ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2014 р.
Справа № 914/3195/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Козак І.Б.,

при секретарі Фартушку Н.Б.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотий екватор», м.
Луцьк,

до відповідача 1: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Агрокомплект», Харківська область,
Золочівський район, смт. Золочів,

до відповідача 2: Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЗНГ-ЛП»,
Львівська область, Пустомитівський
район, сільрада Солонківська, траса
Київ-Чоп , КМ 553,

про: стягнення з відповідача 1: 635 191 грн.
25 коп. суми основної заборгованості, 45
549 грн. 17 коп. пені, 67 673 грн. 07 коп.
дев'ятнадцяти відсотків річних, 159 047
грн. 96 коп. двадцяти п'яти відсотків
штрафу, 296 199 грн. 16 коп. збитків,
спричинених несвоєчасним проведення
розрахунків та зміною курсу валют;
солідарно з відповідача 2: 1 000 грн. 00 коп.
суми заборгованості та стягнення
судових витрат.

За участю представників:

Від позивача: Сесюк Ю.П. - представник
(довіреність в матеріалах справи);

Від відповідача 1: не з'явився;

Від відповідача 2: не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки, передбачені статтею 22 ГПК
України, зокрема, підстави відводу
судді відповідно до статті 20 ГПК
України. Заяв та клопотань про відвід
судді не подано. Представник позивача
не наполягає на фіксуванні судового
процесу технічними засобами.

Суть спору: розглядається справа за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотий екватор» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Агрокомплект» та до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЗНГ-ЛП»
про стягнення з відповідача 1: 635 191 грн.
25 коп. суми основної заборгованості, 45
549 грн. 17 коп. пені, 67 673 грн. 07 коп.
дев'ятнадцяти відсотків річних, 159 047
грн. 96 коп. двадцяти п'яти відсотків
штрафу, 296 199 грн. 16 коп. збитків,
спричинених несвоєчасним проведення
розрахунків та зміною курсу валют;
солідарно з відповідача 2: 1 000 грн. 00 коп.
суми заборгованості та стягнення
судових витрат.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 10.09.2014 року
порушено провадження у справі та
розгляд справи призначено на 14.10.2014
року, про що сторони були належним
чином повідомлені під розписку в
порядку ,передбаченому Інструкцією з
діловодства в господарських судах
України, затвердженою наказом ДСАУ від
20.02.2013 року №28 (докази в матеріалах
справи).

Розгляд справи 14.10.2014 року відкладено
на 11.11.2014 року з підстав, викладених в
відповідній ухвалі суду у справі.

Представник позивача в судове
засідання 11.11.2014 року з'явився, подав
клопотання (вх. 35335/14), у якому, з підстав
часткового погашення відповідачем
заборгованості, яка була предметом
спору у справі, просить суд стягнути з
відповідача-1 на користь позивача на
користь 490 791 грн. 25 коп. суми основної
заборгованості, 45 549 грн. 17 коп. пені, 67 673
грн. 07 коп. дев'ятнадцяти відсотків
річних, 159 047 грн. 96 коп. двадцяти п'яти
відсотків штрафу, 296 199 грн. 16 коп.
збитків, спричинених несвоєчасним
проведення розрахунків та зміною курсу
валют; солідарно з відповідача 2: 1 000
грн. 00 коп. суми заборгованості, позовні
вимоги підтримав повністю з підстав,
викладених у позовній заяві та
клопотанні (від 11.11.2014 року, вх. №5335/14),
подав для огляду в судовому засіданні
оригінали документів, які
витребовувалися господарським судом
(копії - у справі), надав усні пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві.

Представник відповідача-1 в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, хоча був належно
повідомлений про час та місце розгляду
справи в порядку, передбаченому
Інструкцією з діловодства в
господарських судах України,
затвердженою Наказом ДСАУ від 20.02.2013
року №28.

Представник відповідача-2 в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, хоча був належно
повідомлений про час та місце розгляду
справи в порядку, передбаченому
Інструкцією з діловодства в
господарських судах України,
затвердженою наказом ДСАУ від 20.02.2013
року №28.

Спір розглядається у відповідності до
поданого позивачем 11.11.2014 року
клопотання (вх. №5335/14) про уточнення
позовних вимог.

Враховуючи достатність, належність і
допустимість поданих позивачем
доказів, належним чином повідомлення
судом відповідачів 1 та 2 про дату і час
судового засідання, повторну неявку
повноважних представників
відповідачів 1 та 2 та неподання ними
відзивів на позовну заяву справа
розглядається в порядку статті 75 ГПК
України, - за наявними в ній
матеріалами.

В ході розгляду справи встановлено.

