РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"04" листопада 2014 р.
Справа №17/171

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

суддя
Маціщук А.В. ,

суддя
Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Яцюку
В.В.

за участю представників сторін:

від стягувача: ОСОБА_1 - адвоката,
договір №30/10/2012 від 30.10.2012р.

від боржника: ОСОБА_2 - адвоката, договір
від 04.04.2014р.

від ДВС Дубенського МРУЮ: Балакірєва
О.О. - начальника

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відділу Державної
виконавчої служби Дубенського
міськрайонного управління юстиції

на ухвалу господарського суду
Рівненської області від 06.08.2014р.

у справі №17/171 (скарга на дії ДВС) (суддя
Заголдна Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Арго" (ОСОБА_4 -
правонаступник згідно ухвали
господарського суду Рівненської
області від 27.11.2012р. у справі №17/171,
стягувач у виконавчому провадженні ВП
№34134362 від 07.09.2012р.)

до приватного підприємця ОСОБА_5

про стягнення заборгованості в сумі
229088,00грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 06 серпня 2014
року у справі №17/171 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Агро» до
Приватного підприємця ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості у сумі
229088,00грн. частково задоволено скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на
рішення та дії органу ДВС Дубенського
міськрайонного управління юстиції.
Визнано незаконними дії відділу
Державної виконавчої служби
Дубенського міськрайонного управління
юстиції, а постанову ВП №34134362 про
передачу майна стягувачу від 28.01.2014року
- недійсною. В решті вимог скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на
дії органу ДВС відхилено.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою,
ВДВС Дубенського МРУЮ звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить оскаржену ухвалу скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні скарги у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник
зазначає, зокрема, наступне:

- суд неправомірно поновив
процесуальний строк щодо усіх вимог
підприємця ОСОБА_5, не дослідивши,
що останній знав або міг знати про
вчинені виконавчі дії. Вказане
підтверджується заявами підприємця
про ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження від 25.03.2014р. та
скаргою на адресу відділу ДВС від
04.04.2014р.;

- суд не встановив правової
природи рецензування звіту про оцінку
майна, не визначив обсягу прав та
обов`язків державного виконавця при
зверненні сторони із заявою про
рецензування звіту та не встановив
того, що заінтересованою особою у
оплаті і швидкому проведенні вказаного
рецензування є підприємець ОСОБА_5;

- статтею 58 Закону України «Про
виконавче провадження» не визначено
обов`язку державного виконавця на
направлення рецензії сторонам, а тому
право скаржника на оскарження рецензії
в десятиденний строк з 09.02.2014р. не
порушувалось, а порядок та строк
оскарження рецензії, визначений
законом, - з моменту отримання рецензії.

Боржник у письмовому відзиві від
16.10.2014р на апеляційну скаргу та його
представник у судовому засіданні
заперечили проти доводів та вимог
апеляційної скарги, вважаючи ухвалу
господарського суду Рівненської
області від 06.08.2014р. законною та
обґрунтованою, просять залишити її без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Стягувач не скористався правом подачі
відзиву на апеляційну скаргу, що, у
відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не
перешкоджає перегляду справи.

04.11.2014р. у судовому засіданні
представник відділу ДВС Балакірев О.О.
підтримав доводи апеляційної скарги та
надав пояснення в обґрунтування своєї
позиції. Вважає ухвалу місцевого
господарського суду незаконною та
необгрунтованою. Просить суд ухвалу
господарського суду Рівненської
області від 06.08.2014р. у справі №17/171
скасувати та відмовити у задоволенні
скарги божника.

Представник стягувача ОСОБА_1
підтримав позицію представника ДВС
Балакірева О.О. у повному обсязі.

Представник боржника ОСОБА_2 заперечив
проти доводів апеляційної скарги,
вважаючи її безпідставною та
необгрунтованою. Просить ухвалу
господарського суду Рівненської
області від 06.08.2014р. у справі №17/171
залишити без змін, а апеляційну скаргу
- без задоволення.

Заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши повноту з'ясування та
доведеність всіх обставин, що мають
значення для справи, відповідність
висновків, викладених в оскарженій
ухвалі, обставинам справи,
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при винесенні ухвали, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, рішенням
господарського суду Рівненської
області від 13.01.2010р. у справі №17/171
задоволено позов ТзОВ "Фірма "Арго" до
підприємця ОСОБА_5 про стягнення
229088,00грн. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 229088,,00грн., 2291,00грн.
державного мита та 236,00грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 15.04.2010р.
рішення господарського суду
Рівненської області від 13.01.2010р. у
справі № 17/171 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення
господарським судом Рівненської
області видано наказ від 26.05.2010р. №17/171
про примусове виконання рішення.

На підставі ухвали господарського суду
Рівненської області від 20.08.2012р. видано
дублікат наказу на виконання рішення
господарського суду Рівненської
області від 13.01.2010р. у справі №17/171.

Постановою від 07.09.2012 року ВП №34134362
державним виконавцем відділу ДВС
Дубенського МРУЮ Шкарнегою С.М., на
підставі ст.ст.17, 19, 25 Закону України
"Про виконавче провадження", відкрито
виконавче провадження з виконання
наказу господарського суду
Рівненської області №17/171 від 26.05.2010
року про стягнення з ПП ОСОБА_5 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Арго"
заборгованості в сумі 229088,00 грн..

У п.2 вказаної постанови боржнику
встановлено добровільний термін для
виконання рішення суду у строк до 14.09.2012
року.

У зв'язку з тим, що рішення суду
боржником у добровільному порядку не
виконано, на підставі ст.ст.57, 60 Закону
України "Про виконавче провадження",
державним виконавцем 07.09.2012р. винесено
постанову про арешт майна боржника та
19.09.2012 року описано та арештовано
житловий будинок у АДРЕСА_1, про що
складено акт опису й арешту майна, де
зазначено, що майно потребує
експертної оцінки.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 27.11.2012р. у
справі №17/171 замінено позивача у справі
на його правонаступника громадянина
ОСОБА_4.

11.12.2012 року державним виконавцем на
підставі ст.8 Закону України "Про
виконавче провадження" замінено
стягувача у виконавчому провадженні з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Арго" на
ОСОБА_4.

25.03.2013 року державним виконавцем на
підставі ст.ст.13, 58 ЗУ "Про виконавче
провадження" винесена постанова про
призначення експертом у виконавчому
провадженні ПП
"Експерт-Рівне-Консалт", а 07.06.2013р.
укладено з останнім договір №3060716.

Згідно звіту ПП "Експерт-Рівне-Консалт"
від 17.06.2013р. про оцінку житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1 - вартість
домоволодіння належного боржнику
станом на 07.06.2013 року становить 236 692,00
грн. без ПДВ.

31.07.2013 року державним виконавцем
відповідно до ст.58 Закону України "Про
виконавче провадження" сторонам
провадження направлено копію висновку
про вартість описаного й арештованого
майна, який, згідно поштового
повідомлення, ОСОБА_5 отримав 02.08.2013р.

Не погоджуючись із висновком
оцінювача, 12.08.2013 року боржник
звернувся до державного виконавця із
запереченнями на результати
визначення вартості арештованого
майна, на що згідно листа від 15.08.2013 року
№9472 ОСОБА_5 було надано реквізити для
оплати вартості послуг за рецензування
звіту в сумі 500,00грн.

19.08.2013 року відділом ДВС та ТзОВ
"Укрспецторг Групп" укладено договір
№018-0250/13 про надання послуг по
організації і проведенню прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна належного ОСОБА_5, а
саме домоволодіння - житловий будинок з
надвірними будівлямі та спорудами
розташований у АДРЕСА_1.

Згідно повідомлення ТзОВ "Укрспецторг
Групп" №615 від 21.08.2013 року прилюдні
торги призначено на 06.09.2013 року.

Боржником, відповідно до квитанції №142
від 02.09.2013р., на рахунок ВДВС сплачено
500,00грн. вартості послуг за
рецензування звіту про експертну
оцінку майна.

