ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

30 жовтня 2014 р. Справа № 902/863/14

Господарський суд Вінницької області у
складі:

головуючого судді Даценка М.В.,

суддів: Банаська О.О., Лабунської Т.І.

за участю:

секретаря судового засідання Горейко
М.В.,

відповідача: Кучерявої І.П.,
довіреність №б/н від 05.07.2013р.;

арбітражного керуючого (розпорядника
майна ПАТ Ладижинського заводу
силікатної цегли") Гонти О.А.;

у відсутності прокурора, представників
позивачів та третьої особи

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Прокурора м. Ладижина (вул.
П. Кравчика, 33 б, м. Ладижин, Вінницька
область, 24321) в інтересах держави, в
особі - Ладижинської міської ради (вул.
П. Кравчика, 4, м. Ладижин, Вінницька
область, 24321) та Вінницької обласної
ради (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21100)

до: публічного акціонерного товариства
«Ладижинський завод силікатної цегли»
(вул. Промислова, 1, м. Ладижин, Вінницька
область, 24321, )

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору- відділ
Держземагенства у м. Ладижин
Вінницької області (вул. Процишина, 91, м.
Ладижин, Вінницька область)

про стягнення 480947 грн.,

ВСТАНОВИВ :

Прокурор м. Ладижина в інтересах
держави, в особі Ладижинської міської
ради та Вінницької обласної ради
звернувся до господарського суду
Вінницької області з позовом про
стягнення з публічного акціонерного
товариства Ладижинський завод
селікатної цегли" 480947 грн.
заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилається на невиконання
публічним акціонерним товариством
Ладижинський завод силікатної цегли"
вимог п. 2 Постанови Кабінету Міністрів
України від 24.06.2006 року №864 «Про
вилучення та надання в оренду
підприємствам земельних ділянок для
видобування корисних копалин і зміну
цільового призначення земель», статті 6
Закону України «Про державний контроль
за використанням та охороною земель»,
абзацу 1 пункту 4 Порядку визначення
втрат сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 17 листопада 1997 р.
№ 1279, внаслідок чого у останнього
виникла заборгованість зі сплати втрат
сільськогосподарського виробництва в
сумі 480947 грн.

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 23.06.2014 року за
вказаним позовом порушено провадження
у справі №902/863/14 з призначенням її до
розгляду.

Ухвалами суду від 15.07.2014р. та від 31.07.2014р.
розгляд справи відкладався в зв'язку з
неподанням сторонами доказів, неявкою
в судове засідання представників
сторін, а також неподанням документів
витребуваних ухвалами суду.

31.07.2014р. на адресу суду від публічного
акціонерного товариства «Ладижинський
завод силікатної цегли» надійшов
відзив від 30.07.2014р. (вх. №08-46/7344/14 від
31.07.2014р.), в якому останнє в задоволенні
позову прокурора м. Ладижина в
інтересах держави, в особі
Ладижинської міської ради та
Вінницької обласної ради просило суд
відмовити в повному обсязі, з
посиланням на те, що вимоги, викладені у
позові є конкурсними вимогами,
оскільки строк їх виконання настав
задовго до дня порушення справи про
банкрутство ПАТ «Ладижинський завод
силікатної цегли» та такі вимоги не
були заявлені до суду у встановлений
Законом строк. Крім того, у вказаному
відзиві відповідач також зазначив, що у
Постанові КМ України від 24.06.2006р. №864, на
яку посилається позивач, та якою
вирішено надати відповідачу в оренду
земельну ділянку, у п.2 встановлено, що
«підприємства, яким надаються в оренду
земельні ділянки, відшкодовують втрати
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва і
збитки, заподіяні вилучення або
тимчасовим зайняття земельних ділянок,
відповідно до законодавства». З
розрахунку втрат
сільськогосподарського виробництва,
затвердженого 13.09.2005р. видно, що такі
втрати було визначено загалом на весь
період дії договору оренди. Такий
Розрахунок є своєрідним кошторисом
втрат. Більше того, даний розрахунок
складено більше як за рік до моменту
укладення договору оренди. Враховуючи
викладене, ПАТ «Ладижинський завод
силікатної цегли» просить суд
відмовити у задоволенні позову
прокурора м. Ладижина в інтересах
держави, в особі Ладижинської міської
ради та Вінницької обласної ради в
повному обсязі.

