м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/20913/14 04.11.14

За позовом Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської

державної адміністрації)
«Київреклама»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сушия»

Про стягнення 38 427,31 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Метелкіна О.Л. - по
дов. № 196-10330/КР від 21.07.2014

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сушия» про
стягнення 38 427,31 грн., з яких: 32 659,20 грн.
основного боргу, 483,06 грн. пені, 4 898,88
грн. штрафу, 323,35 грн. збитків від зміни
індексу інфляції та 62,82 грн. - 3% річних
за неналежне виконання взятих на себе
останнім зобов'язань згідно договору
на право тимчасового користування
місцем(-ями) для розміщення
рекламного(-их) засобу(-ів), що
перебуває(-ють) у комунальній власності
територіальної громади м. Києва, його
районів або повноваження щодо
розпорядження яким(-и) здійснюють
органи місцевого самоврядування м.
Києва № 852/13 від 27.03.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.10.2014 порушено провадження у
справі № 910/20913/14 та призначено справу
до розгляду на 14.10.2014.

Відповідачем 28.05.2014 до відділу
діловодства суду було подано
клопотання про відкладення розгляду
справи, у зв'язку з неможливістю
направити в судове засідання
повноважного представника.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/20913/14 від 14.10.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача та
невиконанням відповідачем вимог
ухвали про порушення провадження у
справі від 02.10.2014, розгляд справи був
відкладений на 21.10.2014.

Позивач в судовому засіданні 21.10.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому в судовому
засіданні 21.10.2014 відзиві на позовну
заяву проти позову заперечує, оскільки
у спірний період адресні програми на
об'єкти : по просп. Возз'єднання,2/1 та по
вул. Грушевського, 4 не можуть бути
встановлені, а плата за користування
нарахована неправомірно, оскільки
зазначені місця - будівлі не
відносяться до комунальної власності
територіальної громади міста Києва.
Позивачем не подано доказів, які б
могли бути підставою для нарахування
плати за користування місцями, що не є
предметом договору № 852/13 від 27.03.2013.
Відповідно до наданих позивачем
рахунків, що не суперечать вимогам
договору та закону, відповідач сплатив
свої зобов'язання за користування
місяцями для розміщення об'єктів
зовнішньої реклами, що розташовані на
об'єкта, які відносяться до комунальної
власності територіальної громади
міста Києва. З даних позивача
вбачається, що заборгованість виникла
у відповідача не на підставі доданих до
позовної заяви рахунків, а раніше
станом на 01.04.2014 в сумі 29 416,69 грн.

В судовому засіданні 21.10.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 04.11.2014.

Позивачем 03.11.2014 до відділу діловодства
суду подано пояснення з урахуванням
обставин, викладених у відзиві
відповідача.

Відповідач в судове засідання 04.11.2014 не
з'явився.

Відповідачем 04.11.2014 до відділу
діловодства суду подано клопотання, в
якому просить суд у зв'язку з хворобою
представника відповідача розглядати
справу без участі представника
відповідача за наявними матеріалами
справи.

В судовому засіданні 04.11.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.03.2013 між Комунальним підприємством
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київреклама» (підприємство) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сушия»
(розповсюджувач) було укладено договір
№ 852/13 на право тимчасового
користування місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору за цим
договором на підставі відповідного
наказу робочого органу про
встановлення пріоритету на місце(-я)
для розміщення рекламного(-их)
засобу(-ів), дозволу(-ів) на розміщення
зовнішньої реклами на певний строк та у
певному місці, наданого(-их) на підставі
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
розповсюджувачеві надається право
тимчасового користування місцем(-ями)
для розміщення рекламного(-их)
засобу(-ів) (далі - РЗ), що перебуває(-ють)
у комунальній власності
територіальної громади м. Києва, його
районів або повноваження щодо
розпорядження яким(-и) здійснюють
органи місцевого самоврядування м.
Києва (далі - Право тимчасового
користування), за умов повного
дотримання розповсюджувачем цього
договору та Порядку розміщення реклами
в м. Києві, затвердженого рішенням
Київської міської ради від 22.09.2011 №
37/6253, з наступними змінами та
доповненнями (далі - Порядок), а
розповсюджувач зобов'язується
користуватися наданим йому Правом
тимчасового користування, своєчасно та
згідно з умовами цього договору
перераховувати плату за Право
тимчасового користування виключно на
поточний рахунок підприємства,
належним чином, своєчасно та у повному
обсязі виконувати свої обов'язки за цим
договором та не зловживати наданими
розповсюджувачу правами.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено кошти за право тимчасового
користування місцем(-ями) для
розміщення РЗ, в зв'язку з чим у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем в розмірі 32 659,20 грн., та
за неналежне виконання зобов'язань
позивачем нарахована пеня в розмірі
483,06 грн., штраф в розмірі 4 898,88 грн., 3%
річних в сумі 62,82 грн. та 323,35 грн.
збитків від зміни індексу інфляції.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно п. 3.1. договору адресні програми
на пріоритет - це перелік місць для
розміщення РЗ, на які розповсюджувачем
встановлено пріоритет. Адресна
програма на пріоритет має відображати
перелік місць для розміщення РЗ, на які
встановлено пріоритет, дату та строк
дії пріоритету, відомості про плату за
право тимчасового користування
місцями для розміщення рекламних
засобів за місяць.

