ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.
Справа № 914/2416/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді Гнатюк Г. М.

суддів: Кравчук Н.М.

Якімець Г.Г.

розглянув апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «РАЙ» ЛТД, м.Рудки,
Самбірського району, Львівської
області б/н і б/д

на рішення господарського суду
Львівської області від 13.08.2014р.

у справі №914/2416/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «РАЙ» ЛТД, м.Рудки,
Самбірського району, Львівської
області

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.Рудки,
Самбірський район

про зобов'язання звільнити торгове
місце,

за участю представників:

з участю представників:

від позивача: Лужицький В. - директор,
Басюк Г.Т. - представник, Жак Н.Т. -
представник

від відповідача: ОСОБА_6 - представник,
ОСОБА_2 - підприємець

28.08.2014р. на адресу суду поступила
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «РАЙ» ЛТД
на рішення господарського суду
Львівської області від 13.08.2014р. у даній
справі, яка автоматизованою системою
документообігу суду розподілена до
розгляду судді-доповідачу Гнатюк Г.М.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
01.09.2014 року у склад колегії для розгляду
справи №914/2416/14 введено суддів
Кравчук Н.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалою суду від 01.09.2014р. зазначена вище
апеляційна скарга прийнята до
провадження та призначена до розгляду
на 16.09.2014р.

Зважаючи на перебування судді
Мирутенка О.Л. у відпустці,
розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
15.09.2014 року у склад колегії для
розгляду справи №914/2416/14 замість
судді Мирутенка О.Л. введено суддю
Якімець Г.Г.

В судовому засіданні 16.09.2014р. заслухано
пояснення представника відповідача та
зважаючи на відсутність представника
позивача, розгляд справи відкладено до
30.09.2014р. Ухвалою суду від 30.09.2014р.
задоволено клопотання відповідача та
відкладено розгляд справи до 28.10.2014р. В
судовому засіданні 28.10.2014р. заслухано
пояснення сторін та оголошено перерву
до 11.11.2014р.

В судовому засіданні 11.11.2014р.
представником ТзОВ «РАЙ» ЛТД подано
клопотання про зупинення провадження у
справі, мотивуючи його тим, що
Львівський апеляційний господарський
суд може прийняти рішення у справі
№914/2416/14 лише після прийняття рішення
Самбірським міськрайонним судом
Львівської області у справах
№№452/2686/14-а, 452/2686/14-а. В задоволенні
зазначеного вище клопотання
апеляційним господарським судом
відмовлено, зважаючи на наступне. У
відповідності до ст.101 ГПК України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Як вбачається з
ухвал Самбірського міськрайонного
суду Львівської області провадження у
справі №452/2686/14-а відкрито 12.09.2014р., а у
справі №452/2686/14-а. відкрито 16.09.2014р., а
отже після прийняття рішення у даній
справі, у зв'язку з чим, рішення у
справах №№452/2686/14-а, 452/2686/14-а можуть
слугувати лише підставою для перегляду
рішення господарського суду
Львівської області за нововиявленими
обставинами, оскільки не
досліджувалося місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення.

Усне клопотання представника позивача
щодо зупинення провадження у справі з
метою проведення судової експертизи -
судом відхилено, як безпідсавне.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід судців не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 13.08.2014р. у справі
№914/2416/14 (суддя Яворський Б.І.) в
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «РАЙ» ЛТД
про зобов'язання Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 звільнити
торгові місця №6 та №7 - відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «РАЙ» ЛТД подало
апеляційну скаргу, в якій рішення суду
першої інстанції вважає незаконним та
таким, що прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки місцевим господарським судом
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи та невірно
застосовано норми матеріального права
до спірних правовідносин, у зв'язку з
чим, просить його скасувати та позовні
вимоги задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
скаржник зазначає те, що суд першої
інстанції не врахував, що позовні
вимоги стосуються не угоди №6-7 про
надання послуг від 01.01.2013р., яка
припинила свою дію 31.12.2013р., а
звільнення торгівельних місць,
оскільки Відповідач відмовився
укласти з позивачем договір про
надання в оренду торгового місця та
послуг ринку. Крім цього, апелянт
зазначає, що судом не досліджено та не
відображено в судовому рішенні
правомірність перебування Відповідача
на земельній ділянці, яка є у
постійному користуванні Товариства з
обмеженою відповідальністю «РАЙ» ЛТД.