На підставі заяви судді Даценка М.В. від
31.07.2014р. розпорядженням керівника
апарату господарського суду
Вінницької області від 01.08.2014р. для
розгляду справи №902/863/14 створено
колегію у складі: головуючого судді
Даценка М.В., суддів: Кожухар М.С.,
Лабунської Т.І.

Ухвалою суду від 01.08.2014р. вказану справу
колегією суду прийнято до свого
розгляду та призначенням до розгляду в
судовому засіданні на 29.09.2014р.

29.09.2014р. на адресу суду надійшла заява
прокурора м. Ладижина №1893вих-14 від
26.09.2014р. про відмову від позову та
телеграма Ладижинської міської ради, в
якій остання підтримує позовні вимоги
прокурора та просить суд провести
розгляд справи за її відсутності.

У зв'язку із перебуванням судді Кожухар
М.С. у щорічній відпустці,
розпорядженням керівника апарату
господарського суду Вінницької
області від 29.09.2014 року утворено нову
колегію по даній справі у складі трьох
суддів, а саме: головуючого судді
Даценка М.В., суддів: Банаська О.О.,
Лабунської Т.І.

Ухвалою суду від 29.09.2014 р. справу
названою колегією прийнято до свого
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 30.10.2014р.

В судовому засіданні 30.10.2014р.
представник відповідача позов не
визнала, посилаючись на обставини,
викладенні у відзиві від 30.07.2014р. (вх.
№08-46/7344/14 від 31.07.2014р.).

Прокурор, позивачі: Ладижинська міська
рада та Вінницька обласна рада, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору- відділ
Держземагенства у м. Ладижин
Вінницької області в судове засідання
повноважних представників не
направили, хоча завчасно та належним
чином повідомлялися про місце, дату та
час судового розгляду ухвалою, яка
надсилалася їм рекомендованою
кореспонденцією.

Разом з тим, у надісланій 30.10.2014р. на
адресу суду телеграмі позивач-
Ладижинська міська рада підтримує
позовні вимоги прокурора та просить
суд провести розгляд справи за його
відсутності.

Суд, з огляду на права, надані
позивачеві ст.22 ГПК України,
задовольнив клопотання позивача щодо
розгляду справи за його відсутності.
Крім того, зважаючи на достатність
наявних у справі доказів для
об'єктивного прийняття рішення, суд
також дійшов висновку розглядати
справу за відсутності прокурора,
позивача- Вінницької обласної ради та
третьої особи.

Відмова прокурора м. Ладижина від
позову (заява №1893вих-14 від 26.09.2014р.), з
зазначених в заяві підстав не може бути
задоволена. Разом з тим у надісланній
30.10.2014р. на адресу суду телеграмі
позивач - Ладижинська міська рада
підтримує позовні вимоги прокурора.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представників
відповідача, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

27.03.2014р. на адресу прокуратури м.
Ладижина надійшло клопотання
Державної інспекції сільського
господарства у Вінницькій області
№10-02/747/14 від 20.03.2014р. щодо вжиття
заходів прокурорського реагування з
приводу стягнення заборгованості зі
сплати втрат сільськогосподарського
виробництва з відкритого акціонерного
товариства «Ладижинський завод
силікатної цегли» в сумі 480947 грн.
відповідно до розрахунку розміру втрат
сільськогосподарського
виробництва, спричинених вилученням
сільськогосподарських угідь із земель
Ладижинської міської ради під піщаний
кар'єр, затвердженого першим
заступником голови Вінницької
обласної адміністрації Заболотним Г.М.
від 13.09.2005 року. Загальний розмір втрат
становить 636381 грн.

Прокуратурою м. Ладижин проведено
перевірку на підставі постанови від
15.04.2014 року у порядку нагляду за
додержанням та застосуванням законів
стосовно інформації, викладеної в
клопотанні Державної інспекції
сільського господарства у Вінницькій
області, в результаті якої встановлено,
що Постановою Кабінету Міністрів
України від 24.06.2006 року №864 ВАТ
«Ладижинський завод силікатної цегли»
надано в оренду земельну ділянку
площею 48 га в тому числі 32,0374 га ріллі із
земель резервного фонду на території
Ладижинської міської ради для
добування корисних копалин.

Пунктом 2 даної постанови передбачено
відшкодувати втрати
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва.

