Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

12 листопада 2014 року
Справа № 927/1638/14

позивач: публічне акціонерне
товариство "Чернігівобленерго",

вул. Горького, 40, м. Чернігів, 14000

відповідач: дочірнє підприємство
"Чернігівський облавтодор" відкритого

акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги

України»,

вул. Київська, 17, м. Чернігів, 14005

предмет спору: про стягнення 68649,87 грн.

Суддя Л.М.Лавриненко

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Бабак О.М., довіреність
№28/5237 від 23.10.2014 року, представник

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про
стягнення з відповідача 57208,14 грн. боргу
за споживання активної електроенергії;
5717,30 грн. інфляційних нарахувань; 810,65
грн. 3% річних; 4913,78 грн. пені, згідно
договору про постачання електричної
енергії № 30 від 30.11.2007 року та додатків
до нього.

В судовому засіданні 06.11.2014 року
представник позивача повідомив, що
після порушення провадження у справі
31.10.2014 року відповідачем було сплачено
в рахунок погашення боргу 27500,00 грн., а
саме з призначенням платежу: оплата за
активну електроенергію згідно рахунку
№30_06-2014 від 23.06.2014 року, що
підтверджується копією банківської
виписки за 31.10.2014 року. По рахунку
№30_06-2014 від 23.06.2014 року сума до сплати
становить 2507,99 грн. Оскільки сума
платежу перевищує суму рахунку
необхідної для сплати вказаного
періоду, кошти були перераховані
наступним чином: - 2507,99 грн. - в рахунок
оплати рахунку №30_06-2014 від 23.06.2014 року
на суму 2507,99 грн.; - 13488,30 грн. - в рахунок
оплати рахунку №30_01-2014 від 23.01.2014 року
на суму 13488,30 грн.; - 11503,71 грн. - в рахунок
часткової оплати рахунку №30_02-2014 від
23.02.2014 року на суму 17513,42 грн. (залишок по
даному рахунку - 6009,71 грн.). Таким чином,
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 29708,14 грн.

Відповідач був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштових
відправлень № 03019150 від 22.10.2014р., № 03034699
від 30.10.2014 року та № 03069395 від 10.11.2014р.,
але повноважного представника в судові
засідання ні 30.10.2014р., ні 06.11.2014 року, ні
12.11.2014р. не направив. Своїм
процесуальним правом участі в судовому
засіданні не скористався.

Заяв та клопотань від відповідача на
час слухання справи до суду не
надходило.

Представник позивача подав клопотання
про відмову здійснення технічної
фіксації судового процесу, яке
задоволено судом.

Ухвалою суду від 06.11.2014 року сторони
були повідомлені, що нез»явлення в
судове засідання повноважних
представників відповідача не є
перешкодою для розгляду спору по суті.

В судовому засіданні 12.11.2014р. суд
перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача виклав позовні
вимоги.

Рішення приймається за наявними у
справі документами на підставі ст. 75
Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши пояснення
повноважного представника позивача,
дослідивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд встановив:

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає
між суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав,
передбачених цим Кодексом, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботу, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а
інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу
України, господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського
кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або
утриматися від певної дії, а управнена
сторона має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають
між учасниками господарських
відносин, регулюються Цивільним
кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Так, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу
України визначено, що за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 26 Закону України
„Про електроенергетику" та Правил
користування електричною енергією,
затверджених постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України № 28 від
31.07.96р. зі змінами та доповненнями,
постачання електроенергії для
забезпечення потреб споживачів
здійснюється на підставі договору на
постачання електроенергії, що
укладається між споживачем та
електропостачальною організацією.

30.11.2007 року між відкритим акціонерним
товариством енергопостачальна
компанія „Чернігівобленерго"
(постачальник), правонаступником якого
є позивач відповідно до п. 1.3. Статуту
публічного акціонерного товариства
"Чернігівобленерго", затвердженого
рішенням Загальних зборів акціонерів
відкритого акціонерного товариства
енергопостачальної компанії
"Чернігівобленерго" від 18.04.2011 року,
протокол №7 (державну реєстрацію змін
до установчих документів проведено
20.04.2011 року, № запису 0001479) та
відповідачем - дочірнім підприємством
"Чернігівський облавтодор" відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія Автомобільні
дороги України» (споживач) було
укладено договір про постачання
електричної енергії № 30.