У письмовому відзиві на апеляційну
скаргу від 27.10.2014р. (вх.№01-04/6240/14 від
28.10.2014р.) та в судових засіданнях
представник ФОП ОСОБА_2 усно
спростовував доводи скаржника та
зазначав про законність та
обгрунтованість рішення місцевого
суду, у зв'язку з чим просив апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

В нормативно-правовому обґрунтуванні
від 11.11.2014р. (вх.№01-04/6643/14 від 11.11.2014р.)
позивач заперечує доводи відповідача,
викладені ним у відзиві на апеляційну
скаргу та зазначає, що посилання на
витяги про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, відповідно до яких
відповідачу належать кіоски НОМЕР_1 не
можуть братися судом до уваги, так як
кіоски є малою архітектурною формою, а
не об'єктом нерухомого майна.

Розглянувши подану апеляційну скаргу
та матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
Львівський апеляційний господарський
суд прийшов до висновку про
відсутність підстав для скасування
рішення суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «РАЙ» ЛТД звернулося
до господарського суду Львівської
області з позовом про зобов'язання
Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2
звільнити торгові місця №6 та №7, які
використовуються останнім без
відповідних правових підстав, так як
Угода №6-7 від 01.01.2013р. про надання
послуг ринку припинена, а договір
оренди торгового місця на 2014 рік
відповідачем не підписано.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що згідно державного акту II-
ЛВ №002954 від 13.02.2002р. ТзОВ "Рай" ЛТД є
постійним користувачем земельної
ділянки 0,15 га., яка надана йому для
здійснення комерційної діяльності де
останнім організовано ринок.

01.01.2013р. між ТзОВ "Рай" ЛТД та ФОП
ОСОБА_2 (підприємець, відповідач у
справі) укладено угоду №6-7 про надання
послуг ринку, відповідно до п.1.1 якої
ринок зобов'язується надати послуги по
обслуговуванню і утриманню
прилягаючої території до кіоску, що є у
приватній власності підприємця площею
22 кв.м. за №6-7. За надані послуги
підприємець сплачує ринку винагороду в
розмірі згідно калькуляції, яка є
невід'ємною частиною цього договору
(п.1.2 договору). Договір діє від дня його
підписання до 31.12.2013р. включно (а.с.17).

20.01.2014р. позивач звернувся до
відповідача з листом у якому повідомив
останнього про необхідність укладення
договору на утримання торгового місця
та послуг ринку у строк 10 днів, (а.с.18)

Однак відповідачем договір про
надання торгового місця та послуг
ринку з позивачем не укладено.

Цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки
(ч.І ст.11 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк
(ст.759 ЦК України).

Відповідно до ч.І ст.283
Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

За договором про надання послуг
одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ст.901 ЦК
України).

Зважаючи на викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що
укладена між позивачем та відповідачем
угода від 01.01.2013р. є договором про
надання послуг, а не договором оренди,
адже предметом угоди згідно п.1 є
надання послуг по обслуговуванню і
утриманню прилягаючої території до
кіоску, а не надання в оренду торгових
місць.

При цьому, як вірно зазначив суд
першої інстанції, про те, що між
сторонами не укладався договір оренди
свідчить також відсутність акту
приймання передачі торгових місць від
ТзОВ "Рай" до ФОП ОСОБА_2

Натомість як пояснено
представником відповідача та
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_2 являється власником кіосків № 7
та № 6 в м. Рудки по вулиці Валовій, 1а,
про що свідчать відповідні витяги з
державного реєстру прав на нерухоме
майно (а.с.32,35).

