ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 листопада 2014 р. Справа №
903/912/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яричів"

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід"

про стягнення 90 922,18 грн.

Суддя Слупко В.Л.

Представники :

від позивача: Сініцина Н.В., довіреність
№3 від 11.03.2014р.

від відповідача: н/з

Стороні роз'яснено права та обов'язки,
передбачені ст.22 ГПК України.

Заяви про відвід судді та фіксацію
судового процесу технічними засобами
не поступило.

В судовому засіданні 13.10.2014р. за згодою
представників сторін згідно ст. 77 ГПК
України була оголошена перерва до
11.11.2014р. до прийняття Вищим
господарським судом України рішення по
справі №903/417/14.

В судовому засіданні 20.02.2014р.
відповідно до ст.85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Яричів"
просить стягнути з відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід" 90 922,18 грн., в тому числі: 31
774,79 грн. пені, нарахованої за період
прострочення повернення поворотної
фінансової допомоги (з 01.01.2014р. по
30.06.2014р.) та 59 147,39 грн. - 20% річних,
нарахованих за період прострочення з
01.01.2014р. по 19.09.2014р.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує
тим, що згідно умов договору №1-ф від
22.04.2008р. про надання поворотної
фінансової допомоги та додатку №3 від
01.11.2010р. до вказаного договору
відповідач зобов'язаний був в грудні
2013р. повернути всю суму отриманої
фінансової допомоги, проте у
визначений строк залишається
неповернутою сума 412 000 грн., на яку і
нараховані заявлені до стягнення пеня
та річні. Остаточний строк повернення
фінансової допомоги - грудень 2013р.
встановлений постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
26.08.2014р. у справі №903/417/14, якою визнано
недійсним додаток №4 до договору,
згідно якого строк повернення
фінансової допомоги було продовжено до
грудня 2016р.

Відповідач позов не визнає, у відзиві
на позовну заяву зазначає, що
обчислення заявлених позивачем сум з
01.01.2014р. не відповідає умовам укладених
між сторонами договорів щодо строків
виконання зобов'язань та суперечить
приписам ч.6 ст.232 ГК України. Також,
вказує, що нарахування 20% річних разом з
нарахуванням пені не узгоджується з
приписами ст..61 Конституції України,
відповідно до якої ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, тому відсутні
правові підстави стягнення з
відповідача 20% річних. Просить зменшити
розмір неустойки у разі задоволення
позову.

Крім того, в судовому засіданні 08.08.2014р.
відповідач просив зупинити
провадження у справі до розгляду Вищим
господарським судом України
касаційної скарги ТОВ "Торговий дім
"Схід-Захід" на зазначену постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду.

08.08.2014р. судом відхилено клопотання про
зупинення розгляду справи, оскільки
передбачений ст. 69 ГПК України 2-х
місячний строк вирішення спору
дозволяє в цих межах вирішити спір по
суті без зупинення провадження.

Позивач повідомив, що касаційною
інстанцією постанову апеляційного
суду залишено без змін, що підтвердив
постановою Вищого господарського суду
України від 23.10.2014р. по справі №903/599/14.

10.11.2014р. на адресу суду від відповідача
надійшло клопотання (вх..№01-126/102/14 від
10.11.2014р.), в якому останній просить
відкласти розгляд справи та продовжити
строк її розгляду, в зв'язку з тим, що
ТОВ "Торговий дім "Схід-Захід" подано
апеляційну скаргу на рішення
господарського суду Львівської
області від 29.09.2014р. по справі №903/599/14,
яким відмовлено в його позові про
визнання недійсним п.3 додатку №3 від
01.11.2010р. до договору №1-ф від 22.04.2008р. про
надання поворотної фінансової
допомоги, згідно якого визначене
збільшення суми неповернутої
фінансової допомоги та суми платежів
пропорційно зростанню курсу долара
США. Відповідач вважає, що справа
№903/599/14 та дана справа є пов'язаними,
оскільки у разі визнання п.3 додатку №3
до договору , сума заявлених ТОВ
«Яричів» пені та 20% річних підлягатиме
перерахунку та значно зменшиться.
Повідомляє про неможливість
забезпечення явки представника в дане
судове засідання, оскільки зазначені
справи призначені на одну й ту саму
дату та час.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтвердив та
заперечив проти відкладення розгляду
справи, посилаючись на те, що заявлена
ТОВ «Яричів» до стягнення сума пені та
20% річних, нараховувалась лише на суму
основного боргу, а саме 412000грн.

Клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи відхилено
судом з наступних підстав.

Згідно ст.17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
і основоположних свобод та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен при вирішенні судом
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків має право на судовий розгляд
упродовж розумного строку.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони.
Оскільки явка в судове засідання
представників сторін - це право, а не
обов'язок, справа може розглядатись без
їх участі, якщо нез'явлення цих
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Суд звертає увагу на те, що
представництво інтересів в суді не
обмежене певним колом осіб, а надання
додаткових пояснень та доказів по
справі в господарському судочинстві не
ставиться в залежність від явки
уповноважених представників у судове
засідання.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
України").

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Статтею 77 ГПК України встановлені
обставини, за яких господарський суд
відкладає в межах строків, розгляд
справи, коли за якихось обставин спір
не може бути вирішено в даному
засіданні.

Враховуючи те, що явка представників
сторін в судове засідання не
визнавалась обов'язковою, суд дійшов
висновку щодо можливості розгляду
справи в даному судовому засіданні за
наявними в ній матеріалами згідно ст.75
ГПК України за відсутності
представника відповідача.

При цьому суд зазначає, що по даному
позову пеня та річні нараховані лише на
суму чистого боргу без врахування
курсової різниці, яка є предметом
оскарження по справі №903/599/14.
Відпровідно відсутня пов'язаність
даних справ між собою.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, оцінивши їх в сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, які брали участь в судових
засіданнях, господарський суд
встановив наступне.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 07.07.2014р. по
справі №903/417/14 відмовлено в позові ТОВ
«Яричів» до ТОВ «Торговий дім
«Схід-Захід» про стягнення 412000грн.
заборгованості та 206576,16грн. суми
курсової різниці по відношенню до
долара США, з посиланням на те, що строк
повернення фінансової допомоги згідно
додатку №4 до договору продовжений до
грудня 2016 року.

Згідно постанови Рівненського
апеляційного господарського суду від
26.08.2014р., залишеної без змін постановою
Вищого господарського суду України від
23.10.2014р., рішення господарського суду
Волинської області від 07.07.2014р. по
справі №903/417/14 скасоване, прийнято нове
рішення, яким постановлено позов
задовольнити, визнано недійним
додаток № 4 від 11.11.2010 року до договору
про надання поворотної фінансової
допомоги №1-Ф від 22.04.2008 року., стягнено
з ТОВ "Торговий дім "Схід-Захід" на
користь ТОВ "Яричів" 412000,00 грн.
заборгованості, 206576,16 грн. суму
курсової різниці по відношенню до
долара США, 12371,52 грн. судового збору за
подання позовної заяви, а також 6185,77
грн. судового збору за подання
апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідно до умов договору № 1-ф про
надання поворотної фінансової
допомоги від 22.04.2008р., укладеного між
позивачем - ТОВ «Яричів» (Сторона 1) та
відповідачем - ТОВ "Торговий дім
"Схід-Захід" (Сторона 2), позивач надав
відповідачу тимчасову поворотну
безпроцентну фінансову допомогу в сумі
2000000грн., котру останній зобов'язувався
повернути в строк до 31.12.2010р. включно,
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок позивача.

На виконання договору позивач передав
відповідачу грошові кошти на загальну
суму 2020000грн.