Відповідно до умов зазначеного
договору позивач (постачальник) взяв на
себе зобов'язання продавати електричну
енергію відповідачу (споживачу) для
забезпечення потреб електроустановок
споживача з дозволеною потужністю 160
кВт, а споживач оплачувати
постачальнику вартість використаної
(купленої) електричної енергії та
здійснювати інші платежі згідно з
умовами цього договору. Точка продажу
електричної енергії: встановлена
згідно додатку №2 до цього договору,
який підписаний сторонами.

Додатком № 4 до договору сторони
визначили, що фактичні обсяги
електричної енергії, спожитої протягом
розрахункового періоду фіксуються
споживачем за показниками
розрахункових засобів обліку 23 числа
кожного місяця та заносяться в «Акт -
віт про зняття показань розрахункових
приладів обліку електроенергії, який
не пізніше наступного дня за підписом
відповідальної посадової особи
гадається постачальнику , після чого
споживач отримує від постачальника
рахунки на оплату спожитої
електроенергії, інших платежів за
розрахунковий період та акт про
використану (спожиту) електричну
енергію протягом розрахункового
періоду.

Відповідачем, відповідно до додатку №
4 договору, були подані позивачу
помісячні акти - звіти про зняття
показників розрахункових приладів
обліку електричної енергії від
23.01.2014р, 23.02.2014р., 23.03.2014р.,23.04.2014р., 23.05.2014р.,
23.06.2014р.,23.07.2014р.

Пунктом 2.2.4. договору про постачання
електричної енергії № 30 від 30.11.2007 року
передбачено, що постачальник
зобов'язаний надавати споживачу
рахунки на оплату спожитої
електроенергії та інших платежів за
розрахунковий період у терміни
визначені в додатку № 3 до цього
договору „Порядок розрахунків".

Обсяг використаної електричної
енергії за січень, лютий, квітень 2014р.
також підтверджується також Актами
про використану електричну енергію від
23.01.2014 року, 23.02.2014 року, 24.04.2014 року, які
підписані уповноваженими
представниками сторін та підписи яких
скріплені печатками, і копії додані до
матеріалів справи. У вказаних актах
зазначено обсяг та вартість спожитої
електричної енергії помісячно за
січень, лютий, квітень 2014р.

На підставі наданих відповідачем
помісячних актів - звітів про зняття
показників розрахункових приладів
обліку електричної енергії позивачем
відповідно до п. 2.2.4. договору були
виставлені рахунки за активну
електроенергію на оплату, а саме:
№30_01-2014 від 23.01.2014 року на суму 13488,30 грн.
;№ 30_02-2014 від 23.02.2014 на суму 17513,42 грн.; №
30_03-2014 від 23.03.2014 на суму 8892,68 грн.; №
30_04-2014 від 23.04.2014 на суму 5232,18 грн.; №
30_05-2014 від 23.05.2014 на суму 3772,50 грн. ; №
30_06-2014 від 23.06.2014 на суму 2507,99 грн.; №
30_07-2014 від 23.07.2014 на суму 5792,54 грн.; №
30_08-2014 від 23.08.2014 на суму 8,53 грн. Всього
на загальну суму 57208,14 грн.

У відповідності зі ст. 193
Господарського кодексу України та
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Частинами 6,7 ст.276 Господарського
кодексу України визначено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

У відповідності до п.2.3.3. договору про
постачання електричної енергії № 30 від
30.11.2007 року, споживач зобов'язаний
оплачувати постачальнику вартість
спожитої електроенергії за діючими у
цей період тарифами по класах напруги,
а також вносити всі інші платежі за
розрахунковий період, згідно з умовами
додатку № 3 до цього договору „Порядок
розрахунків", додатку № 4 до цього
договору „Графік зняття показів
засобів обліку електричної енергії" та
діючого законодавства.

Додатком № 3 до договору про постачання
електричної енергії № 30 від 30.11.2007 року,
сторони погодили порядок розрахунків
за використану електричну енергію,
відповідно до якого споживач здійснює
оплату електричної енергії, спожитої
протягом розрахункового періоду, який
встановлюється з: 24 числа попереднього
місяця по 23 число наступного місяця
включно, один раз за фактичними
показами засобів обліку електричної
енергії, у терміни проведення
остаточного розрахунку.

Остаточний розрахунок - не пізніше
перших трьох операційних днів з дня
отримання рахунку.

Оплата вартості активної електричної
енергії здійснюється виключно коштами
в уповноваженому банку на поточний
рахунок із спеціальним режимом
використання постачальника
електричної енергії.

