку
змінилась сума боргу внаслідок
інфляційних процесів у розмірі 671 грн. 42
коп., суму 3% річних від простроченої
суми у розмірі 1 971 грн. 44 коп., пеню у
розмірі 9 857 грн. 22 коп., 7 відсотків
штрафу з простроченої суми у розмірі 23
455 грн. 79 коп., а всього 35 955 грн. 88 коп., а
також витрати по сплаті судового збору
у розмірі 1 827 грн. 00 коп.

16.10.2014 від відповідача надійшли до
суду заперечення на позовну заяву, в
яких відповідач зазначає, що
заборгованість, на яку позивач
посилається у позовній заяві, стягнута
рішенням господарського суду Сумської
області від 04.11.2013р., яке на даний момент
перебуває на стадії примусового
виконання та частково вже виконано.

У даному судовому засіданні
представник позивача підтримує
позовні вимоги повністю.

Представник відповідача у дане
судове засідання не прибув, проте суду
була подана заява від 05.11.2014р., в якій
відповідач зазначає, що
заборгованість, на яку позивач
посилається у позовній заяві, стягнута
рішенням господарського суду Сумської
області від 04.11.2013р. у справі № 920/1697/13,
на підтвердження чого до даної заяви
долучена копія вказаного рішення суду.
Копія судового рішення від 04.11.2013р. у
справі № 920/1697/13 оглянута судом та
долучається до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, оцінивши надані
докази, суд встановив:

Між позивачем та відповідачем
28.08.2012р. був укладений договір
купівлі-продажу природного газу №
12/965-БО-29, відповідно до п. 1.1 якого
позивач зобов`язався передати у
власність відповідача у 2012 році
природний газ, а відповідач
зобов`язався прийняти та оплатити цей
природний газ на умовах даного
договору.

Пунктом 5.2 вказаного договору
сторони визначили ціну за 1000 куб. м.
газу, а також тариф на транспортування
природного газу магістральними та
розподільними трубопроводами.

Згідно п. 6.1 договору, остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу, тобто із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, зокрема, з договорів та інших
правочинів.

Договір № 12/965-БО-29 від 28.08.2012 року
підписаний повноважними
представниками сторін, скріплений
печатками сторін, відповідає вимогам,
передбаченим ст. ст. 628 та 639 Цивільного
кодексу України щодо змісту та форми
договору, не розірваний сторонами та не
визнаний недійсним в судовому порядку.

Статтею 655 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як встановлено матеріалами справи,
позивач свої зобов`язання відповідно
до договору № 12/965-БО-29 від 28.08.2012р.
виконав, що підтверджується
матеріалами справи. Факт поставки
природного газу відповідачу
підтверджується, зокрема, наявними в
матеріалах справи Актами приймання -
передачі природного газу від 31.10.2012р.,
від 30.11.2012р., від 31.12.2012р., підписаними
повноважними представниками сторін та
скріплених печатками сторін (а. с. 16-19).

Відповідач свої зобов'язання за
договором № 12/965-БО-29 від 28.08.2012р.
виконав неналежним чином, а саме оплату
за отриманий природний газ здійснив з
простроченням, у зв`язку з чим позивач
звернувся до суду з вимогами про
стягнення з відповідача на свою
користь пені, штрафу, 3% річних та
інфляційних втрат.

У своїх запереченнях на позовну
заяву відповідач зазначає, що
заборгованість за неналежне виконання
умов даного договору вже стягнута з
нього рішенням господарського суду
Сумської області від 04.11.2013р. у справі №
920/1697/13, а тому просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог. Суд не
приймає заперечення відповідача,
оскільки рішення господарського суду
Сумської області від 04.11.2013р. у справі №
920/1697/13, надане відповідачем на
підтвердження своїх заперечень, не
стосується предмету розгляду даної
справи, а предметом розгляду справи №
920/1697/13, по результатам розгляду якої
було 04.11.2013р. ухвалене рішення
стосується іншого договору на поставку
природного газу, укладеного між
сторонами, а саме договору №
22/5124/ТКЕ/ПБО від 30.09.2011р.

Відповідно до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушення зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання на лежним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутно сті
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться. До
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбаченим цим Кодексом.

Аналогічна норма щодо виконання
зобов`язань міститься в статті 526
Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов`язковим
для виконання сторонами.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України передбачено, що у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Так, за несвоєчасну оплату
отриманого відповідачем природного
газу, позивачем заявлені вимоги по
стягненню з відповідача пені у розмірі
9 857 грн. 22 коп. та штрафу у розмірі 23 455
грн. 79 коп.

Відповідальність відповідача за
несвоєчасну оплату або несплату
одержаного природного газу у вигляді
стягнення пені та штрафу передбачена п.
7.2 договору № 12/965-БО-29 від 28.08.2012р.,
згідно якого у разі невиконання
відповідачем пункту 6.1 цього договору,
він у безспірному порядку
зобов`язується сплатити позивачу пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу, а за
прострочення платежу понад 30 (тридцять)
днів додатково сплатити штраф у
розмірі семи відсотків від суми
простроченого платежу.

Відповідно до частини 6 статті 231
ГК України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК
України платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 ЗУ «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» передбачає, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 ЗУ «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» визначає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Оскільки, права позивача щодо
стягнення з відповідача пені та штрафу
передбачені умовами договору, пеня та
штраф нараховані в межах позовних
вимог та з урахуванням вимог Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», тому позовні вимоги в
зазначеній частині є обґрунтованими та
підлягають задоволенню на підставі ст.
ст. 549-552 Цивільного кодексу України.

Крім того, за прострочення
виконання грошових зобов'язань по
договору № 12/965-БО-29 від 28.08.2012р., позивач
просить стягнути з відповідача 1 971 грн.
44 коп. 3% річних та 671 грн. 42 коп.
інфляційних збитків.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної
норми, наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Враховуючи викладене, позовні
вимоги стосовно стягнення з
відповідача на користь позивача 3%
річних та інфляційних збитків
визнаються судом обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Відповідно до Закону України «Про
судовий збір», ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І
Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Липоводолинського
районного міжгосподарського комбінату
по наданню комунальних послуг
сільському населенню
«Райсількомунгосп» (42500, Сумська
область, Липоводолинський район, смт.
Липова Долина, вул. Русанівська, 3, код
05400170) на користь Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, код 20077720) 9 857 грн. 22 коп.
пені, 23 455 грн. 79 коп. штрафу, 1 971 грн. 44
коп. 3% річних, 671 грн. 42 коп. інфляційних
збитків, 1 827 грн. 00 коп. витрат по сплаті
судового збору.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.11.2014р.

СУДДЯ
Б.І. ЛИХОВИД