16.09.2013 року за вих.№10690 Експертній раді
УТО у Рівненській області було
направлено лист про проведення
рецензування звіту про оцінку майна -
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, яке
належить ОСОБА_5, проведеного ПП
"Рівне-Експерт-Консалт".

Згідно повідомлення ТзОВ "Укрспецторг
Групп" №646 від 06.09.2013 року прилюдні
торги, призначені на 06.09.2013 року не
відбулися у зв'язку з відсутністю
зареєстрованих учасників.

16.09.2013 року державним виконавцем згідно
ст.62 Закону України "Про виконавче
провадження" проведено уцінку майна,
згідно якої вартість майна після
уцінки склала 213 022,80 грн.

З повідомлення ТзОВ "Укрспецторг Групп"
№670 від 19.09.2013 року вбачається, що
прилюдні торги було призначено на
03.10.2013 року.

Згідно повідомлення ТзОВ "Укрспецторг
Групп" №699 від 03.10.2013 року прилюдні
торги, призначені на 03.10.2013 року, не
відбулися у зв'язку з відсутністю
зареєстрованих учасників.

11.10.2013 року державним виконавцем згідно
ст.62 ЗУ "Про виконавче провадження"
проведено уцінку майна, згідно якої
вартість майна після уцінки склала 189
353,60 грн.

Згідно повідомлення ТзОВ "Укрспецторг
Групп" №774 від 18.11.2013 року прилюдні
торги, призначені на 19.11.2013 року, не
відбулися у зв'язку з відсутністю
зареєстрованих учасників.

08.01.2014 року, керуючись ч.6 ст.62 ЗУ "Про
виконавче провадження", державний
виконавець надіслав стягувачу лист за
вих.№15 з пропозицією залишити за собою
нереалізоване на прилюдних торгах
майно, належне ОСОБА_5, та у разі згоди
перерахувати різницю між вартістю
майна згідно експертної оцінки та
сумою, належною йому згідно рішення
суду (різниця 5077,00 грн.), про що
повідомити в 15-денний термін згідно ч.7
ст.62 ЗУ "Про виконавче провадження".

22.01.2014 року стягувачем сплачено на
депозитний рахунок відділу ДВС
вищевказану різницю та направлено лист
- повідомлення про згоду залишити за
собою нереалізоване на прилюдних
торгах майно, що належить ОСОБА_5

28.01.2014 року державним виконавцем
винесена постанова ВП №34134362 та
складено акт про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу.

08.02.2014 року ОСОБА_5 було направлено
копію рецензії на звіт про незалежну
оцінку житлового будинку за адресою
АДРЕСА_1. Вказане відправлення було
отримано ОСОБА_5 14.02.2014р., що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

27.02.2014 року державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження на підставі п.8
ч.1ст.49 ЗУ "Про виконавче провадження".

За наведених обставин, посилаючись на
ст.19 Конституції України, ст.ст.58, 62
Закону України «Про виконавче
провадження», ст.ст.53, 121-2
Господарського процесуального кодексу
України, 20.05.2014р. підприємець ОСОБА_5
звернувся до суду зі скаргою на рішення
та дії державного виконавця. Зокрема,
боржник просить:

- визнати причину пропуску
встановленого законом десятиденного
строку для подання до господарського
суду скарги на рішення та дії
державного виконавця відділу ДВС
Дубенського МРУЮ Шкарнеги Світлани
Миколаївни фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 поважною;

- відновити фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_5 пропущений строк на подання до
господарського суду скарги на рішення
та дії державного виконавця відділу
ДВС Дубенського МРУЮ Шкарнеги Світлани
Миколаївни, та прийняти дану скаргу до
розгляду;

- визнати дії державного виконавця
відділу ДВС Дубенського МРУЮ Шкарнеги
Світлани Миколаївни щодо передачі на
реалізацію домоволодіння по АДРЕСА_1 в
серпні 2013 р. незаконними;