Позивач: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Золотий Екватор» є
юридичною особою, йому присвоєно код
ЄДРЮО та ФОП 37425075, знаходиться за
адресою: 43010, Волинська область, м.
Луцьк, вул. Кременецька, буд. 38, що
підтверджується долученими до
матеріалів справи Випискою з ЄДРЮО та
ФОП серії ААВ №712688 та Довідкою
Головного управління статистики у
Волинській області з ЄДРЮО та ФОП серії
АА №505049 (докази в матеріалах справи).

Відповідач-1: Товариство з обмеженою
відповідальністю Агрофірма
«Агрокомплект» є юридичною особою,
йому присвоєно код ЄДРЮО та ФОП 30773479,
знаходиться за адресою: 62203, Харківська
область, Золочівський район, смт.
Золочів, вул. Піонерська, буд. 40, що
підтверджується долученими до
матеріалів справи Свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А00 №558178та Довідкою Відділу
статистики у Золочівському районі
Харківської області з ЄДРЮО та ФОП
серії АБ №632744 (докази в матеріалах
справи).

Відповідач-2: Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЗНГ-ЛП» є юридичною
особою, йому присвоєно код ЄДРЮО та ФОП
32060207, знаходиться за адресою: 81131,
Львівська область, Пустомитівський
район, сільрада Солонківська, траса
Київ-Чоп, км. 533 (докази в матеріалах
справи).

05.04.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Золотий Екватор»
(надалі - позивач, продавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Агрокомплект» (надалі - відповідач-1,
покупець) укладено Генеральний договір
поставки нафтопродуктів №39 (надалі -
договір), за умовами якого постачальник
зобов'язувався передати у власність
покупця нафтопродукти в кількості та
асортименті, що передбачені в Додатках
до договору (надалі - товар), а покупець -
прийняти товар від продавця та
оплатити його загальну вартість на
умовах договору.

Зазначений договір укладено у
письмовій формі, підписано
повноважними представниками сторін, їх
підписи засвідчено відтисками печаток
юридичних осіб - сторін за договором, що
відповідає вимогам статті 207
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), в силу статті 204 ЦК України, є
правомірним правочином.

Вказаний договір за своєю правовою
природою, основними та не основними
(другорядними) ознаками є договором
поставки, який укладено відповідно до
статті 712 ЦК України.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін

Основною і визначальною ознакою
договору поставки є правовий статус
постачальника товару.

Відповідно до пункту 1.2. договору
одиниця виміру кількості товару та
кількість поставки кожної партії
товару, визначається сторонами в
додатках, що є невід'ємними частинами
договору.

Згідно пункту 1.4. договору право
власності на товар переходить від
продавця до покупця на умовах,
викладених в пункті 2.1.

договору.

Розділом 2 договору встановлено умови
поставки товару, розділом 3 - ціну
товару і загальну суму договору.

Так, відповідно до пункту 2.1. договору
товар постачається покупцю по-частково
(товарними партіями) автомобільним
транспортом на

умовах FCA (Інкотермс-2010) - завантажено в
автомобільний транспорт покупця з
резервуарів нафтобаз. Адреси
резервуарів нафтобаз вказуються
сторонами в додатках до договору. Товар
за даним договором може постачатись на
умовах СРТ (Інкотермс-2010) - перевезення
оплачене за реквізитами вказаними
покупцем, про що зазначається
сторонами в додатках до договору. Датою
поставки вважається дата
товарно-транспортної накладної.

Згідно пункту. 2.2. договору об'єми та
строки поставок кожної окремої партії
товару узгоджується сторонами
додатково в додатках до договору.
Розмір мінімальної товарної партії- 1
бензовоз (автоцистерна).

Пунктом 3.1. договору визначено, що ціна
за одиницю виміру кількості товару
погоджується сторонами в додатках до
договору. Ціна товару включає податки
та обов'язкові платежі, передбачені
чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 3.2. договору
сторони погодилися, що ціна за одиницю
товару, оплата за який здійснюється
покупцем на

умовах відтермінування, вираховується
та встановлюється за наступною формою:

Ц - Ц1 *(В%/Кр*Кв), де

Ц - (ціна грн./л) - ціна продажу;

Ц1 - (ціна моніторингу на день
відвантаження);

В% - 20 % річних до 75 банківського дня
відтермінування

Кр - 365 кількість днів у році (відповідна
кількість банківських днів у році);

Кв - кількість днів відтермінування.

Пунктом 3.3. договору сторони дійшли
згоди про те, що у випадку збільшення
курсу купівлі долара США по відношенню
до гривні на міжбанківській валютній
біржі станом на дату оплати покупцем
вартості товару, порівняно з курсом
купівлі долара США станом на дату
підписання сторонами відповідного
додатку до договору ціна товару
підлягає коригуванню відповідно до
порядку та умов викладених в цьому
пункті.

