КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2014 р. Справа№ 910/6857/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Гончарова С.А.

Ільєнок Т.В.

за участю представників:

від позивача: Корзаченко В.М. -
представник

від відповідача: Майданік В.В. -
представник

від третьої особи: Юхименко О.О. -
представник

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційних скарг:
Приватного підприємства
«Автомагістраль» та Служби
автомобільних доріг у Київській
області на рішення Господарського суду
міста Києва від 01.07.2014 року у справі №
910/6857/14 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Приватного підприємства
«Автомагістраль»

до Служби автомобільних доріг у
Київській області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Державне агентство
автомобільних доріг України

про стягнення 8 159 250,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство
«Автомагістраль» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Служби автомобільних доріг
у Київській області про стягнення, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, суми основної грошової
заборгованості у розмірі 8 155 675, 20 грн.,
пені у розмірі 129 708,75 грн., трьох
відсотків річних у розмірі 42 230,76 грн. та
інфляційних втрат у розмірі 587 208, 61 грн.

Суд першої інстанції, керуючи вимогами
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України,
прийняв заяву про збільшення позовних
вимог в частині основного боргу, пені
та 3% річних, а в частині заявленої
вимоги про стягнення інфляційних суд
не прийняв заяву позивача.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 01.07.2014 року позовні вимоги
були задоволені частково, на підставі
рішення з Служби Автомобільних доріг у
Київській області на користь
Приватного підприємства
«Автомагістраль» підлягає стягненню
заборгованість по Договору №433М-12 від
04.12.2012р. у розмірі 8 155 675,20 грн., 42 230,76 грн.
3% річних, а також судовий збір в розмірі
71 941,73 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
змінити рішення Господарського суду
міста Києва від 01.07.2014 року та прийняти
постанову якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення постановлене з
грубим порушенням норм процесуального
та матеріального права, судом першої
інстанції не взято до уваги та не
надано належної правової оцінки всім
доказам у їх сукупності, що враховуючи
суть спору, свідчить про не з'ясування
судом всіх обставин, що мають значення
для правильного вирішення спору, а тому
оскаржуване рішення підлягає зміні.

Крім того, Служба автомобільних доріг у
Київській області також звернулась до
Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 01.07.2014 року у справі № 910/6857/14
повністю та прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позову ПП
«Автомагістраль» відмовити в повному
обсязі.

Апеляційна скарга відповідача
мотивована тим, що оскаржуване рішення
є необґрунтованим, прийнятим з
неправильним застосуванням норм
матеріального й процесуального права,
а також невірною правовою
кваліфікацією відносин сторін та
неправильною правовою нормою, що
підлягала застосуванню для вирішення
спору.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 05.08.2014 та 01.09.2014
апеляційні скарги було прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 16.09.2014.

Представник позивача 11.09.2014 через
відділ діловодства Київського
апеляційного господарського суду
надав відзив на апеляційну скаргу, в
якому заперечував проти доводів
апеляційної скарги відповідача, просив
залишити її без задоволення, рішення
суду першої інстанції змінити,
апеляційну скаргу позивача
задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014
продовжено строк вирішення спору,
розгляд справи відкладено на 22.10.2014.

Представник третьої особи письмового
відзиву на апеляційні скарги не надав,
однак у судовому засіданні проти
доводів апеляційної скарги позивача
заперечував, вважаючи її безпідставною
та такою, що не підлягає задоволенню, а
апеляційну скаргу відповідача
підтримав, просив її задовольнити,
скасувати оскаржуване рішення та
прийняти нове, яким відмовити у
задоволенні позову.

Дослідивши доводи апеляційних скарг та
відзив, заслухавши пояснення
представників сторін та третьої особи,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

04.12.2012 між Службою автомобільних доріг
у Київській області (Замовник) та
Приватним підприємством
«Автомагістраль» (Виконавець) було
укладено договір № 433М-12 на послуги з
поточного середнього ремонту
автомобільної дороги О100715 (Київ - Одеса)
- Ковалівка через Вінницькі Стави на
ділянці км 5+650 - км 11+850, протяжністю 6,200
км Київської області (надалі - Договір).