14.12.2006 між Тростянецькою РДА
(орендодавцем земельної ділянки) та ВАТ
«Ладижинський завод силікатної цегли»
(орендарем) укладено договір оренди
строком на десять років.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про державний контроль за
використанням та охороною земель»,
абзацу 1 пункту 4 Порядку визначення
втрат сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 17 листопада 1997 р.
№ 1279, відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва,
спричинених вилученням
сільськогосподарських і лісових угідь
для цілей, не пов'язаних із веденням
сільського і лісового господарства,
провадиться юридичними і фізичними
особами в двомісячний термін після
затвердження в установленому порядку
проекту відведення їм земельних
ділянок, а у випадках поетапного
освоєння відведених угідь для
добування корисних копалин відкритим
способом - у міру їх фактичного надання.

Згідно з пунктом 4 Порядку
територіальні органи Держкомзему в
5-денний строк з моменту затвердження
розрахунку розміру втрат, які
підлягають відшкодуванню, надсилають
копію затвердженого розрахунку до
відповідного територіального органу
Держсільгоспінспекції для здійснення
контролю за своєчасним відшкодуванням
втрат.

Відповідно до інформації відділу
Держземагентства у місті Ладижин
Вінницької області від 21.01.2014 року
№04-3/11 підприємством ВАТ «Ладижинський
завод силікатної цегли» втрати
сільськогосподарського виробництва
сплачено в 2006 році - 40000 грн., в 2007 року -
54000 грн., в 2008 році - 18000 грн., в 2009 році - 6660
грн., в 2010 році - 5000 грн., в 2011 році- 30 660
грн., в 2012 році - 1 094 грн.

Окрім того, у листі ПАТ «Ладижинський
завод силікатної цегли» за № 017/1 від
18.03.2014 року на адресу
Держсільгоспінспекції у Вінницькій
області вказано, що втрати в 2013 році не
сплачувались.

Загальна сума втрат, що підлягають до
сплати за використання вказаної
земельної ділянки з 2006 по 2016 рік
становлять 636361 грн. З них не сплаченою
на момент розгляду справи є сума у
розмірі 480947 грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
виписок по рахунку відповідача з
відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва.

Вказані вище обставини стали підставою
звернення прокурора з даним позовом до
суду.

Разом з тим, судом в процесі розгляду
спору по суті, також встановлено, що в
проваджені господарського суду
Вінницької області знаходиться справа
№ 902/79/13-г про банкрутство публічного
акціонерного товариства Ладижинський
завод силікатної цегли" (вул.
Промислова, 1, м. Ладижин, Вінницька
область, 24321, )

Так, як вбачається з бази даних
автоматизованої системи "Діловодство
спеціалізованого суду", 15.01.2013 року
господарським судом Вінницької
області порушено провадження у справі
про банкрутство №902/79/13-г, введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів боржника- Публічне
акціонерне товариство "Ладижинський
завод силікатної цегли" (, адреса: Промислова, 1, Ладижин,
Тростянецький район, Вінницька
область, 24321); введено процедуру
розпорядження майном, призначено
арбітражним керуючим (розпорядником
майна) боржника арбітражного керуючого
Гонту Оксану Анатоліївну.

16.04.2013 року винесено ухвалу
підготовчого засідання, якою
призначено попереднє засідання суду на
20.06.2013 року та зобов'язано розпорядника
майна Гонту Оксану Анатоліївну до
20.06.2013 року подати до суду реєстр
грошових вимог кредиторів.

12.06.2013 року в газеті "Голос України" № 108
опубліковано оголошення про порушення
провадження у справі про банкрутство.

Судом встановлено, що ухвалою
господарського суду Вінницької
області від 01.10.2014 р. у справі №902/79/13-г
про визнання банкрутом Публічного
акціонерного товариства "Ладижинський
завод силікатної цегли" затверджено
реєстр вимог кредиторів боржника.

Частиною 1 ст. 14 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника та визнання його банкрутом"
надалі - Закон (чинним в редакції, що
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що конкурсні
кредитори за вимогами, які виникли до
дня порушення провадження у справі про
банкрутство, протягом тридцяти днів
від дня опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з
вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Місячний строк, встановлений ст. 14
Закону для подачі письмової заяви про
грошові вимоги до боржника з дня
опублікування оголошення в газеті
"Голос України", м. Київ закінчився о 24
год. 00 хв. 26 липня 2013 року.

