ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.11.2014
Справа № 908/4652/14

Суддя Боєва Олена Сергіївна,

розглянувши позовну заяву Публічного
акціонерного товариства «Судноплавна
компанія «Укррічфлот» (04071, м. Київ, вул.
Електриків, 8) в особі філії Публічного
акціонерного товариства «Судноплавна
компанія «Укррічфлот» «Нікопольський
річковий порт» АСК «Укррічфлот» (53200,
Дніпропетровська область, м. Нікополь,
вул. Крупської, 26)

до відповідача Дочірнього
підприємства «Запорізький річковий
порт» АСК «Укррічфлот» (69006, м.
Запоріжжя, вул. Леонова, 1-А)

про визнання недійсним наказу,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2014р. до господарського суду
Запорізької області надійшла позовна
заява ПАТ «Судноплавна компанія
«Укррічфлот» в особі філії ПАТ
«Судноплавна компанія «Укррічфлот»
про визнання недійсним наказу
Дочірнього підприємства «Запорізький
річковий порт» АСК «Укррічфлот» № 124
від 31.12.2008р.

Відповідно до п 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України
суддя відмовляє у прийнятті позовної
заяви, якщо заява не підлягає розгляду
в господарських судах України.

Розглянувши матеріали позовної заяви,
суд дійшов висновку, що в прийнятті
позовної заяви слід відмовити на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України, у
зв'язку з наступним.

З тексту позовної заяви слідує, що
31.12.2008р. у Нікопольському річковому
порту був виданий наказ № 124 «Про
доплату», згідно якого на
прийомоздавача багажу та вантажів
ОСОБА_2 були покладені обов'язки по
введенню документації по складу та
видачі матеріалів, і згідно цього
наказу їй призначалася доплата за
збільшення зони обслуговування у
розмірі 50% її посадового окладу. Даний
наказ був підписаний ОСОБА_3. Видаючи
наказ № 124 від 31.12.2008р. ОСОБА_3 не мав
жодних повноважень підписувати даний
наказ, з огляду на те, що його
повноваження спливали 30.12.2008р., і він до
30.12.2008р. мав передати всі справи новому
керівнику підприємства.

За приписами ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Статтею 12 ГПК України визначено, що
господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного
житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін;

спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких
відповідно до законів України та
міжнародних договорів України
віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між юридичною особою
та її учасниками (засновниками,
акціонерами, членами), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами,
членами) юридичної особи, пов'язаними
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності такої особи,
крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із
земельних відносин, в яких беруть
участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами
до боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України;

8) справи за заявами про затвердження
планів санації боржника до порушення
справи про банкрутство.

Відповідно ж до п. 3.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання підвідомчості і
підсудності справ господарським
судам» № 10 від 24.10.2011р.,
господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов:

- участь у спорі суб'єкта
господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше,
господарських відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, іншими
актами господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин;

- наявність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення спору
господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення такого спору
судом іншої юрисдикції.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов до висновку, що позовна заяви не
підлягає розгляду в господарських
судах України.

Згідно п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України
від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" на підставі пункту 1
частини першої статті 62 ГПК суддя
відмовляє у прийнятті позовної заяви,
якщо спір непідвідомчий
господарському суду, зокрема, коли його
вирішення законодавством України
віднесено до компетенції іншого органу
або заява взагалі не підлягає
розглядові в судовому порядку.

За таких обставин, у прийнятті позовної
заяви ПАТ «Судноплавна компанія
«Укррічфлот» в особі філії ПАТ
«Судноплавна компанія «Укррічфлот»
«Нікопольський річковий порт» АСК
«Укррічфлот» слід відмовити.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
судовий збір" сплачена сума судового
збору повертається ухвалою суду в разі
відмови у відкритті провадження у
справі.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про
судовий збір" передбачено, що
повернення сплаченої суми судового
збору здійснюється в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади із забезпечення
реалізації державної фінансової
політики.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне повернути позивачу
сплачену суму судового збору в розмірі
1218 грн.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62, ст. 86
Господарського процесуального
кодексу України, п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір", суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Публічному акціонерному
товариству «Судноплавна компанія
«Укррічфлот» в особі філії Публічного
акціонерного товариства «Судноплавна
компанія «Укррічфлот» «Нікопольський
річковий порт» АСК «Укррічфлот»,
Дніпропетровська область, м. Нікополь,
у прийнятті позовної заяви.

Позовну заяву і додані до неї матеріали
повернути позивачу.

Повернути Публічному акціонерному
товариству «Судноплавна компанія
«Укррічфлот» в особі філії Публічного
акціонерного товариства «Судноплавна
компанія «Укррічфлот» «Нікопольський
річковий порт» АСК «Укррічфлот» (53200,
Дніпропетровська область, м. Нікополь,
вул. Крупської, 26; ) із
Державного бюджету України суму
судового збору, сплаченого за
платіжним дорученням № 983 від 04.11.2014р., в
розмірі 1218 (одна тисяча двісті
вісімнадцять) грн.

Додаток: позовні матеріали на 33
аркушах, в тому числі, оригінал
платіжного доручення № 983 від 04.11.2014р.
на суму 1218 грн.

Суддя
О.С. Боєва