Коригування гривневої вартості товару
не вважається зміною умов договору та
не потребує укладення додаткових угод.
Покупець самостійно здійснює
перерахунок ціни товару при здійсненні
оплати за наступною формулою:

S(нова)=(К1/К0)*S1,де

S(нова) - змінена ціна товару, що
підлягає сплаті постачальнику
покупцем за отриманий товар;

S1 - ціна в гривнях за товар, визначена
сторонами на момент підписання додатку
до договору;

К1 - курс купівлі долара США по
відношенню до гривні на дату
проведення покупцем оплати вартості
поставленого товару;

К0 - курс купівлі долара США по
відношенню до гривні на дату
підписання відповідного додатку до
договору.

При цьому сторони визначили, що для
здійснення розрахунків по договору
Сторони застосовують курс купівлі
долара США на міжбанківському
валютному ринку України на початок
торгової сесії, що відображається на
ресурсі мережі Інтернет www.udinform.com
(російськомовна версія) у розділі
«Межбанк» «Украинский рынок Fогех» у
таблиці «Статистика» у стовпчику
«Открытие» в рядку «USD/UAH» і відповідає
значенню «АSК».

Розділом 4 договору визначено умови
здійснення платежів, розділом 6 -
відповідальність сторін.

Так, відповідно до пунктів 4.1. та 4.2.
договору розрахунки між сторонами
здійснюються в Українській
національній валюті - гривнях. Вид

розрахунків - безготівковий. Форма
розрахунків - платіжним дорученням.
Розрахунки за товар здійснюються
покупцем протягом 42 банківського дня з
моменту поставки товару, якщо інший
строк (термін) оплати не визначено у
додатках, що є невід'ємними частинами
договору.

Пунктом 4.3. договору сторонами
погоджено, що зобов'язання покупця по
оплаті товару вважаються виконаними з
моменту надходження грошових коштів за
кожну окрему партію товару на
розрахунковий рахунок продавця.

Відповідно до пункту 6.1. договору за
порушення умов договору винна сторона
несе відповідальність в повному
обсязі, яка

полягає у відшкодуванні спричинених
нею витрат (збитків) іншій стороні в
тому числі неотриманий прибуток, в
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Пунктом 6.2.1. та 6.2.2. договору
встановлено, що покупець за даним
договором несе відповідальність, а
саме: за несвоєчасне проведення
розрахунків у відповідності до умов
договору сплачує продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожен день
прострочення платежу. У випадку якщо
термін прострочення покупцем
проведення взаєморозрахунків
перевищує 15 календарних днів, покупець
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 25
% від суми заборгованості, протягом 5
робочих днів із дня одержання
відповідного письмової вимоги
продавця.

Пунктом 6.2.3. договору визначено, що за
несвоєчасне проведення розрахунків у
відповідності до умов договору
продавець має

право стягнути з покупця проценти за
користування чужими коштами в розмірі
19% річних від неоплаченої вартості
товару. Проценти підлягають сплаті за
весь період прострочення покупцем
зобов'язання.

Відповідно до пункту 6.2.4. договору за
несвоєчасне проведення розрахунків у
відповідності до умов договору
продавець має

право стягнути завдані збитки,
спричинені несвоєчасним проведенням
розрахунків за товар та зміні курсу
долара США до гривні, які обраховуються
за формулою:

S = (C x A0 / A1) - C, де

S - завдані збитки, які підлягають
сплаті покупцем;

А0 - вартість долара США у гривнях на
день пред'явлення вимоги;

А1 - вартість долара США у гривнях на
дату поставки товару;

С - вартість поставленого але
неоплаченого товару відповідно до умов
договору.

При цьому сторони приймають курс
долара США до гривні, встановлений
Національним банком України.

Пунктами 6.4. та 6.5. договору сторони
прийшли до взаємної згоди, що
нарахування штрафних санкцій (штрафу,
пені) за прострочення виконання
зобов'язань за договором не
припиняється через шість місяців від
дня, коли

зобов'язання мало бути виконано, і такі
штрафні санкції (пені, штрафи)
продовжують нараховуватися до дати
повного виконання стороною
відповідних прострочених зобов'язань
за договором. Сторони даним договором
встановлюють термін позовної давності
на стягнення неустойки

(штрафу, пені) тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до пункту 9.2. договору всі
спори, що виникатимуть з даного
договору будуть вирішуватись шляхом
переговорів. У випадку недосягнення
згоди, спір підлягає вирішенню у
господарському суді згідно чинного
законодавства України.