Додатком № 3 від 01 листопада 2010 року до
договору № 1-ф про надання поворотної
фінансової допомоги від 22.04.2008р.
позивач та відповідач узгодили, що
повне повернення фінансової допомоги -
грудень 2013року.

Таке повернення відповідач здійснив
частково в загальній сумі 1608000грн.

Додаток № 4 до договору про надання
поворотної фінансової допомоги № 1-ф
від 22.04.2008р., яким було продовжено строк
повернення фінансової допомоги до
грудня 2016р., судами апеляційної та
касаційної інстанції визнано
недійсним та встановлено, що строк
повернення фінансової допомоги настав
в грудні 2013 року.

Частиною 3 статті 35 ГПК України
регламентовано, що обставини,
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Як з'ясовано судом, на даний час вказана
заборгованість відповідачем не
погашена, постанова апеляційної
інстанції не виконана, в зв'язку з чим
позивач нарахував відповідачу 31 774,79
грн. пені та 59 147,39 грн. - 20% річних за
прострочення виконання грошових
зобов'язань.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафні санкції за порушення
зобов'язання застосовуються у розмірі
передбаченому сторонами у договорі.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили,
що у випадку, якщо Сторона 2 своєчасно
не поверне суму фінансової допомоги, то
на вимогу Сторони 1, вона зобов'язується
сплатити Стороні 1 пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення від суми боргу,
а також суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 20% річних від
простроченої суми відповідно до ст. 625
ЦК України.

У відповідності до ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

13.06.2014р. позивач на адресу відповідача
направив вимогу про сплату останнім
пені та 20% річних, нарахованих на суму
заборгованості.

Дану вимогу відповідач залишив без
розгляду та задоволення.

Відповідно до розрахунку позивача, за
прострочення платежів відповідачу
нараховано за період з 01.01.2014р. по
30.06.2014р. 31774,79грн. пені та за період з
01.01.2014р. по 19.09.2014р. 59147,39грн. 20% річних
згідно п.5.1 договору, що відповідає
фактичним обставинам справи.

Відповідно до п.4.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тому твердження відповідача про
подвійне нарахування пені (суми пені та
20% річних) за прострочення виконання
грошового зобов'язання є
необгрунтованим.

Водночас, згідно ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Свої зобов'язання по поверненню
фінансової допомоги згідно договору
№1-ф від 22.04.2008р. та додатку №3 від
01.11.2010р. відповідач повинен був
виконати в грудні 2013р., тому позивач
правомірно нарахував пеню та 20% річних,
починаючи з 01.01.2014р.

Крім того, як вбачається з розрахунку
позивача, сума пені та 20% річних
нараховані від простроченої суми
основного боргу - 412000грн., не враховуючи
206576,16грн. суми курсової різниці по
відношенню до долара США згідно п.3
додатку №3 до договору, який в судовому
порядку оспорюється відповідачем на
предмет його недійсності.

Таким чином з відповідача слід
стягнути 31774,79грн. пені за період з
01.01.2014р. по 30.06.2014р. 31774,79грн. та 59147,39грн.
20% річних за період з 01.01.2014р. по 19.09.2014р.

Клопотання відповідача про зменшення
заявленої до стягнення суми пені суд
відхиляє, оскільки останнім не
наведено та не підтверджено
винятковості підстав для її зменшення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір по справі підлягає відшкодуванню
позивачу за рахунок відповідача.

Враховуючи зазначене та керуючись
ст.ст. 625, 629 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 230, 231 Господарського
кодексу України, ст.ст. 35, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Схід-Захід" (43000, Волинська обл.,
м.Луцьк, пр..Перемоги, буд3, кВ.23, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Яричів"
(80463, Львівська область,
Камя'нка-Буський район, с.Старий Яричів,
вул..Заводська, 1, ) 31774,79
грн. пені та 59 147,39 грн. - 20% річних, а
також 1827грн. витрат по сплаті судового
збору.

Повний текст рішення складено

14.11.2014

Суддя
В. Л. Слупко