- скасувати акт уцінки (переоцінки)
описаного (арештованого) майна, яке
реалізується на прилюдних торгах від
16.09.2013 р., ВП № 34134362, складений державним
виконавцем відділу ДВС Дубенського
МРУЮ Шкарнегою Світланою Миколаївною;

- скасувати постанову державного
виконавця відділу ДВС Дубенського МРУЮ
Шкарнеги Світлани Миколаївни про
передачу майна стягувачу в рахунок
погашення боргу від 28.01.2014 р., ВП № 34134362;

- скасувати акт про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу
від 28.01.2014 р., ВП № 34134362, складений
державним виконавцем Шкарнегою
Світланою Миколаївною.

Ухвалою суду першої інстанції від
26.05.2014р. фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_5 відновлено пропущений строк на
подання до господарського суду скарги
на рішення та дії відділу Державної
виконавчої служби Дубенського
міськрайонного управління юстиції та
прийнято скаргу до розгляду.

Як зазначалося вище, за результатами
розгляду скарги господарським судом
Рівненської області винесено ухвалу
від 06.08.2014р., якою частково задоволено
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 на рішення та дії органу ДВС
Дубенського міськрайонного управління
юстиції. Визнано незаконними дії
відділу Державної виконавчої служби
Дубенського міськрайонного управління
юстиції, а постанову ВП №34134362 про
передачу майна стягувачу від 28.01.2014року
- недійсною. В решті вимог скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на
дії органу ДВС відхилено.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про
визнання дій відділу Державної
виконавчої служби Дубенського
міськрайонного управління юстиції
незаконними, та визнання постанови ВП
№34134362 про передачу майна стягувачу від
28.01.2014р. недійсною, виходячи з
наступного.

Згідно ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 121-2 ГПК України передбачає
порядок оскарження дій чи
бездіяльності органів Державної
виконавчої служби.

Статтею 13 вказаного Закону
встановлено, для з'ясування та
роз'яснення питань, що виникають під
час здійснення виконавчого
провадження і потребують спеціальних
знань, державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторін
призначає своєю постановою експерта
або спеціаліста (у разі необхідності -
кількох експертів або спеціалістів), а
для оцінки майна - суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання.

Пунктом 9.10 постанови Пленуму ВГСУ від 17
жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
передбачено, що визначення вартості,
оцінка майна боржника (стаття 58 Закону
України "Про виконавче провадження") є
процесуальною дією державного
виконавця, незалежно від того, яка
конкретно особа (сам державний
виконавець чи залучений ним суб'єкт
оціночної діяльності) здійснювала
відповідні дії, так само як і від того,
ким здійснювалося рецензування звіту
про оцінку майна. Тому сторони
виконавчого провадження мають право
оскаржувати таку оцінку, визначену за
результатами рецензування, до
господарського суду в процесуальному
порядку, передбаченому статтею 121-2 ГПК.
У розгляді скарг стягувача чи боржника
на дії органу Державної виконавчої
служби, пов'язані з арештом і
вилученням майна та його оцінкою,
господарський суд перевіряє
відповідність цих дій приписам статей
57, 58 Закону України "Про виконавче
провадження".

Сттатею 58 Закону України "Про виконавче
провадження", зокрема, передбачено,
визначення вартості майна боржника
проводиться державним виконавцем за
ринковими цінами, що діють на день
визначення вартості майна. Для оцінки
за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні". Державний
виконавець повідомляє про результати
визначення вартості чи оцінки майна
сторонам. У разі якщо сторони не згодні
з результатами визначення вартості чи
оцінки, вони мають право подати
державному виконавцю заперечення в
десятиденний строк з дня надходження
повідомлення. Сторона вважається
ознайомленою з результатами
визначення вартості чи оцінки
арештованого майна, якщо їй надіслано
повідомлення про результати
визначення вартості чи оцінки майна
рекомендованим листом за адресою,
зазначеною у виконавчому документі,
або за місцем фактичного проживання чи
перебування такої сторони, достовірно
встановленим державним виконавцем. У
разі заперечення однією із сторін
проти результатів оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності -
суб'єктом господарювання, державний
виконавець призначає рецензування
звіту про оцінку майна. Витрати,
пов'язані з рецензуванням звіту, несе
сторона, яка заперечує проти
результатів оцінки. У разі незгоди з
оцінкою, визначеною за результатами
рецензування, сторони мають право
оскаржити її в судовому порядку в
десятиденний строк з дня отримання
відповідного повідомлення.