На виконання умов Генерального
договору поставки нафтопродуктів від
05.04.2013 року №39 сторонами 22.04.2013 року,
30.04.2013 року, 22.05.2014 року, 28.10.2013 року,
13.11.2013 року, 18.11.2013 року, 27.11.2013 року та
05.12.2013 року укладено додатки №№1-8 до
Генерального договору поставки, у яких
визначено асортимент, кількість, ціну,
вартість, умови поставки і оплати
окремих партій товару за договором.
Вказані додатки до договору підписано
повноважними представниками та
завірено відтисками печаток юридичних
осіб - сторін договору (належним чином
завірена копія додатків до договору в
матеріалах справи).

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав належним чином, Видатковими
накладними від 22.04.2013 року №КИЙ0005063, від
03.05.2013 року №КИЙ0005773, від 22.05.2013 року
№КИЙ0006589, від 29.10.2013 року №10947, від 13.11.2013
року 12251, від 20.11.2013 року №12685, від 27.11.2013
року №13066, від 05.12.2013 року №13638 на
підставі Довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей від
22.04.2013 року серії АФ №18, від 30.04.2013 року
№21, від 21.05.2013 року серії АФ №28, від
28.10.2013 року серії АФ №42, від 13.11.2013 року
серії АФ №45, від 18.11.2013 року серії АФ №47,
від 27.11.2013 року серії АФ №52, від 05.12.2013
року серії АФ №54 передав, а відповідач-1
прийняв товар за договором на загальну
суму 1 192 900 грн. 55 коп. (належним чином
завірені копії видаткових накладних та
довіреностей в матеріалах справи).

Відповідач-1 своїх зобов'язань з оплати
поставленого за договором товару не
виконав, сплатив на користь позивача 575
625 грн. 71 коп., що підтверджується
долученою до матеріалів справи
Довідкою ПАТ «Банк інвестицій та
заощаджень» від 16.07.2014 року вих. №125-0/32-62
з банківського рахунку позивача.

Вказану часткову оплату поставленого
за договором товару позивачем
зараховано як погашення штрафних
санкцій за порушення строку і порядку
оплати поставленого за договором
товару в розмірі 18 916 грн. 41 коп., а також
як сплату заборгованості за
поставлений товар в розмірі 556 709 грн. 30
коп., після чого заборгованість
відповідача-1 перед позивачем з оплати
поставленого за договором товару
становила 636 191 грн. 25 коп.

З метою досудового врегулювання спору
позивач звертався до відповідача-1 із
вимогою про погашення суми
заборгованості за поставлений за
договором товар та штрафних санкцій за
порушення порядку і строку оплати
поставки товару за договором.
відповідачем-1 вказану вимогу залишено
без відповіді та реагування (належним
чином завірена копі вимоги та доказів
її надсилання на адресу відповідача в
матеріалах справи).

10.04.2013 року між позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЗНГ-ЛП» (надалі -
відповідач-2, поручитель) укладено
Договір поруки №02, за умовами якого
поручитель зобов'язувався перед
кредитором солідарно відповідати за
виконання зобов'язань боржника - ТзОВ
«Агрофірма «Агрокомплект» (за
договором - боржник), які виникають з
умов Генерального договору поставки
нафтопродуктів від 05.04.2013 року №39 в
розмірі 1 000 грн. 00 коп., включаючи
обов'язкові грошові зобов'язання з
повернення суми основної
заборгованості за отримані боржником
нафтопродукти.

Зазначений договір укладено в
письмовій формі, підписано
повноважними представниками сторін за
договором, їх підписи засвідчено
печатками сторін, що відповідає
статтям 207, 208 ЦК України, а в силу статті
204 ЦК України є правомірним правочином.

За своєю правовою природою, основними
та неосновними (другорядними) ознаками
зазначений договір є договором поруки,
відповідно до статті 553 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 553
ЦК України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Згідно пункту 2.1. договору поруки у
випадку невиконання або неналежного
виконання боржником взятих на себе
зобов'язань по договору, кредитор має
право звернутись до поручителя із
вимогами про виконання поручителем
зобов'язань у повному обсязі, а
поручитель зобов'язується у повному
обсязі виконати за боржника його
зобов'язання перед кредитором. Ці
вимоги є обов'язковими до виконання
протягом двох календарних днів з
моменту отримання поручителем від
кредитора письмового повідомлення про
невиконання боржником своїх
зобов'язань за договором поставки.

