КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р. Справа№ 910/7107/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Новікова М.М.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників:

від позивача: Круглов І.В. -
керівник

Мельниченко К.П. - дов.
№42 від 26.05.2014

Свєрчкова А.Ю. - дов.
№43 від 05.06.2014

від відповідача: Науменко С.В. - дов.
б/н від 20.06.2014

від третьої особи: Козаченко І.Є. -
керівник

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „ПРЕМ'ЄР
ЛІФТ "

на рішення господарського суду міста
Києва

від 06.08.2014 (Головуючий суддя Блажівська
О.Є.; судді - Босий В.П., Ломака В.С.)

у справі №910/7107/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „ПРЕМ'ЄР ЛІФТ"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Столичний комфорт"

третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю „Ліфт сервіс груп"

про стягнення 100267,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста
Києва були передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю „ПРЕМ'ЄР ЛІФТ"
(надалі - позивач) до Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Столичний комфорт" (надалі -
відповідач) про стягнення 100267,14 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 06.08.2014 у справі №910/7107/14 у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 06.08.2014 у справі №910/7107/14
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що рішення суду першої
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і є таким, що не відповідає фактичним
обставинам справи. Зокрема апелянт
вважає, що судом першої інстанції
безпідставно застосовано положення
частини 3 статті 651 ЦК України, оскільки
пунктом 6.3 договору №67 від 03.05.2012 не
передбачено можливості припинення
договору в односторонньому порядку, а
виключно за взаємною згодою сторін.
Позивач вважає, що оскільки пункт 6.2
договору №67 від 03.05.2012 не містить
обмеження із зазначенням певного
календарного року, то дія договору була
пролонгована на 2014 рік, оскільки станом
на 30.11.2013 жодна із сторін не
скористалась своїм правом на
припинення дії договору. Апелянт
зазначає, що ним у 2014 виконувались
роботи за договором №67 від 03.05.2012, а ТОВ
„Ліфт сервіс груп", з яким відповідач
уклав договір №46-13 від 03.01.2014, не мало
допущених до виконання робіт
працівників, або осіб, які б мали право
перебувати на об'єктах підвищеної
небезпеки у спірний період. Відтак, на
думку позивача укладення між
відповідачем та ТОВ „Ліфт сервіс груп"
договору №46-13 від 03.01.2014 суперечить
вимогам Закону України „Про охорону
праці".

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.10.2014 до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідача, залучено
Товариство з обмеженою
відповідальністю „Ліфт сервіс груп".

03.11.2014 від позивача надійшли додаткові
пояснення а також клопотання про
приєднання додаткових доказів до
матеріалів справи, у яких позивач
просить долучити до матеріалів справи
докази на підтвердження здійснення ним
витрат у 2014 році на підготовку до
виконання та виконання зобов'язань за
договором №67 від 03.05.2012, а також докази,
які не були додані до додаткових
пояснень №48 від 10.06.2014 року.

Розглянувши вказані клопотання
позивача, колегія суддів дійшла до
висновку про відсутність підстав для
їх задоволення, у зв'язку із
відсутністю достатнього обґрунтування
позивачем в порядку статті 101 ГПК
України об'єктивних причин
неможливості подання вказаних доказів
до суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Так, позивачем не
було вчинено відповідних дій з метою
подання вказаних доказів до місцевого
господарського суду, клопотання про
витребування доказів, у разі
неможливості їх подати самостійно,
позивачем також не заявлялось, а
перебування у відпустці працівника
позивача, відповідального за ведення
бухгалтерського та податкового обліку,
не є об'єктивною причиною неможливості
подання до суду доказів з причин, що не
залежали від волі позивача.

У судовому засідання 04.11.2014
представники позивача підтримали
доводи апеляційної скарги та просили
її задовольнити.

Представники позивача та третьої особи
проти задоволення апеляційної скарги
заперечують, вважають рішення законним
та обґрунтованим і просять залишити
його без змін.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

03.05.2012 між ТОВ „Столичний комфорт", як
замовником, та ТОВ „Прем'єр Ліфт", як
підрядником, укладено договір №67 на
технічне обслуговування (надалі -
договір), відповідно до п. 1.1 якого
підрядник приймає на себе обов'язки
щодо надання послуг з технічного
обслуговування тридцяти шести ліфтів
замовника, зазначених в Додатках №1 - 6,
які знаходяться по вул. Тимофія Шамрила
4-б (секції 1-4), по вул. Крамського 9, по
вул. Верховинна 35, по вул. Верховинна 37,
по вул. Депутатська 23, в пров.
Ковальському в м. Києві.

