ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р.
Справа № 914/904/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Юрченка Я.О.

суддів
Давид Л.Л.

Зварич О.В.

при секретарі судового засідання
Бараняк Н.Я.

за участю представників:

від прокуратури: не з'явився;

від позивача: Гудима В.О.;

від відповідача: Довгий В.О.;

від третіх осіб: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Київського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері,
вих. № 6-1811 вих14 від 20.06.2014р.

на рішення Господарського суду
Львівської області від 02.06.2014р.

у справі № 914/904/14

за позовом: Київського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Міністерства оборони України, м.
Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейд Проперті Груп,
м. Львів

третя особа 1: Центральне територіальне
управління капітального будівництва,
м. Київ

третя особа 2: ОСОБА_4, м.
Івано-Франківськ

третя особа 3: Івано-Франківська
квартирно-експлуатаційна частина, м.
Івано-Франківськ

про визнання недійсним договору,
відшкодування збитків в порядку
подвійної реституції.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 02.06.2014р. у справі
№ 914/904/14 (суддя Т. Рим) в задоволенні
позовних вимог відмовлено повністю.

При вирішенні спору місцевий суд
виходив з того, що прокурором
недоведено вчинення спірного договору
під впливом обману; відсутністю
доказів умислу в діях відповідача щодо
скриття властивостей та якостей
предмету договору, оскільки
багатоквартирний будинок, в якому
знаходиться квартира, прийнято в
експлуатацію; на будинок видано
сертифікат відповідності, що свідчить
про необізнаність ТОВ "Трейд Проперті
Груп" з можливими порушеннями при
будівництві об'єкту і відсутність
наміру ввести в оману позивача як
сторони спірного договору; відсутністю
доказів істотності значення обставин,
щодо яких позивача, як зазначає
прокурор, введено в оману. На думку
суду, обґрунтування предмета позовних
вимог обставинами, встановленими
висновком будівельно-технічної
експертизи від 19.08.2013 р., не підтверджує
обставин істотності помилки при
укладенні договору, а також того, що
інша сторона заперечувала чи
замовчувала наявність таких обставин,
мала умисел на застосування обману.
Виявлення недоліків квартир може мати
наслідки, на думку місцевого
господарського суду, визначені ст. 678 ЦК
України, як окремий предмет позову.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Київський прокурор з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері звернувся до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Львівської області від 02.06.2014р. та
прийняти нове судове рішення, яким
задоволити позовні вимоги.

Зокрема, скаржник посилається на те, що
спірний договір, укладений 30.11.2011р.
Міністерством оборони України та ТОВ
"Трейд Проперті Груп" вчинено під
впливом обману. Обман, на думку
скаржника, полягає в тому, що продавцем
за спірним договором, передано
позивачу квартиру №? 70 по вул. Січових
Стільців, буд. 76-В, м. Івано-Франківськ,
загальною площею 70, 9 м2 яка не
відповідає вимогам ДБН,
санітарно-технічним нормам, у зв'язку з
чим, відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України,
просить визнати спірний договір
недійсним з моменту його укладення та
застосувати санкцію, визначену ч. 2 ст.
230 ЦК України, та стягнути з відповідача
в порядку подвійної реституції 683 476, 00
грн.

Також зазначає, що місцевий
господарський суд безпідставно не
врахував, що Київською прокуратурою з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері була проведена
перевірка, у ході якої 26.04.2013р. порушено
кримінальне провадження та внесено до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000042 за
ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.
423 КК України та не взяв до уваги
висновків досудового розслідування, не
врахував висновків експерта та
висновку комісійної судової
будівельно-технічної експертизи №
7832-7847 від 19.08.2013 р. за матеріалами
досудового розслідування, які на думку
представника, є належними доказами у
справі.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 18.07.14 у складі
колегії суддів: головуючого судді -
Юрченка Я.О.,суддів Зварич О.В., Давид
Л.Л. апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 05.08.14.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
04.08.2014р., у зв'язку з перебуванням судді
Зварич О.В. на лікарняному, у склад
колегії суддів введено замість судді
Зварич О.В. - суддю Хабіб М.І.

Розгляд справи відкладався з підстав,
викладених в ухвалі суду від 05.08.2014р.

У зв'язку з перебуванням судді Хабіб
М.І. у відпустці, розпорядженням. в.о.
голови суду, у склад колегії суддів
замість судді Хабіб М.І. введено суддю
Зварич О.В.