Пунктом 2.2. договору поруки
встановлено, що поручитель
зобов'язаний виконати перед кредитором
зобов'язання за боржника в
безготівковій формі шляхом
перерахування грошових коштів в сумі
заборгованості боржника, вказаної у
вимозі в межах суми поруки (пункт 1.2.
договору поруки), в рахунок погашення
такої заборгованості, за реквізитами
та у строки, вказаними у договорі
поруки.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. договору
поруки даний договір вступає в силу з
моменту його підписання сторонами і
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання та
оформляється додатковою угодою про
розірвання даного договору.

З метою досудового врегулювання спору
позивач звертався до відповідача-2 із
вимогою про перерахування суми поруки.
Відповідачем-2 вказану вимогу залишено
без відповіді та реагування (належним
чином завірена копія вимоги та доказів
її надсилання на адресу відповідача в
матеріалах справи).

11.11.2014 року позивачем подано до суду
клопотання (вх. №5335/14), в якому, у зв'язку
із частковим погашенням відповідачем
суми основної заборгованості, позивач
просить суд стягнути з відповідача-1 на
користь позивача на користь 490 791 грн. 25
коп. суми основної заборгованості, 45 549
грн. 17 коп. пені, 67 673 грн. 07 коп.
дев'ятнадцяти відсотків річних, 159 047
грн. 96 коп. двадцяти п'яти відсотків
штрафу, 296 199 грн. 16 коп. збитків,
спричинених несвоєчасним проведення
розрахунків та зміною курсу валют;
солідарно з відповідача 2: 1 000 грн. 00 коп.
суми заборгованості та судові витрати
в справі.

Пунктом 3.11. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» встановлено, що
Господарським процесуальним кодексом
України, зокрема статтею 22 цього
Кодексу, не передбачено права позивача
на подання заяв (клопотань) про
«доповнення» або «уточнення» позовних
вимог, або заявлення «додаткових»
позовних вимог і т.п. Тому в разі
надходження до господарського суду
однієї із зазначених заяв (клопотань)
останній, виходячи з її змісту, а також
змісту раніше поданої позовної заяви
та конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру. Якщо
в заяві позивача йдеться про
збільшення розміру немайнових вимог
(наприклад, про визнання недійсним ще
одного акта крім того, стосовно якого
відповідну вимогу вже заявлено), то
фактично також йдеться про подання
іншого позову.

Абзацами 3 та 4 пункту 3.12. вказаної
Постанови передбачено, що під
предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача, а зміна підстав позову -
це зміна обставин, на яких ґрунтується
вимога позивача.

Право позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті та лише у суді
першої інстанції шляхом подання до
суду відповідної письмової заяви, яка
за формою і змістом має узгоджуватися
із статтею 54 ГПК з доданням до неї
документів, зазначених у статті 57
названого Кодексу. Невідповідність
згаданої заяви вимогам цих норм
процесуального права є підставою для
її повернення з підстав, передбачених
частиною першою статті 63 ГПК.

Заслухавши пояснення представника
позивача, оглянувши і дослідивши
матеріали справи та поданої заяви, суд
дійшов до висновку про те, що Заява ТзОВ
«Золотий Екватор» від 11.11.2014 року (вх.
№5335/14) про уточнення позовних вимог за
своєю суттю є заявою про зменшення
розміру позовних вимог.

Таким чином, після звернення позивачем
із позовом до суду відповідачем
здійснено часткове погашення суми
заборгованості за договором в розмірі
144 400 грн. 00 коп., що підтверджується
долученим до матеріалів справи
належним копіями Виписок з
банківського рахунку позивача
№01.

Відтак, заборгованість відповідача-1
перед позивачем з оплати поставленого
за договором товару становить 491 791 грн.
25 коп., станом на час розгляду справи по
суті доказів її погашення сторонами
суду не заявлено та не подано.

З підстав наведеного позивач просить
суд стягнути з відповідача-1 на користь
позивача 490 791 грн. 25 коп. суми основної
заборгованості за договором та
солідарно з відповідачів 1 та 2 - 1 000 грн.
00 коп. суми основної заборгованості за
договором.

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України та статті 193 ГК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 530 ЦК України, передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 173 ГК України передбачено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що
господарські зобов'язання можуть
виникати: безпосередньо із закону або
іншого нормативно-правового акта, що
регулює господарську діяльність; з
акту управління господарською
діяльністю; з господарського договору
та інших угод, передба чених законом, а
також з угод, не передбачених зако ном,
але таких, які йому не суперечать;
внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту
або суб'єктом господарювання,
придбання або збереження майна
суб'єкта або суб'єктом господарювання
за рахунок ін шої особи без достатніх
на те підстав; у результаті створення
об'єктів інтелектуальної вла сності та
інших дій суб'єктів, а також внаслідок
подій, з якими закон пов'язує настання
правових наслідків у сфері
господарювання.