Положеннями п.п. 1.1., 1.2. Договору сторони
погодили, що Виконавець зобов'язався у
2012-2013 роках надати Замовникові послуги:
«ГБН Г.1-218-182:2011. з поточного середнього
ремонту автомобільної дороги О100715
(Київ-Одеса) - Ковалівка через Вінницькі
Стави на ділянці км 5+650 - км 11+850,
протяжністю 6,200 км Київської області»,
а Замовник зобов'язався прийняти та
оплатити такі послуги.

Ціна договору становить 9 799 305,60 грн. (п.
3.1 Договору)

Відповідно до п. 5.1 Договору в редакції
додаткової угоди №2 від 30.12.2013 строк
надання послуг складає: початок - дата
підписання договору, закінчення -
грудень 2014 року.

Строк надання послуг може бути
продовжений у разі виникнення
документального підтверджених
об'єктивних обставин, що спричинили
таке продовження у тому числі
форсмажорних обставин, затримки
фінансування витрат замовника, за
умови, що такі зміни не призведуть до
збільшення суми, визначеної у договорі.

Строк дії договору визначений до 31
грудня 2014 року (п .10.1 Договору, в
редакції додаткової угоди №2 від
30.12.2013р.).

Відповідно до п. 5.9.3 Договору в період
за п'ять днів до кінця звітного періоду,
Виконавець надає Замовнику:

- акти приймання підрядних послуг
(форми №КБ-2в),

- довідки про вартість надання послуг
та витрат (форми КБ-3).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що
розрахунки проводяться шляхом
поетапної оплати за надані послуги, при
надходженні коштів з державного
бюджету та інших джерел фінансування
від головного розпорядника коштів.
Замовник здійснює щомісячні та
проміжні платежі за надані послуги на
підставі Акту наданих послуг (ф. КБ-2в),
довідки про вартість наданих підрядних
послуг (ф. КБ-3), підписаних
уповноваженими представниками сторін.

У відповідності до п. 4.3 Договору
розрахунки за надані послуги
здійснюються в межах договірної ціни,
відповідно до п. 3.4 цього Договору, та
виділених коштів на оплату послуг
згідно з планом фінансування, по мірі
надходження коштів від головного
розпорядника.

Пунктами 4.5.1, 4.5.2 Договору передбачено,
що фінансування здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету та
інших джерел фінансування (при
надходженні коштів з державного
бюджету та інших джерел фінансування
від головного розпорядника), які
передбачені на поточний рік згідно з
планом фінансування головного
розпорядника коштів - Державного
агентства автомобільних доріг України.

Замовник має право скоригувати план
фінансування протягом поточного року у
разі внесення змін в річний план
фіксування головним розпорядником
коштів - Державним агентством
автомобільних доріг України в частині
уточнення видатків на фінансування
поваг, пов'язаних з ремонтом
автомобільних доріг, а також із
урахуванням наявних у нього коштів
відповідно до фінансування послуг
головним розпорядником коштів
одночасно із уточненням річного плану
фінансування сторони вносять зміни в
умови договору та оформляють ці зміни
шляхом укладення додаткових угод.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач виконав роботи з поточного
середнього ремонту автомобільної
дороги О100715 (Київ - Одеса) - Ковалівка
через Вінницькі Стави на ділянці км 5+650
- км 11+850, протяжністю 6,200 км Київської
області, що підтверджується,
підписаними обома сторонами актами
приймання виконаних будівельних робіт
за березень 2014р. (ф. КБ-2в) та довідкою
про вартість виконаних будівельних
робіт за березень 2014р. (ф. КБ-3) на суму 8
155 675,20 грн., підписаним сторонами без
зауважень та скріпленим печатками
сторін.

Однак, відповідач умови Договору в
частині оплати наданих послуг не
виконав, сума заборгованості станом на
час вирішення спору судом першої
інстанції становить 8 155 675,20 грн.

Відповідач не заперечив факт виконання
вказаних робіт, посилався на
відсутність фінансування, як бюджетної
організації.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та мови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Договір є підставою для виникнення у
його сторін господарських зобов'язань,
а саме майново-господарських
зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175
Господарського кодексу України, ст. ст.
11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і
згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України є обов'язковим для виконання
сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
договір є оплатним і обов'язку Позивача
виконати певну роботу відповідає
обов'язок Відповідача прийняти та
оплатити вартість робіт у порядку та на
умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договорів, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 615 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання.