25 вересня 2014 відповідач, скориставшись
своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК
України, подав відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить залишити
рішення Господарського суду
Львівської області від 02.06.14 у справі №
914/904/14 без змін з підстав його
обґрунтованості та законності, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою суду від 25.09.2014р. розгляд справи
відкладався з підстав, викладених у
ній.

Від позивача 07.10.2014р. надійшов відзив на
апеляційну скаргу, в якому він вказав,
що повністю підтримає доводи,
викладені в апеляційній скарзі.

В даному судовому засіданні
представник позивача підтримав доводи,
викладені у відзиві на апеляційній
скаргу, просив скасувати рішення
місцевого господарського суду та
прийняти нове судове рішення, яким
задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив
проти доводів, викладених в
апеляційній скарзі, просив залишити
рішення Господарського суду
Львівської області від 02.06.2014р. без
змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Прокурор та треті особи в чудове
засідання не з'явились, причини неявки
суду не повідомили.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, відзивів на неї, вивчивши
матеріали справи, наявні в ній докази,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення місцевим
господарським судом, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
Господарського суду Львівської
області від 02.06.2014р. у справі № 914/904/14 -
залишити без змін, виходячи з
наступного.

За приписами ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. В силу ст.
204 вказаного кодексу, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Статтею 215 ЦК України визначено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України.

У статті 203 ЦК України визначені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема: 1) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; 2) особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

За ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається з матеріалів та
встановлено місцевим господарським
судом, 30 листопада 2011 року товариством
з обмеженою відповідальністю "Трейд
Проперті Груп" (продавець) та
Міністерством оброни України
(покупець) укладено договір купівлі і
продажу нерухомості в регіонах України
(надалі - договір), відповідно до п. 1.1
якого, предметом цього договору є
закупівля у 2011 році квартир у регіонах
України для військовослужбовців
Збройних Сил України на вторинному
ринку, яка здійснюється за рахунок
Державного бюджету України.

Об'єктом договору є квартира №? 70 по
вулиці Січових Стрільців, будинок 76-В, в
місті Івано-Франківськ, загальною
площею 70,9 м2.

Згідно витягу про Державну
реєстрацію правочинів за №10720488 від
30.11.2011р. Міністерство оборони України
набуло у власність від відповідача за
договором від 30.11.2011 р. право власності
на квартиру № 70, що знаходиться за
адресою вул. Січових Стільців, буд. 76-В,
м. Івано-Франківськ. Таку ж інформацію
містить витяг про державну реєстрацію
права власності №32448246 від 12.12.2011р.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом. У
разі визнання правочину недійсним
особа, яка помилилася в результаті її
власного недбальства, зобов'язана
відшкодувати другій стороні завдані їй
збитки. Сторона, яка своєю необережною
поведінкою сприяла помилці,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні завдані їй збитки.

Згідно ст. 230 цього ж кодексу якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина
перша статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.
Сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Прокурор зазначає, що укладений ТОВ
"Трейд Проперті Груп" та Міністерством
оборони України договір купівлі і
продажу нерухомості в регіонах України
від 30.11.2011р. укладений внаслідок
помилки та обману. Зокрема, скаржник
зазначає, що продавець за договором
свідомо ввів в оману покупця, не
повідомивши останньому про те, що
квартири, які продавались не
відповідають вимогам державних
будівельних норм, що є порушенням п. 1.4.
укладеного договору.

Пункт 19 постанови пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
містить положення про те, що відповідно
до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений
під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі
неможливість її використання або
виникнення труднощів у її
використанні, що сталося після
виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину. Не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Пункт 20 цієї ж постанови визначає, що
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Відповідно до п. 3.10 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. N 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" у вирішенні спорів про
визнання правочинів недійсними на
підставі статей 230 - 233 ЦК України
господарські суди повинні мати на
увазі, що відповідні вимоги можуть бути
задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне
введення в оману представника
підприємства, установи, організації
або фізичної особи, що вчинила
правочин, шляхом: повідомлення
відомостей, які не відповідають
дійсності; заперечення наявності
обставин, які можуть перешкоджати
вчиненню правочину; замовчування
обставин, що мали істотне значення для
правочину (наприклад, у зв'язку з
ненаданням технічної чи іншої
документації, в якій описуються
властивості речі). При цьому особа, яка
діяла під впливом обману, повинна
довести не лише факт обману, а й
наявність умислу в діях відповідача та
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману. Обман щодо
мотивів правочину не має істотного
значення. Суб'єктом введення в оману є
сторона правочину, - як безпосередньо,
так і через інших осіб за домовленістю.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно акту приймання-передачі від
15.12.2011р. Продавцем передано Покупцю у
власність 30 (тридцять) квартир
загальною площею 1 806, 90 м2 в м.
Івано-Франківську по вулицям
Федьковича, 114, Січових стрільців, 76,
Гетьмана Мазепи, 175 а, корпус 8, Гетьмана
Мазепи, 175 а корпус 2. Акт підписаний
сторонами без жодних застережень.