В даному випадку господарське
зобов'язання виникло з Генерального
договору поставки нафтопродуктів від
05.04.2013 року №39 та Договору поруки від
10.04.2013 року №02, що відповідає вимогам
частини 1 статті 174 ГК України.

Статтею 175 ГК України визначено, що
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Окрім стягнення суми основної
заборгованості за договором позивач
просить суд стягнути з відповідача-1 на
користь позивача 45 549 грн. 17 коп. пені та
159 047 грн. 96 коп. двадцяти п'яти відсотків
штрафу, нарахованих у відповідності до
пункту 6.2.1 договору (розрахунок пені та
штрафу в матеріалах справи).

Стаття 218 ГК України передбачає, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання,
частиною 2 зазначеної статті
встановлено, що Учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Статтею 219 ГК України визначено, що за
невиконання або неналежне виконання
господарських зобов'язань чи порушення
правил здійснення господарської
діяльності правопорушник відповідає
належним йому на праві власності або
закріпленим за ним на праві
господарського відання чи
оперативного управління майном, якщо
інше не передбачено цим Кодексом та
іншими законами.

Приписами статті 610 ЦК України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до частини другої
статті 549 ЦК України штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Приписами частини третьої вказаної
статті визначено, що пенею є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» із
змінами і доповненнями внесеними
Законом України від 10.01.2002 року №2921-ІІІ,
передбачено, платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Статтею 3 вищенаведеного Закону
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232
ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.4. договору сторонами
погоджено, що нарахування штрафних
санкцій (штрафу, пені) за прострочення
виконання зобов'язань за договором не
припиняється через шість місяців від
дня, коли

зобов'язання мало бути виконано, і такі
штрафні санкції (пені, штрафи)
продовжують нараховуватися до дати
повного виконання стороною
відповідних прострочених зобов'язань
за договором.

Таким чином, суд дійшов до висновку про
те, що сторонами у договорі погоджено
інший порядок нарахування штрафних
санкцій за порушення строку і порядку
оплати поставленого товару за
договором, і приписи частини 6 статті 232
ГК України до вказаних правовідносин
між сторонами не застосовуються.

Відповідно до частини другої статті 712
ЦК України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Вищий господарський суд України у
пункті 1 Інформаційного листа від 17.07.2012
року №01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» вказує, що
відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу. Отже, якщо інше
не встановлено укладеним сторонами
договором або актом цивільного
законодавства, перебіг строку
виконання грошового зобов'язання, яке
виникло на підставі договору
купівлі-продажу, починається з моменту
прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
і положення частини другої статті 530
названого Кодексу, в якій ідеться про
строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується (див. постанову
Вищого господарського суду України від
28.02.2012 №5002-8/481-2011).

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і яка відповідає вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 21.04.2011 року №9/252-10).

Згідно приписів статті 628 ЦК України
зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього кодексу,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таким чином суд дійшов до висновку про
те, що погоджене сторонами у договорі
одночасне нарахування пені та штрафу
за порушення строку виконання взятих
на себе договірних зобов'язань з оплати
поставленого товару не суперечить
вимогам чинного законодавства України.

Аналогічна правова позиція викладена в
пункті 4 Оглядового листа Вищого
господарського суду України від 29.04.2013
№ 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань», а
також в постановах Верховного Суду
України від 30.05.2011 року у справі № 42/252,
від 09.04.2012 № 20/246-08 та від 27.04.2012 року №
06/5026/1052/2011.

Приписами частини п'ятої статті 254 ЦК
України якщо останній день строку
припадає на вихідний, святковий або
інший неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

В судовому засіданні 11.11.2014 року
перераховано розмір пені, яку слід
стягнути з відповідача-1 на користь
позивача і вона становить:

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення228847.5014.12.2013 - 14.04.20141226.5000 %0.036
%*9943.89228847.5015.04.2014 - 16.07.2014939.5000 %0.052
%*11078.7379537.2021.12.2013 - 14.04.20141156.5000 %0.036
%*3257.7679537.2015.04.2014 - 16.07.2014939.5000 %0.052
%*3850.47121106.7028.12.2013 - 14.04.20141086.5000 %0.036
%*4658.46121106.7015.04.2014 - 16.07.2014939.5000 %0.052
%*5862.89206699.8507.01.2014 - 14.04.2014986.5000 %0.036
%*7214.67206699.8515.04.2014 - 16.07.2014939.5000 %0.052 %*10006.54

Так, загальна сума пені становить 55 873
грн. 41 коп. (9943,89 + 11078,73 + 3257,76 + 3850,47 + 4658,46 +
5862,89 + 7214,67 + 10006,54).