В матеріалах справи наявні адресні
програми, що підписані та скріплені
печатками обох сторін, які містять
перелік адрес за якими відповідачу
надано пріоритет на право тимчасового
користування місцями для розміщення
РЗ, які також містять розмір плати за
місяць та періоди строку дії
пріоритету, зокрема: № 2 від 27.03.2013, № 6
від 04.04.2013, № 8 від 27.06.2013, № 11 від 12.11.2013,
№ 12 від 11.11.2013, № 13 від 05.11.2013, № 14 від
05.11.2013, № 17 від 20.11.2013, № 18 від 26.11.2013, № 19
від 04.12.2013, № 20 від 11.12.2013, № 21 від 23.01.2014,
№ 22 від 25.04.2014, № 28 від 31.01.2014, № 29 від
31.01.2014, № 31 від 12.02.2014, № 32 від 23.01.2014, № 34
від 31.01.2014, № 35 від 31.01.2014, № 37 від 26.08.2014,
№ 38 від 31.01.2014, № 39 від 28.02.2014, № 40 від
05.03.2014, № 41 від 25.04.2014, № 43 від 25.04.2014, № 44
від 07.05.2014.

14.03.2014 сторонами укладено додаткову
угоду № 852/13-3, відповідно до якої
сторони дійшли згоди розірвати договір
в частині місць наданих для розміщення
об'єктів зовнішньої реклами, за номером
№ 38883-13, 39016-13 з 07.03.2014.

31.08.2014 сторонами укладено додаткову
угоду № 852/13-2, відповідно до якої
сторони дійшли згоди, що сума за
договором встановлюється відповідно
до Порядку та адресної програми
викладеної у новій редакції, що
додається та є невід'ємною частиною
договору, а розповсюджувач зовнішньої
реклами сплачує виставлені
підприємством рахунки згідно з новими
тарифами, встановленими Порядком. У
зв'язку з цим, розповсюджувач
зовнішньої реклами зобов'язується
сплачувати виставлені підприємством
рахунки згідно з новими тарифами.

За умовами п. 4.1.1. договору підприємство
має право на підставі відповідних
рішень дозвільного органу та
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) визначати розмір плати
за право тимчасового користування,
змінювати розмір плати за право
тимчасового користування, у разі змін в
технологічній (конструктивній) РЗ,
площі рекламного засобу, зонального
коефіцієнту та базового тарифу.

Відповідно до п. 4.2.1. та 5.2.3. договору
підприємство зобов'язане формувати
рахунки на оплату за право тимчасового
користування, інших платежів та
компенсації витрат підприємства на
організацію та проведення демонтажу
РЗ, а розповсюджувач в свою чергу
зобов'язаний не пізніше 5 числа місяця,
наступного за звітним, отримувати та
сплачувати рахунки за право
тимчасового користування, у тому числі
у разі встановлення пріоритету.

Отже, за умовами договору обов'язок по
отриманню щомісяця рахунків на оплату
права за тимчасове користування місцем
для розміщення РЗ покладено на
відповідача.

Позивачем на виконання умов договору
сформовано наступні рахунки: № 88302 від
01.04.2014 на суму 10 835,32 грн., № 91406 від 05.06.2014
на суму 11 352,97 грн., № 96636 від 31.08.2014 на
суму 24 582,43 грн., № 96637 від 08.09.2014 на суму 3
547,98 грн., загалом на суму 50 318,70 грн.