З аналізу норм зазначеної вище статті,
ч.3 ст.62 Закону України "Про виконавче
провадження" слідує, що право передачі
на реалізацію арештованого майна
виникає у державного виконавця лише
після визначення вартості майна в
порядку, встановленому ст.58 цього
Закону.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, звіт про оцінку
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
складено 17.06.2013р., а 31.07.2013р. надіслано
сторонам виконавчого провадження
копію висновку експерта про вартість
майна.

Проте, боржник не погодився з
результатами оцінки майна в сумі
236692,00грн., вказавши, що реальна ціна
арештованого майна складає не менше
400000,00грн. До заперечень боржник додав
копію технічного паспорта на садибний
житловий будинок по АДРЕСА_1
(заперечення від 12.08.2013р.).

16.09.2013р. начальник відділу ДВС
Дубенського МРУЮ, керуючись ст.58 Закону
України "Про виконавче провадження",
звернувся до експертної ради з листом
про рецензування звіту.

Як свідчать матеріали справи, державна
виконавча служба, не отримавши
рецензію на звіт, згідно укладеного з
ТзОВ "УкрспецторгГруп" договору від
19.08.2013р. про надання послуг по
організації і проведенню прилюдних
торгів передала на реалізацію нерухоме
майно: домоволодіння - житловий будинок
загальною площею 75,2 кв.м. з надвірними
будівлями, спорудами, розташованими на
земельній ділянці площею 0,06га за
адресою: АДРЕСА_1, вартість якого згідно
звіту про оцінку від 17.06.2013р. складає
236692,00грн. без ПДВ, в тому числі вартість
житлового будинку, господарських
будівель та споруд становить 204995,00грн.,
вартість земельної ділянки без
державного акту - 31697,00грн. В додатках до
звіту містяться витяги з технічного
паспорта на будівлю від 2006р., зокрема,
план та експлікація, з яких вбачається,
що загальна площа житлового будинку
становить 75,2 кв.м.

Проте, згідно даних технічного
паспорта від 25.12.2012р. на вказаний
житловий будинок (інвентарна справа
№4804, реєстровий №40-78-9337), довідки КП
"Архітектор" від 10.02.2014р. №97 загальна
площа оцінюваного житлового будинку
становить 98,0 кв.м.

Звертаючись 12.08.2013р. до Державної
виконавчої служби із запереченнями на
результати визначення вартості
оціненого майна, боржник до заяви додав
копію технічного паспорта на житловий
будинок по АДРЕСА_1, проте, як
убачається з матеріалів справи,
державною виконавчою службою при
визначенні вартості майна боржника не
враховано, що експертом здійснено
оцінку житлового будинку загальною
площею 75,2 кв.м., тоді як станом на
07.06.2013р. (дата оцінки) загальна площа
будинку становила 98,0кв.м.

Крім того, як убачається з матеріалів
справи, повідомлення відділу ДВС №679
від 08.02.2014р., у додатку якого була наявна
рецензія від 15.10.2013 року на звіт про
незалежну оцінку житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, було надіслано
боржнику лише 10.02.2014р., а отримано
останнім 14.02.2014р.

Таким чином, при визначенні вартості
майна боржника державною виконавчою
службою порушено норми ст.58 Закону
України "Про виконавче провадження" та
її дії щодо передачі на реалізацію
вказаного майна згідно договору від
19.08.2013р. суперечать ч.3 ст.62 цього Закону,
відповідно, є незаконними.