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача-1 на користь
позивача 45 549 грн. 17 коп. пені підлягають
до задоволення у повному обсязі.

Також позивач просить суд стягнути з
відповідача-1 на користь позивача 67 673
грн. 07 коп. дев'ятнадцяти відсотків
річних, нарахованих у відповідності до
пункту 6.2.3 договору (розрахунок суми
відсотків річних в матеріалах справи).

Відповідно до частини першої статті 536
ЦК України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами.

Приписами частини другої вказаної
статті визначено, що розмір процентів
за користування чужими грошовими
коштами встановлюється договором,
законом або іншим актом цивільного
законодавства.

Частиною другою статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до частини третьої статті 692
ЦК України у разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Пунктом 6.2.3. договору визначено, що за
несвоєчасне проведення розрахунків у
відповідності до умов договору
продавець має

право стягнути з покупця проценти за
користування чужими коштами в розмірі
19% річних від неоплаченої вартості
товару. Проценти підлягають сплаті за
весь період прострочення покупцем
зобов'язання.

Таким чином, суд дійшов до висновку про
те, що норма частини третьої статті 692
ЦК України є спеціальною і поширює свою
дію лише на правовідносини, пов'язані
із купівлею-продажем товару, або на
відносини, до яких застосовуються
положення про купівлю-продаж.

В розумінні зазначених статтей
проценти не є ані видом забезпечення
виконання зобов'язання, ані штрафною
санкцією, а є платою за користування
коштами позивача з метою компенсації
кредиторові відсутності в його обороті
грошових коштів, які мали бути йому
сплачені у визначений договором
період.

Відтак, договором може бути
встановлено лише інший розмір
процентів річних, а не інший спосіб їх
обчислення. Аналогічну правову позицію
викладено, зокрема, в постановах Вищого
господарського суду України від 21.01.2014
року у справі №8/5025/1402/12, від 29.04.2014 року
у справі №5006/6/163/2012, від 10.06.2014 року у
справі №917/2391/13, від 18.06.2014 року у справі
№902/1466/13 та від 09.07.2014 року у справі
№911/3662/11.

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів228847.5014.12.2013 - 16.07.201421519
%25612.1179537.2021.12.2013 - 16.07.201420819
%8611.81121106.7028.12.2013 - 16.07.201420119
%12671.41206699.8507.01.2014 - 16.07.201419119 %20551.06

Так, загальна сума дев'ятнадцяти
відсотків річних, які слід стягнути з
відповідача-1 на користь позивача,
складає 67 446 грн. 39 коп. (25612,11 + 8611,81 + 12671,41
+ 20551,06).

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача-1 на користь
позивача 67 673 грн. 07 коп. дев'ятнадцяти
відсотків річних підлягають до
задоволення частково шляхом стягнення
67 446 грн. 39 коп.

Окрім того, позивач просить суд
стягнути з відповідача-1 на користь
позивача 296 199 грн. 16 коп. збитків,
спричинених несвоєчасним проведенням
розрахунків та зміною курсу валют,
нарахованих у відповідності до пункту
6.2.4 договору (розрахунок суми збитків в
матеріалах справи).

Так, сторонами у пункті 6.2.4. договору
встановлено, що за несвоєчасне
проведення розрахунків у
відповідності до умов договору
продавець має

право стягнути завдані збитки,
спричинені несвоєчасним проведенням
розрахунків за товар та зміні курсу
долара США до гривні.

Порядок та способи відшкодування
майнової шкоди визначені в статті 22 ЦК
України, згідно якої особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі. Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право. На вимогу особи, якій завдано
шкоди, та відповідно до обставин справи
майнова шкода може бути відшкодована і
в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана
майну, може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Підставою для відшкодування понесених
збитків є спричинення їх внаслідок
неправомірних дій, тобто наявності
прямого причинного-наслідкового
зв'язку між неправомірними діями
однієї сторони та зменшення майнових
прав іншої.

Згідно статті 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Згідно частини другої вказаної статті
під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 ГК України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Важливим елементом доказування
наявності збитків є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
завдані особі, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Приписами статті 226 ГК України
встановлено, що учасник господарських
відносин, який вчинив господарське
правопорушення, зобов'язаний вжити
необхідних заходів щодо запобігання
збиткам у господарській сфері інших
учасників господарських відносин або
щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо
збитків завдано іншим суб'єктам, -
зобов'язаний відшкодувати на вимогу
цих суб'єктів збитки у добровільному
порядку в повному обсязі, якщо законом
або договором сторін не передбачено
відшкодування збитків в іншому обсязі.