Приймаючи до уваги , що сторонами за
січень, лютий, квітень 2014р. були
підписані акти про використану
електричну енергію від 23.01.2014 року,
23.02.2014 року, 24.04.2014 року, в яких
зазначено обсяг та вартість спожитої
електричної енергії, то відповідно по
рахунку № 30_01-2014 від 23.01.2014 року на суму
13488,30 грн. відповідач (споживач)
зобов»язаний був розрахуватись до
28.01.2014 року включно; по рахунку № 30_02-2014
від 23.02.2014 на суму 17513,42 грн. - до 26.02.2014
року; по рахунку № 30_04-2014 від 23.04.2014 на
суму 5232,18 грн. - до 29.04.2014 року включно,
оскільки акт було підписано 24.04.2014р.

Доказів направлення відповідачу
рахунків та актів про використану
електричну енергію за березень,
травень та червень 2014р. позивач суду не
надав.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем 14.07.2014р. була направлена на
адресу відповідача претензія, з
вимогою сплатити за спожиту
електроенергію. В додаток до претензії
позивачем були додані копії рахунків,
в тому числі рахунок № 30_03-2014 від
23.03.2014 на суму 8892,68 грн., № 30_05-2014 від
23.05.2014 на суму 3772,50 грн., № 30_06-2014 від
23.06.2014 на суму 2507,99 грн. та відповідно
акти про використану електричну
енергію від 23.03.2014р., від 23.05.2014р. та від
23.06.2014р.

Вказана претензія була отримана
відповідачем 17.07.2014р., що
підтверджується копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення від
14.07.2014р. № 00890769, доданого позивачем до
матеріалів справи.

Відповідно по рахунках № 30_03-2014 від
23.03.2014 на суму 8892,68 грн., № 30_05-2014 від
23.05.2014 на суму 3772,50 грн., № 30_06-2014 від
23.06.2014 на суму 2507,99 грн. відповідач
зобов»язаний був розрахуватись
протягом трьох операційних днів з дня
отримання рахунків, тобто до 22.07.2014р.
включно.

Рахунок № 30_07-2014 від 23.07.2014 на суму 5792,54
грн. був направлений позивачем
відповідачу 05.08.2014 року, що
підтверджується фіскальним чеком №1369
та описом вкладення. З урахуванням
поштового перебігу терміном в три дні
по території області, відповідач
зобов»язаний був по рахунку № 30_07-2014
від 23.07.2014 на суму 5792,54 грн.
розрахуватись в строк до 12.08.2014р.
включно.

Рахунок № 30_08-2014 від 23.08.2014 на суму 8,53
грн. був направлений позивачем
відповідачу 24.09.2014 року, що
підтверджується фіскальним чеком №6406
та описом вкладення. З урахуванням
поштового перебігу терміном в три дні
по території області, відповідач
зобов»язаний був по рахунку № 30_08-2014
від 23.08.2014 на суму 8,53 грн. розрахуватись
в строк до 01.10.2014р. включно.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач взяті на себе зобов'язання
по оплаті електроенергії на день
подачі позову (20.10.2014 року) не виконав,
виставлені позивачем рахунки не
оплатив. Заборгованість відповідача за
спожиту активну електроенергію,
становила 57208,14 грн.

Після порушення провадження у справі
відповідачем було частково сплачено
основний борг в сумі 27500,00 грн., що
підтверджується копією банківської
виписки за 31.10.2014 року, призначення
платежу: оплата за активну
електроенергію згідно рахунку №30_06-2014
від 23.06.2014 року.

Приймаючи до уваги, що відповідачем
після порушення провадження у справі
частково сплачено основний борг в
розмірі 27500,00 грн., що підтверджується
копією банківської виписки за 31.10.2014
року, призначення платежу: оплата за
активну електроенергію згідно рахунку
№30_06-2014 від 23.06.2014 року, копія якої
додана до матеріалів справи, суд
доходить висновку, що спір між
сторонами в частині стягнення основної
заборгованості в сумі 27500,00 грн.,
врегульовано, предмет спору відсутній,
а тому провадження у справі в частині
стягнення 27500,00 грн. боргу підлягає
припиненню.

З урахуванням здійсненої відповідачем
часткової оплати заборгованість
відповідача перед позивачем становить
29708,14 грн.

Статтею 612 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача
4913,78 грн. пені за прострочку оплати
спожитої активної електроенергії за
період з 07.04.2014 року по 07.10.2014 року,
відповідно до п. 4.2.1. договору про
постачання електричної енергії № 30 від
30.11.2007 року.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України, виконання зобов'язань
за договором можуть забезпечуватись
неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка
(штраф, пеня) є грошова сума або інше
майно, яке боржник повинен передати
кредитору в разі порушення боржником
зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафні санкції за порушення
зобов'язання застосовуються у розмірі
передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 4.2.1. договору про постачання
електричної енергії № 30 від 30.11.2007 року
передбачено, що за внесення платежів,
передбачених п.п. 2.3.3.-2.3.4. договору, з
порушенням термінів, визначених у
додатку № 3 „Порядок розрахунків" до
цього договору, споживач сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період за який
нараховується пеня, за кожний день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати. Сума пені
зазначається у розрахунковому
документі окремим рядком.