Згідно п. 5.2.4. договору розповсюджувач
зобов'язався у повному обсязі
сплачувати штрафи, пеню, у разі
прострочення розповсюджувачем строків
(термінів) сплати та порушення
розповсюджувачем інших умов цього
договору.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Проте, як свідчать матеріали справи
відповідач не виконав своїх обов'язків
щодо внесення плати за право
тимчасового користування місцями для
розміщення РЗ, в результаті чого
виникла заборгованість, яка становить
32 659,20 грн.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача боргу за місця
для розміщення зовнішньої реклами в
сумі 32 659,20 грн. обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату за
право розміщення реклами не провів, а
отже є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення
зобов'язання, згідно ст. 611 Цивільного
кодексу України є сплата боржником
неустойки.

Згідно п. 7.2. договору за несвоєчасне
або не повне внесення плати
підприємство має право застосувати до
розповсюджувача пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє на
момент сплати пені від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо внесення
плати за право тимчасового
користування місцями.

Разом з цим, пунктом 6 статті 232
Господарського кодексу України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, у разі якщо інше не
встановлено законом або договором, а
строк, протягом якого особа може
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права встановлюється
Цивільним кодексом України.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті за розміщення ЗР
відповідач виконав несвоєчасно, він
повинен сплатити позивачу, крім суми
основного боргу, пеню відповідно до п.
7.2. договору, розмір якої, за
обґрунтованими розрахунками позивача
становить 483,06 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені в сумі 483,06 грн. обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що
підприємство має право додатково
нарахувати боржнику за прострочення
внесення платежів за право тимчасового
користування, що складає більше 1
(одного) місяця - штраф у розмірі 15%
простроченої суми.

Оскільки, прострочення оплати за право
тимчасового користування місцями для
розміщення реклами мало місце понад
місяць, позовні вимоги про стягнення з
відповідача 4 898,88 грн. обґрунтовані та
підлягають задоволенню (за
обґрунтованими розрахунками).

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
платежів, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути на свою користь 3% річних в
розмірі 62,82 грн. та 323,35 грн. збитків від
зміни індексу інфляції.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В п. 7.2. договору встановлено розмір
процентів річних - 3%.

Суд приходить до висновку про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 3% річних в
розмірі 62,82 грн. та 323,35 грн. збитків від
зміни індексу інфляції (за
обґрунтованими розрахунками позивача).

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача викладені у
відзиві не приймаються судом до уваги,
оскільки

Відповідачем не підтверджено
належними засобами доказування, що
об'єкти за адресами по просп.
Возз'єднання, 2/1 та по вул. Грушевського,
4 не віднесені до комунальної власності
територіальної громади міста Києва.

З адресної програми № 37 від 26.08.2014 до
договору № 852/13 від 27.03.2013, яка підписана
та скріплена печатками обох сторін,
вбачається, що відповідачу на підставі
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) № 127
від 03.02.2014 надано право на тимчасове
користування місцями за адресами:
просп. Возз'єднання, 2/1 та по вул.
Грушевського, 4 зі строком дії дозволу з
03.02.2014 до 02.02.2019.

Умовами п. 6.12. договору визначено, що
розповсюджувач не звільняється від
плати при відсутності РЗ на місці, по
якому виконавчим органом Київської
міської ради (Київської міською
державною адміністрацією) прийнято
рішення щодо надання дозволу.

З матеріалів справи вбачається, що при
визначенні розміру заборгованості
позивачем враховані всі здійснені
відповідачем оплати.

Таким чином, позовні вимоги
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» обґрунтовані та
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49,
ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сушия» (м. Київ, вул.
Московська, 29-А, ) на
користь Комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київреклама» (м. Київ, вул. Боричів
узвіз, 8, ) 32 659 (тридцять
дві тисячі шістсот п'ятдесят дев'ять)
грн. 20 коп. основного боргу, 483
(чотириста вісімдесят три) грн. 06 коп.
пені, 4 898 (чотири тисячі вісімсот
дев'яносто вісім) грн. 88 коп. штрафу, 323
(триста двадцять три) грн. 35 коп. збитків
від зміни індексу інфляції та 62
(шістдесят дві) грн. 82 коп. - 3% річних, 1 827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 06.11.2014.

Суддя
В.В.Сівакова