Приписами частини першої статті 1166
Цивільного кодексу України
передбачено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника (постанова Вищого
господарського суду України від 03.06.2009
року у справі №25/207).

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, у
випадку, якщо стороною (або іншим
учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, оглянувши та дослідивши
матеріали справи і подані докази,
оцінив їх в сукупності та прийшов до
висновку, що позов документально та
нормативно обґрунтований,
відповідачем не спростований, підлягає
до задоволення частково.

Судові витрати: позивачем за подання
позовної заяви до господарського суду
Платіжним дорученням від 12.08.2014 року
№3333 сплачено судовий збір в розмірі 24
093 грн. 21 коп.

Приписами частини першої та підпункту 1
пункту 2 частини другої статті 4 Закону
України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про
судовий збір» встановлено, що із
позовних заяв майнового характеру,
сплачується судовий збір у розмірі 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат, встановлених законом
на 1 січня календарного року, в якому
відповідна заява подається до суду.

Нормою частини першої статті 8 Закону
України «Про Державний Бюджет України
на 2014 рік» передбачено, що станом на
01.01.2014 року розмір мінімальної
заробітної плати становить 1 218 грн. 00
коп.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 7 Закону України від 08.07.2011 року
№3674-VI «Про судовий збір» (у чинній
станом на момент подання позову до суду
редакції) сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог.

Так, сума заявлених позивачем при
поданні позовної заяви до суду
позовних вимог складала 1 204 660 грн. 61
коп., із врахуванням клопотання від
11.11.2014 року (вх. №5335/14) про уточнення
позовних вимог сума позову складає 1 060
260 грн. 61 коп.

Таким чином, суд дійшов висновків, що
судові витрати у справі слід покласти
на сторони пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог у
відповідності до статті 49 ГПК України
та стягнути з відповідачів 1 та 2 на
користь позивача судовий збір в
розмірі 21 200 грн. 68 коп., оскільки спір
виник внаслідок неналежного виконання
відповідачем-1 взятих на себе
зобов'язань з оплати поставленого за
договором товару та відповідачем-2 з
виконання взятих на себе зобов'язань за
договором поруки та повернути позивачу
2 888 грн. 00 коп. судового збору у зв'язку
із зменшенням розміру позовних вимог.

На підставі вищенаведеного та
керуючись статтями 21, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75,
77, 82 - 85, 116 - 117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з боржника: Товариства
з обмеженою відповідальністю
Агрофірма «Агрокомплект» (62203,
Харківська область, Золочівський
район, смт. Золочів, вул. Піонерська,
буд. 40; код ЄДРЮО та ФОП 30773479) на користь
стягувача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотий Екватор»
(43010, Волинська область, м. Луцьк, вул.
Кременецька, буд. 38; код ЄДРЮО та ФОП
37425075) 490 791 грн. 25 коп. суми основної
заборгованості, 45 549 грн. 17 коп. пені, 67 446
грн. 39 коп. дев'ятнадцяти відсотків
річних, 159 047 грн. 96 коп. двадцяти п'яти
відсотків штрафу, 296 199 грн. 16 коп.
збитків, спричинених несвоєчасним
проведення розрахунків та зміною курсу
валют та 21 180 грн. 68 коп. судового збору.

3. Стягнути солідарно з боржників:
Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірма
«Агрокомплект» (62203, Харківська
область, Золочівський район, смт.
Золочів, вул. Піонерська, буд. 40; код
ЄДРЮО та ФОП 30773479) та Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЗНГ-ЛП»
(81131, Львівська область,
Пустомитівський район, сільрада
Солонківська, траса Київ-Чоп, км. 533; код
ЄДРЮО та ФОП 32060207) на користь стягувача:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотий Екватор»
(43010, Волинська область, м. Луцьк, вул.
Кременецька, буд. 38; код ЄДРЮО та ФОП
37425075) 1 000 грн. 00 коп. суми заборгованості
та 20 грн. 00 коп. судового збору.

4. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

5. Повернути Товариству з
обмеженою відповідальністю «Золотий
Екватор» (43010, Волинська область, м.
Луцьк, вул. Кременецька, буд. 38; код
ЄДРЮО та ФОП 37425075) з Державного бюджету
України сплачений Платіжним
дорученням від 12.08.2014 року №3333 судовий
збір в розмірі 2 888 грн. 00 коп. у зв'язку
із зменшенням розміру позовних вимог.

6. Накази видати у відповідності до
статей 116 та 117 ГПК України.

11.11.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Повний текст рішення
складено та підписано відповідно до
статті 85 ГПК України 11.11.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.