Згідно з актом від 23.05.2012р. здійснено
обстеження технічного стану квартир.
При обстеженні встановлено, що
квартири відповідають встановленим
санітарно-технічним нормам.

Підставою позову послужив висновок
№7832-7847 комісійної судової
будівельно-технічної експертизи від
19.08.2013 р., складений за матеріалами
досудового розслідування, внесеного до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань від 26.04.2013р. за №
0000042, яким встановлено, що 6
квартир (№28, 29, 58, 60, 106, 110 по вул.
Гетьмана Мазепи, 175-А у м.
Івано-Франківськ), 10 квартир № 64, 66, 70, 101,
102, 103, 132, 134, 199, 205 по вул. Січових
Стрільців, 76-В у м. Івано-Франківськ) не
відповідають вимогам Державних
будівельних норм України; зазначені
будинки побудовані з відхиленням від
проекту та вимог ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і
споруди. Житлові будинки. Основні
положення"; робочі проекти будинків не
відповідають вимогам державних
будівельних норм та іншим законодавчим
документам в будівництві.

Також прокурор зазначає у позовній
заяві про порушення відповідачем умов
укладеного спірного договору, а саме:
пунктів 2.1, 6.1.1 та 6.1.2., згідно з якими
продавець зобов'язується передати
квартиру покупцю у стані, що відповідає
нормам стандартів та санітарним нормам
щодо житлових приміщень (житло готове
під заселення, опоряджувальні роботи
виконані у повному обсязі) і умовам
цього договору, а також ключі від
квартири та правовстановлюючі
документи. Продавець зобов'язаний
попередити покупця про всі відомі йому
недоліки майна. За власні кошти усунути
приховані недоліки, виявлені покупцем
протягом трьох років.

На основі зазначених умов договору
прокурор стверджує про наявність
підстав, визначених ст. ст. 203, 215, 229, 230 ЦК
України для визнання спірного договору
недійсним з моменту укладення і
застосування подвійної реституції.

Слід зазначити, що висновок № 7832-7847
комісійної судової
будівельно-технічної експертизи від
19.08.2013 р. ґрунтувався на матеріалах,
поданих лише позивачем, відтак його не
можна оцінювати як висновок судового
експерта у розумінні ст.ст. 41, 42 ГПК
України, оскільки цей висновок надано
без відповідного доручення суду, тобто
без оголошення ухвали про призначення
експертизи, та спеціаліста, що його
надавав, не було попереджено про
відповідальність, встановлену законом,
тому такий висновок не має доказової
сили.

З преамбули Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
від 17.02.2011 N 3038-VI вбачається, що цей закон
встановлює правові та організаційні
основи містобудівної діяльності і
спрямований на забезпечення сталого
розвитку територій з урахуванням
державних, громадських та приватних
інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 зазначеного
закону прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до IV і V категорій складності,
здійснюється на підставі акта
готовності об'єкта до експлуатації
шляхом видачі органами державного
архітектурно-будівельного контролю
сертифіката у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України. З
матеріалів справи вбачається, що про
завершення будівництва об'єкту
нерухомого майна та його відповідність
вимогам державних стандартів,
будівельних норм і правил та
підтверджує його готовність до
експлуатації свідчать також акт
готовності об'єкта до експлуатації від
29.12.2010р. (зазначено, що житловий будинок
має 10 поверхів плюс мансардний) та
сертифікат відповідності № ІФ 000001,
виданий Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Івано-Франківській області від 05.01.2011р.