Так само, порушення норм ст.58, 62 Закону
України "Про виконавче провадження"
призвело до незаконних дій державної
виконавчої служби щодо уцінки майна
згідно акта від 16.09.2013р., винесення
постанови від 28.01.2014р. про передачу
майна (житлового будинку площею 75,2 кв.м.
за адресою: АДРЕСА_1) стягувачу в
рахунок погашення боргу та передачі
цього майна згідно акта від 28.01.2014р.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, а також на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 26.12.2003 "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" передбачено,
що у разі визнання неправомірними
рішення, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби суд зобов'язує їх усунути
допущені порушення або іншим шляхом
поновлює порушенні права чи свободи
заявника. При цьому суд не вправі
зобов'язати зазначених осіб до
вчинення тих дій, які згідно із Законом
України "Про виконавче провадження"
можуть здійснюватися тільки державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби.

Згідно п.9.13 Постанови Пленуму ВГСУ від
17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
за результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі
самостійно вчиняти ті чи інші дії,
пов'язані із здійсненням виконавчого
провадження, замість державного
виконавця (наприклад, відкривати або
закінчувати виконавче провадження),
але може зобов'язати державного
виконавця здійснити передбачені
законом дії, від вчинення яких той
безпідставно ухиляється.

З урахуванням наведеного, судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції про незаконність дій
відділу Державної виконавчої служби
Дубенського міськрайонного управління
юстиції та про визнання недійсною
постанови від 28.01.2014р. про передачу
майна стягувачу, ВП №34134362.

Однак, в частині вимог про скасування
акта уцінки (переоцінки) описаного
(арештованого) майна, яке реалізується
на прилюдних торгах від 16.09.2013р., ВП
№34134362 та акта про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу
від 28.01.2014р., ВП №34134362, в задоволенні
яких відмовлено, колегія суддів
виходить з наступного.

Способи захисту, передбачені статтею 16
ЦК України, за своїм змістом є видами
матеріально-правових вимог, які може
заявити особа в суді.

Стаття 55 Конституції України гарантує
кожному право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб. З урахуванням цього в п. 10 ч. 2 ст. 16
ЦК України формулюється загальне
правило про можливість пред'явлення на
захист порушеного цивільного права
вимоги про визнання незаконними
рішення, дій чи бездіяльності органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб. Також у
вказаній статті зазначено, що суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Частиною другою статті 20
Господарського кодексу України як
спосіб захисту прав суб'єктів
господарювання передбачено визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемляють права та законні інтереси
суб'єктів господарювання або
споживачів.

Отже, виходячи із зазначених норм,
господарські суди розглядають на
загальних підставах справи у спорах
про визнання недійсними актів,
прийнятих іншими органами, у тому
числі, актів господарських товариств,
які відповідно до закону чи установчих
документів мають обов'язковий характер
для учасників правовідносин, що
виникають чи припиняються з прийняттям
такого акта.

Разом з тим, уцінка майна, оформлена
актом від 16.09.2013р., передача згідно акта
від 28.01.2014р. майна на виконання
постанови державного виконавця від
28.01.2014р., не є актами державного чи
іншого органу та не можуть бути
предметом самостійного оскарження в
господарському суді. Зазначені
документи не є актами ненормативного
характеру (індивідуальними актами),
оскільки вони не породжують права та
обов'язки.

Уцінка майна боржника та передача його
стягувачу є процесуальними діями
державного виконавця, тому сторони
виконавчого провадження мають право
оскаржити такі дії до господарського
суду в процесуальному порядку,
передбаченому ст.121-2 ГПК України.

Звернувшись до суду із скаргою в
порядку ст.121-2 ГПК України та вимагаючи
скасування акта уцінки від 16.09.2013р. та
акта передачі майна стягувачу від
28.01.2014р., боржник фактично оскаржує
незаконні дії державної виконавчої
служби, які знайшли відображення у цих
актах.