Зокрема, 30 вересня 2003 року ОСОБА_2
придбала у гр. ОСОБА_8 об'єкт нерухомого
майна - торговий кіоск АДРЕСА_1 належав
ОСОБА_8 на підставі рішення Рудківської
міської ради від 31 жовтня 2002 року № 159
та свідоцтва про право власності на
торговий кіоск, виданий Рудківською
міською радою 12 грудня 2002 року, яке було
зареєстровано у Самбірському
міжміському бюро технічної
інвентаризації, (а.с.36-37)

Також, 12 травня 2004 року ОСОБА_2
придбала у гр. ОСОБА_9 торговий кіоск
АДРЕСА_2 належав ОСОБА_9 на підставі
рішення Рудківської міської ради від 17
вересня 2003 року № 124 та свідоцтва про
право власності на торговий кіоск,
виданий Рудківською міською радою 14
жовтня 2003 року, яке було зареєстровано
у Самбірському міжміському бюро
технічної інвентаризації, (а.с.33-34).

Проект угоди про надання послуг
ринку на новий термін, як зазначив
представник, відповідачу не
направлявся.

Крім того, як зазначила в судовому
засіданні підприємець жодних послуг по
попередній угоді надано не було і їх
перелік ніде не відображений.

Доводи апелянта про те, що
посилання на витяги про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
відповідно до яких відповідачу
належать кіоскиНОМЕР_1 не можуть
братися судом до уваги, так як кіоски є
малою архітектурною формою, а не
об'єктом нерухомого майна, судом
апеляційної інстанції відхиляються,
так як на момент винесення
оскаржуваного рішення, право власності
ОСОБА_2 на кіоски НОМЕР_1 ніким не
оспорювалося. При цьому слід зазначити,
що згідно ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ч.І ст.321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст.32 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Згідно
ст.ст.ЗЗ, 34 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

При цьому, у відповідності до ч.І
ст.43 ГПК України, Господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи, що відповідачем
належним чином підтверджено право
власності на кіоски НОМЕР_1, а право
власності є непорушним, та зважаючи на
відсутність належних доказів щодо
передачі позивачем в користування
відповідачу торговельних місць НОМЕР_1,
вимоги позивача безпідставні, а тому
суд першої інстанції правомірно
відмовив у задоволенні позову.

Доводи апелянта про те, що судом
не досліджено та не відображено в
судовому рішенні правомірність
перебування Відповідача на земельній
ділянці, яка перебуває у постійному
користуванні Товариства з обмеженою
відповідальністю «РАЙ» ЛТД., судом
апеляційної інстанції відхиляються,
оскільки позивачем не надано суду
жодного документу, яким би він
пітверджував, що звертався до
відповідача з пропозицією щодо
укладення договору оренди землі. Крім
того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що в заявлених позовних
вимогах позивач не просить зобов'язати
звільнити земельну ділянку, а лише
торгове місце.

Таким чином, доводи скаржника,
викладені ним в апеляційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи та
викладеним вище аналізом обставин
справи і чинного законодавства, а тому
колегією суддів відхилені через їх
безпідставність.

З огляду на викладене, колегія
Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
місцевого господарського суду
прийняте у відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
а тому відсутні підстави для його
скасування.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Зважаючи на те, що
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «РАЙ» ЛТД
залишена без задоволення, витрати по
сплаті судового збору, в порядку ст.49
ГПК України, слід віднести на
скаржника.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України
Львівський апеляційний господарський
суд

Постановив:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 13.08.2014р. по
справі №914/2416/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «РАЙ» ЛТД
залишити без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути в
господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя
Гнатюк Г.М.

Суддя
Кравчук Н.М.

Суддя
Якімець Г.Г.

Повний текст постанови

виготовлено 13.11.2014р.