Прокурор наполягає на тому, що спірний
правочин вчинений під впливом обману,
однак в силу ст. 230 ЦК України обман
передбачає навмисне введення в оману
однією стороною правочину іншу
сторону. В даному випадку Прокурор мав
би доказати, що ТзОВ "Трейд Проперті
Груп", укладаючи з Міністерством
оборони України Договір про купівлю і
продаж нерухомості в регіонах України
від 30.11.2011р., бажало умисно ввести в
оману таке щодо властивостей, якостей
предмету правочину. Натомість, в
позовній заяві як на підставу визнання
Договору недійсним в силу ст. 230 ЦК
України Прокурор заявляє про недоліки
купленої речі, встановлені висновком
будівельно-технічної експертизи:
невідповідність висоти житлових
приміщень вимогам ДБН; відсутність
сміттєпроводу в будинку; недотримання
вимог ДБН по влаштуванню в санвузлі
вентиляції тощо.

У висновку експерта зазначено, що в
житловій кімнаті квартири 70 по вул.
Січових Стрільців, 76-В у м.
Івано-Франківську розташовані на
мансардному поверсі будинку, мають
"ломану стелю", яка повторює контури
покрівлі. Мінімальна висота двох
кімнат до лінії перелому становить 2,0
м., попри те, що відповідно до п.2.9. ДБН
В.2.-15-2005 висота підлоги до стелі
приміщень повинна бути не менше 2,5 м.
Крім цього, зазначено, що житловий
будинок обладнаний пасажирськими
ліфтами і на дату проведення огляду
такі знаходились в неробочому стані і
на мансардному поверсі, де зокрема,
розташована квартира №70 зупинки
ліфтів взагалі відсутні.

Тобто, як вірно встановлено місцевим
господарським судом, з чим і
погоджується суд апеляційної
інстанції, матеріали справи не
доводять, що відповідач заперечував чи
замовчував про встановлені експертом
обставини, чи мав умисел ввести в оману
контрагента правочину щодо предмету
договору, оскільки виявлені недоліки
купленої речі можна було встановити
візуально.

Крім того, як зазначалось вище, будинок
прийнятий в експлуатацію і на нього
видано сертифікат відповідності. В
пункті 1.5. спірного договору зазначено,
що відчужувана квартира покупцем
оглянута, недоліків, які перешкоджають
використанню її за цільовим
призначенням на момент огляду не
виявлено. Претензій до продавця щодо
якісних характеристик відчужуваної
квартири покупець не має, тобто на день
вчинення правочину за наявності
сертифікату відповідності відповідачу
не було і не могло бути відомо про
невідповідність квартири нормам ДБН.
Це доводить відсутність у його діях
умислу на введення в оману позивача.

Істотною є помилка, наслідки якої або
взагалі не можна усунути, або для
усунення яких сторона, що помилилася,
має нести значні витрати.

На думку колегії суддів, спір виник між
сторонами з приводу виконання
договору. Позивач не позбавлений права
в установленому законом порядку
спонукати відповідача до виконання
умов р. 2, зокрема, договору, зокрема,
покупець у випадку продажу речі
неналежної якості вправі захистити
свої права на підставі ст. 678 ЦК України.

У зв'язку із наведеним, судова
колегія Львівського апеляційного
господарського суду, погоджується з
висновками місцевого суду про
відсутність передбачених законом
підстав для задоволення позову про
визнання недійсним договору від
30.11.2011р. купівлі і продажу нерухомості в
регіонах України, укладеного
товариством з обмеженою
відповідальністю "Трейд Проперті Груп"
та Міністерством оборони, а відповідно
і не має підстав для відшкодування
збитків в порядку подвійної реституції
(ч. 2 ст. 230 ЦК України передбачає
стягнення збитків у подвійному
розмірі).

Згідно з пунктом 4 частини третьої
статті 129 Конституції України та
статті 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За змістом ст. 34 ГПК України, обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Також, згідно ч. 2 статті 43 ГПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обгрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Сторони вільні у наданні
господарському суду своїх доказів і
доведенні їх переконливості. Проте
вирішуючи питання щодо доказів
господарські суди повинні враховувати
інститут допустимості засобів
доказування, згідно з яким обставини
справи, що відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили (ст. 43 ГПК України).
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищенаведене в
сукупності, апеляційний господарський
суд не вбачає правових підстав для
скасування оскаржуваного рішення у
даній справі. Твердження ж скаржника
про порушення і неправильне
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального права при
прийнятті оскаржуваного рішення, не
знайшли свого підтвердження, в зв'язку
з чим підстави для скасування
законного та обґрунтованого судового
акта відсутні.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Львівської області від 02.06.2014р. у справі
№ 914/904/14 залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова підписана 10.11.2014.

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Зварич О.В.