Поряд з цим, позивач не звернувся у
місячний строк з дня публікації
оголошення з заявою про визнання його
вимог до боржника- Публічного
акціонерного товариства "Ладижинський
завод силікатної цегли" у справі про
банкрутство.

Пункти 54, 55 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№15 (далі Постанова ВСУ), яка
кореспондується з п. 8.13 Рекомендацією
президії Вищого господарського суду
України від 04.06.2004 року № 04-5/1193,
зазначають, що Закон про банкрутство і
Господарський процесуальний кодекс
України (далі ГПК України) не містять
приписів стосовно заборони прийняття
судом позовної заяви до боржника, щодо
якого вже порушено справу про
банкрутство, а також стосовно
вирішення спору за цим позовом по суті.
Порушення справи про банкрутство не
віднесено статтею 62 ГПК України до
підстав для відмови судом у прийнятті
позовної заяви. Тому суди мають у
встановленому ГПК України порядку
приймати позовні заяви до особи, щодо
якої порушено справу про банкрутство і
вирішувати спір за цією вимогою по суті
за правилами позовного провадження до
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення справи про банкрутство.
Після публікації оголошення
господарський суд на підставі п. 1
статті 79 ГПК України зупиняє позовне
провадження та роз'яснює позивачу
зміст статті 14 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
зазначивши про це в ухвалі або
протоколі судового засідання.

Якщо позивач не звернувся у місячний
строк з дня публікації з заявою про
визнання його вимог до боржника у
справі про банкрутство, господарський
суд поновлює позовне провадження та
відмовляє у задоволенні позову на
підставі частини 2 статті 14 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

У разі звернення позивача із заявою при
визнання його вимог до боржника у
справі про банкрутство, після
винесення ухвали суду за результатами
розгляду цих вимог позовне провадження
підлягає припиненню на підставі пункту
2 статті 80 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(чинним в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
вимоги конкурсних кредиторів, що
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, - не розглядаються і
вважаються погашеними. Зазначений
строк є граничним і поновленню не
підлягає.

Статтею 1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
встановлено, що кредитором у справі про
банкрутство є юридична або фізична
особа, яка має у встановленому порядку
підтверджені документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника.).
Конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство та вимоги яких не
забезпечені заставою майна боржника.
До конкурсних кредиторів відносяться
також кредитори, вимоги яких до
боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство. Поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи, що доказів звернення
позивача з заявою у справі про
банкрутство з вимогами до боржника
(відповідача) суду не надано, суд
відмовляє у задоволенні позову.

З урахуванням викладеного клопотання
представника ПАТ Ладижинський завод
селікатної цегли" б/н від 29.09.14р. судом
залишено без задоволення.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача,
що дана відмова не позбавляє його права
звернутися із відповідною заявою з
вимогами до боржника, що входять до
складу вимог даної позовної заяви, в
межах провадження у справі про
банкрутство публічного акціонерного
товариства Ладижинський завод
силікатної цегли" (вул. Промислова, 1, м.
Ладижин, Вінницька область, 24321, ) відповідно до приписів ст.
23 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" згідно із якою
вимоги за зобов'язаннями боржника,
визнаного банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури.

Як визначає ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, суд керуючись
ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 86,
87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Копію рішення надіслати прокурору,
позивачам, відповідачу та третій особі
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 03 листопада 2014
р.

Головуючий суддя
Даценко М.В.

судді:
Банасько О.О.

Лабунська Т.І.

віддрук. 7 прим.:

1 - до справи

2 - Прокурору м. Ладижин вул. П. Кравчика,
33 б, м. Ладижин, Вінницька область, 24321

3- Ладижинській міській раді вул. П.
Кравчика, 4, м. Ладижин, Вінницька
область, 24321,

4 - Вінницькій обласній раді вул.
Соборна, 70, м. Вінниця, 21100,

5 - ПАТ Ладижинський завод селікатної
цегли" вул. Промислова, 1, м. Ладижин,
Вінницька область, 24321,

6 - Відділу Держземагенства у м.
Ладижині Вінницької області вул.
Процишина, 91, м. Ладижин, Вінницька
область,

7 - Арбітражному керуючому -
розпоряднику майна Гонті Оксані
Анатоліївні АДРЕСА_1, 21000