Матеріалами справи підтверджується
прострочка відповідачем взятих на себе
зобов'язань щодо оплати спожитої
активної електроенергії, але приймаючи
до уваги, що позивачем при розрахунку
пені не були враховані вимоги п.6 ст. 232
Господарського кодексу України, а
також дата виникнення прострочки щодо
оплати за спожиту електроенергію за
березень, травень, червень, липень,
серпень і вересень 2014р., суд доходить
висновку, що пеня за прострочку оплати
спожитої активної електроенергії за
період з 07.04.2014 року по 07.10.2014 року
підлягає стягненню в сумі 3683 грн. 82 коп.

Позивач, відповідно до ст. 625 Цивільного
кодексу України, просить стягнути з
відповідача 3 % річних в розмірі 810,65 коп.
за період з 23.01.2014 року по 07.10.2014 року та
5717,30 грн. інфляційних нарахувань за
період з 23.01.2014 року по 01.10.2014 року за
прострочку оплати спожитої активної
електроенергії.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки матеріалами справи
підтверджується прострочка виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань щодо оплати за спожиту
активну електричну енергію, тому суд
доходить висновку, що позивачем
правомірно нараховано 5717,30 грн.
інфляційних нарахувань за період з
23.01.2014 року по 01.10.2014 року за прострочку
оплати спожитої активної
електроенергії.

Вимоги позивача щодо стягнення 3%
річних підлягають задоволенню в сумі 789
грн. 77 коп., оскільки про розрахунку 3 %
річних позивачем не було враховано
дата виникнення прострочки щодо оплати
за спожиту електроенергію за
березень, травень, червень, липень,
серпень і вересень 2014р

Приймаючи до уваги, що відповідач в
порушення ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України взяті на себе
зобов'язання не виконав, за спожиту
активну електроенергію своєчасно в
повній сумі не розрахувався і вимоги
позивача не оспорив, суд з урахуванням
вищезазначеного, доходить висновку, що
позовні вимоги є обґрунтованими і
підлягають задоволенню в частині
стягнення з відповідача 29708,14 грн. боргу
за активну електроенергію; 3683 грн. 82
коп. пені; 5717,30 грн. інфляційних
нарахувань; 789,77 грн. 3% річних. В частині
стягнення 27500,00 грн. основного боргу
провадження у справі підлягає
припиненню. В решті позову відмовити.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача і
сума боргу в розмірі 27500 грн. була
сплачена після порушення провадження у
справі, то відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України та ст. 4 Закону України „Про
судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог, з відповідача підлягає
стягненню на користь позивача судовий
збір в розмірі 1793,71 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 525, 526, 546, 549, 625, 626
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
174, 193, 230, 231, 232, 275, 276 Господарського
кодексу України, ст. 26 Закону України
"Про електроенергетику", ст. ст. 49, 75, п.1-1
ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, ст. 4
Закону України „Про судовий збір",
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині
стягнення 27500,00 боргу припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити
частково.

3. Стягнути з дочірнього підприємства
"Чернігівський облавтодор" відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія" автомобільні
дороги України, вул. Київська, 17, м.
Чернігів, 14005 (,
відомості про банківські реквізити
відсутні) на користь публічного
акціонерного товариства
«Чернігівобленерго», вул. Горького, 40,
м. Чернігів, 14000 (поточний рахунок зі
спеціальним режимом використання №
2791 в філії - Чернігівське обласне
управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553, ) 29708,14 боргу за активну
електроенергію.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

4. Стягнути дочірнього підприємства
"Чернігівський облавтодор" відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія" автомобільні
дороги України, вул. Київська, 17, м.
Чернігів, 14005 (,
відомості про банківські реквізити
відсутні) на користь публічного
акціонерного товариства
«Чернігівобленерго», вул. Горького, 40,
м. Чернігів, 14000 (поточний рахунок №
2791 в філії Чернігівське обласне
управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553, ) 3683 грн. 82 коп. пені; 5717 грн. 30
коп. інфляційних нарахувань; 789 грн. 77
коп. 3% річних та 1793,71 грн. судового
збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

5. В решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 12 .11.2014 року.

СУДДЯ
Л.М. Лавриненко