ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року Справа № 916/2046/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - судді
Карабаня В.Я.,

суддів
Жаботиної Г.В., Ковтонюк Л.В.,

у відкритому судовому засіданні за
участю представників сторін:

від позивача: у засідання не прибули

від відповідача: у засідання не
прибули

від третьої особи: у засідання не
прибули

розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АП ОВІДІОПОЛЬВИНО"

на постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014р.

у справі № 916/2046/14 Господарського суду
Одеської області

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АП ОВІДІОПОЛЬВИНО"

до Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Міністерство аграрної
політики та продовольства України,

про зобов'язання підписати договір про
внесення змін до договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АП ОВІДІОПОЛЬВИНО"
звернулось до Господарського суду
Одеської області з позовом до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області про зобов'язання підписати
договір щодо внесення змін до договору
оренди цілісного майнового комплексу
Державного малого підприємства
"Овідіопольський винзавод" від 30.05.2003 у
редакції позивача.

До участі в справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача залучено Міністерство
аграрної політики та продовольства
України.

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 28.07.2014 (суддя Лічман Л.В.),
яке залишено без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 16.09.2014 (колегія суддів у складі:
Єрмілова Г.А., Воронюка О.Л., Лашина В.В.),
у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись в вказаними судовими
рішеннями, Товариство з обмеженою
відповідальністю "АП ОВІДІОПОЛЬВИНО"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, заявило вимоги про скасування
рішення суду першої інстанції та
постанови суду апеляційної інстанції,
а також направлення справи на новий
розгляд.

Від Міністерства аграрної політики та
продовольства України надійшов лист з
клопотанням про відкладення розгляду
касаційної скарги в даній справі у
зв'язку з неможливістю направити
представника в судове засідання.
Судова колегія дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
цієї заяви, оскільки нез'явлення
представників сторін у судове
засідання не є перешкодою для розгляду
касаційної скарги.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суди першої та апеляційної інстанцій
встановили, що 30.05.2003р. між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Одеській області та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "АП ОВІДІОПОЛЬВИНО"
укладено договір оренди цілісного
майнового комплексу Державного малого
підприємства "Овідіопольський
винзавод", на виконання умов якого
відповідач передав позивачеві у
строкове платне користування на три
роки цілісний майновий комплекс за
адресою: Одеська область, смт.
Овідіополь, вул. Залізнична, 56.

Окремими угодами строк дії договору
продовжувався до 30.05.2009р. та до 30.05.2014р.

Органом управління державним майном,
орендованим за вказаним договором, є
Міністерство аграрної політики та
продовольства України, яке листом від
05.02.2014р. за №37-27-4-15/1457 у відповідь на
лист РВ ФДМУ повідомило орендодавця та
орендаря про небажання продовжувати
строк дії орендної угоди, оскільки
планує використовувати цілісний
майновий комплекс Державного малого
підприємства "Овідіопольський
винзавод" для власних потреб, у зв'язку
з чим запропонувало розпочати
процедуру повернення у користування
державі належного їй майна.

Позивач листом від 27.02.2014р. за №17 просив
відповідача повторно звернутись до
міністерства для розгляду питання щодо
продовження терміну оренди державного
майна. Проте в листі від 15.04.2014р. за
№37-27-4-15/5042 Міністерство аграрної
політики та продовольства України
залишило без змін власну позицію,
мотивувавши її низькою ефективністю
для держави ведення господарської
діяльності орендарем.

Листом від 22.05.2014р. за №11-05-02393
відповідач повідомив позивача про
відмову в продовженні терміну дії
договору та необхідність повернення
майна органу управління в особі
вищевказаного міністерства.

Не погоджуючись з такою відмовою,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "АП ОВІДІОПОЛЬВИНО"
звернулось до господарського суду з
позовом у даній справі про зобов'язання
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області підписати договір про внесення
змін до договору оренди цілісного
майнового комплексу Державного малого
підприємства "Овідіопольський
винзавод" від 30.05.2003р. у редакції
позивача.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" термін договору оренди
визначається за погодженням сторін.
Термін договору оренди не може бути
меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не
пропонує менший термін. У разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Після
закінчення терміну договору оренди
орендар, який належним чином виконував
свої обов'язки за договором, має
переважне право, за інших рівних умов,
на укладення договору оренди на новий
термін, крім випадків, якщо орендоване
майно необхідне для потреб його
власника. У разі якщо власник має намір
використовувати зазначене майно для
власних потреб, він повинен письмово
попередити про це орендаря не пізніше
ніж за три місяці до закінчення терміну
договору.

Тобто термін оренди визначається за
обопільною згодою сторін, і після його
закінчення добросовісний орендар має
переважне право на укладення договору
оренди на новий термін, за винятком
випадків, коли орендоване майно
необхідне для потреб власника, за умови
дотримання ним вимог щодо своєчасного
попередження про це орендаря.

Судами встановлено обставини
виконання Міністерством аграрної
політики та продовольства України, як
органом управління державним майном,
вимог ч. 3 ст. 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" шляхом повідомлення позивача
про наявність у нього наміру
використовувати відповідне майно для
власних потреб листом №37-27-4-15/1457,
направленим 05.02.2014р., тобто раніше, ніж
за три місяці до закінчення терміну
договору оренди 30.05.2014р..

Зважаючи на викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку про відсутність
правових підстав для зобов'язання
відповідача внести зміни до спірного
договору оренди щодо терміну.

Звертаючись з касаційною скаргою,
позивач посилається на обставини
належного виконання ним своїх
зобов'язань за спірним договором
оренди, а також наявності у нього
переважного права на укладання
договору оренди на новий строк, якому
відповідає обов'язок орендодавця щодо
укладення такого договору.

Такі доводи наводились позивачем під
час розгляду справи судами попередніх
інстанцій та правильно відхилені ними
у зв'язку з тим, що умови для реалізації
позивачем свого переважного права на
укладення договору оренди
відповідного майна не настали за
відсутності доведення обставин щодо
наявності у власника наміру чи
вчинення ним певних дій стосовно
укладення договору оренди цього майна
з певною особою. Разом з тим, намір
власника використовувати відповідне
майно для власних потреб, виражений
вищевказаним міністерством у
своєчасно направленому листі, є саме
передбаченим законом виключенням із
загального правила щодо переважного
права добросовісного орендаря на
укладення договору оренди на новий
термін.

Отже, перевіривши відповідно до ч. 2 ст.
1115 Господарського процесуального
кодексу України юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення в оскарженій постанові,
касаційна інстанція не вбачає підстав
для її скасування та задоволення
касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "АП
ОВІДІОПОЛЬВИНО" залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
16.09.2014 у справі №916/2046/14 Господарського
суду Одеської області - без змін.

Головуючий суддя
Карабань В.Я.

Судді
Жаботина Г.В.

Ковтонюк Л.В.