Таким чином, ч. 1 ст. 625 Цивільного
кодексу України встановлює виняток із
загального правила ст. 614 Цивільного
кодексу України, що закріплює принцип
вини як підставу відповідальності
боржника.

Відтак, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 617 Цивільного
кодексу України, ч. 2 ст. 218
Господарського кодексу України та
рішенням Європейського суду з прав
людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та
Оліус проти України» від 18 жовтня 2005
року відсутність бюджетних коштів
передбачених у видатках Державного
бюджету України не виправдовує
бездіяльність боржника і не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Окрім того, відсутність бюджетного
фінансування за договором не може бути
підставою для звільнення замовника від
обов'язку оплатити виконану роботу,
оскільки в разі відсутності коштів для
оплати Замовник був вправі та мав
фактичну можливість призупинити
виконання умов договору з моменту
виявлення відсутності коштів для
оплати виконаної роботи, а не приймати
послуги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що факт наявності боргу у
відповідача за Договором №433М-12 від
04.12.2012р. у сумі 8 155 675,20 грн. позивачем
належним чином доведений,
документально підтверджений
відповідачем визнаний, і тому ця сума
має бути стягнута з відповідача.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу, враховуючи проценти річних є
способом захисту майнових прав та
інтересів кредитора, сутність яких
складається з отримання компенсації
(плати) від боржника за користування
ним грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати останнім
проценти річних від простроченої суми,
перевіривши здійснений позивачем
розрахунок, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог щодо
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
42 230,76 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення пені
в сумі 129 708,75 грн., колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пунктом 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено що,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо в
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконання у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка має неминуче настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання в будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як було зазначено раніше, відповідно до
п. 4.1 Договору розрахунки проводяться
Замовником шляхом поетапної оплати за
надані послуги, при надходженні коштів
з Державного бюджету та інших джерел
фінансування від головного
розпорядника коштів.

Відповідно до Положення про Службу
автомобільних доріг у Київській
області, відповідач є державною
організацією, що належить до сфери
управління Державного агентства
автомобільних доріг України, і є
отримувачем бюджетних коштів, що
спрямовуються на розвиток мережі
автомобільних доріг загального
користування.

Згідно п. 6 ст. 22 Бюджетного кодексу
України розпорядник бюджетних коштів
може уповноважити одержувача
бюджетних коштів на виконання заходів,
передбачених бюджетною програмою, та
надати йому кошти бюджету (на
безповоротній чи поворотній основі) в
межах відповідних бюджетних
асигнувань. Одержувач бюджетних коштів
використовує такі кошти на підставі
плану використання бюджетних коштів,
що містить розподіл бюджетних
асигнувань, затверджених у кошторисі
цього розпорядника бюджетних коштів.

Відповідно до п. 7.4 Договору при
затримці термінів перерахування
платежів (після отримання коштів з
державного бюджету та інших джерел
фінансування) за надані послуги з вини
Замовника, він сплачує Виконавцю пеню у
розмірі 0,1% від суми заборгованості за
кожний день такої затримки, але не
більше 2-ох облікових ставок НБУ в
період за який нараховується пеня.

З огляду на викладене, прострочення
виконання зобов'язання сталося не з
вини відповідача, оскільки кошти з
державного бюджету на погашення
заборгованості до Відповідача не
надходили.

В свою чергу, зважаючи на те, що штрафні
санкції (пеня) застосовуються як
відповідальність за прострочення
виконання боржником своїх зобов'язань
та, відповідно до умов п. 7.4. Договору
відповідач сплачує пеню позивачу при
затримці термінів перерахування
платежів, лише після отримання коштів з
державного бюджету та інших джерел
фінансування за надані послуги з вини
замовника, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача штрафних санкцій є
необґрунтованими, у зв'язку із чим
задоволенню не підлягають.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржників, викладені у
апеляційних скаргах, не приймаються
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду першої інстанції
по даній справі обґрунтованим та таким,
що відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається, апеляційні скарги
позивача та відповідача є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Приватного
підприємства «Автомагістраль» та
Служби автомобільних доріг у Київській
області» залишити без задоволення, а
рішення Господарського суду міста
Києва від 01.07.2014 року по справі № 910/6857/14
залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/6857/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
С.А. Гончаров

Т.В. Ільєнок