А тому, судова колегія дійшла висновку,
що скарга боржника на незаконні дії
відділу Державної виконавчої служби
Дубенського міськрайонного управління
юстиції щодо уцінки (переоцінки) майна,
яке реалізовувалося на прилюдних
торгах від 16.09.2013р., ВП №34134362 та щодо
передачі майна стягувачу в рахунок
погашення боргу за актом від 28.01.2014р., ВП
№34134362 підлягає задоволенню, а ухвала
господарського суду Рівненської
області від 06.08.2014р., в силу п.3 ч.1 ст.104
ГПК України, - скасуванню в частині
відхилення вимог скарги.

Доводи скаржника на рахунок того, що
ст.58 Закону України «Про виконавче
провадження» не визначено обов`язку
державного виконавця направити
рецензію сторонам, а тому право
скаржника на оскарження рецензії в
десятиденний строк з 09.02.2014р. не
порушувалось, оцінюються судом
критично, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України
"Про виконавче провадження" копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, які
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Як правильно зазначає скаржник у
апеляційній скарзі, початок перебігу
строку на оскарження в судовому
порядку оцінки, визначеної за
результатами рецензування,
законодавством визначено з дня
отримання стороною повідомлення про
результати рецензування звіту про
оцінку майна, однак державною
виконавчою службою не враховано, що
згідно ст.58 Закону України "Про
виконавче провадження" рецензування
звіту про оцінку майна боржника є
складовою при визначенні державним
виконавцем вартості оцінюваного майна.
Проте, як зазначалося вище, на дату
складання 15.10.2013р. рецензії майно уже
було передане на реалізацію, чим
порушено ч.3 ст.62 Закону України "Про
виконавче провадження".

Щодо доводів скаржника про несвоєчасну
оплату боржником вартості
рецензування слід зазначити, боржник
здійснив оплату 02.09.2013р., рецензія
складена 15.10.2013р., звіт про оцінку майна
був чинним, згідно ч.5 ст.58 Закону
України "Про виконавче провадження", до
17.12.2013р., тобто у державного виконавця
було достатньо часу для вчинення
виконавчих дій у встановленому законом
порядку.

Судом не беруться до уваги доводи
державної виконавчої служби щодо
неправомірного поновлення
процесуального строку на звернення зі
скаргою, оскільки згідно ухвали від
26.05.2014р., яка є чинною, суд першої
інстанції, керуючись ст.ст.53, 86, 121-2 ГПК
України, відновив фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_5 пропущений
строк на подання до господарського
суду скарги на рішення та дії відділу
Державної виконавчої служби
Дубенського міськрайонного управління
юстиції.

Враховуючи викладене, доводи
апеляційної скарги спростовуються
наведеним вище, матеріалами справи та
не ґрунтуються на чинному
законодавстві.

Відтак, колегія суддів вважає, що
ухвалу господарського суду
Рівненської області від 06.08.2014р. слід
скасувати в частині відхилення вимог
скарги, а в решті - залишити без змін..

Керуючись ст. ст. 101, 103 - 106
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні апеляційної скарги
відділу Державної виконавчої служби
Дубенського міськрайонного управління
юстиції відмовити.

2. Ухвалу господарського суду
Рівненської області від 06.08.2014р. у
справі №17/171 в частині відхилення вимог
скарги скасувати, в решті - залишити без
змін.

Резолютивну частину ухвали
господарського суду Рівненської
області від 06.08.2014р. у справі №17/171
викласти у наступній редакції:

" 1. Скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 задоволити.

2. Визнати незаконними дії відділу
Державної виконавчої служби
Дубенського міськрайонного управління
юстиції щодо передачі на реалізацію
домоволодіння по АДРЕСА_1 в серпні 2013р.,
уцінки (переоцінки) описаного
(арештованого) майна, яке
реалізовувалося на прилюдних торгах
від 16.09.2013р., ВП №34134362 та передачі майна
стягувачу в рахунок погашення боргу за
актом від 28.01.2014р., ВП №34134362.

Постанову ДВС Дубенського
міськрайонного управління юстиції від
28.01.2014р., ВП №34134362 про передачу майна
стягувачу визнати недійсною".

3. Справу №17/171 повернути до
господарського суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

Суддя
Маціщук А.В.

Суддя
Петухов М.Г.