Пунктами 4.2 та 4.3 договору визначено, що
замовник щомісячно проводить оплату за
виконання технічного обслуговування
на підставі рахунку та акту виконаних
робіт, підписаного обома сторонами, не
пізніше п'ятнадцятого числа наступного
місяця. Рахунок та акт виконаних робіт
оформлюються підрядником до 25 числа
поточного місяця та надаються
замовнику не пізніше п'ятого числа
наступного місяця.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач зазначав, що у січні, лютому та
березні 2014 року він надав
відповідачеві послуги з технічного
обслуговування ліфтів, про що складені
акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №ОУ-0000029 від 31 січня 2014 року на
суму 33422, 38 грн., №ОУ-0000057 від 28 лютого 2014
року на суму 33422,38 грн., №ОУ-0000075 від 31
березня 2014 року на суму 33422, 38 грн., однак
відповідач надані позивачем послуги на
загальну суму 100267, 14 грн. не оплатив.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг) підписані лише
позивачем та не підписані
представниками замовника.

У свою чергу відповідач, заперечуючи
позовні вимоги, зазначав, що договір
між сторонами припинений, оскільки
умовами договору (п. 6.1 та п. 6.2) не
передбачено пролонгацію договору на 2014
рік. Крім того, ТОВ „Столичний комфорт"
листом вих. №257 від 26.11.2013 заздалегідь
попередив ТОВ „Прем'єр Ліфт" про те, що
на 2014 рік дія договору не буде
продовжена. Також відповідач
наголошує, що протягом січня, лютого та
березня 2014 року позивач не здійснював
жодних робіт, а відповідачем було
укладено інший договір №46-13 від 03.01.2014
року на технічне обслуговування із ТОВ
„Ліфт сервіс груп".

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню
у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
наступного.

Частиною 3 статті 651 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 653 Цивільного Кодексу
України, у разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються. У
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

На думку суду першої інстанції
відповідач, скориставшись своїм правом
односторонньої відмови від договору
(п.6.3. договору), повідомив позивача про
відмову від договору.

Так, ТОВ „Столичний комфорт" листом
вих. № 257 від 26.11.2013 попередив ТОВ
„Прем'єр Ліфт" про те, що договір №67 від
03.05.2012 припиняє свою дію 31.12.2013 року.
Згідно зворотного поштового
повідомлення, зазначений лист вручений
відповідачу 04.12.2013 року.

Однак, колегія суддів не погоджується
із висновком місцевого господарського
суду про те, що договір №67 від 03.05.2012
припинив свою дію саме внаслідок
односторонньої відмови відповідача
від цього договору.

Пунктом 6.3. договору, сторони погодили,
що дія цього договору припиняється:

- по закінченню строку дії Договору;

- за згодою сторін, але не раніше ніж за
один місяць після письмового
попередження.

Таким чином, положеннями вищевказаного
пункту договору не передбачає права
сторін на односторонню відмову від
договору, оскільки зазначений договір
може припинити свою дію лише за згодою
сторін.

Разом з тим, виходячи із приписів
пункту 6.1 договору, цей договір набуває
сили з 03 травня 2012 року і діє до 31 грудня
2012 року.

У свою чергу пунктом 6.2 договору
передбачено, що якщо за один місяць до
закінчення строку, зазначеному в п. 6.1.,
жодна зі сторін не заявить про
припинення дії договору, то він
вважається продовженим на наступний
календарний рік.

Таким чином, враховуючи наявність у
пункті 6.2 договору прив'язки до строку,
визначеного у пункті 6.1 цього договору,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що вказаним договором
передбачено можливість його
пролонгації за відсутності заяви
жодної із сторін про припинення дії
договору, яка може бути заявлена лише
за один місяць до 31 грудня 2012 року
(строк, зазначений у п. 6.1 договору).
Тобто, виходячи із положень пункту 6.2
договору, останній може бути
пролонгований одноразово лише на 2013
рік.

За таких обставин, укладений між
позивачем та відповідачем договір №67
від 03.05.2012 припинив свою дію в силу
положень пункту 6.3. договору у зв'язку
із закінченням строку його дії з 01.01.2014
року.

Враховуючи вищевикладене, колегією
суддів відхиляються доводи
апеляційної скарги про те, що дія
договору була пролонгована на 2014 рік за
відсутності станом на 30.11.2013 заяви
жодної із сторін про припинення дії
договору.

З матеріалів справи вбачається, що
03.01.2014 відповідачем було укладено інший
договір №46-13 на технічне
обслуговування із ТОВ „Ліфт сервіс
груп".

На виконання вищевказаного договору
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Ліфт сервіс груп",
зокрема, у січні - березні 2014 були
виконанні роботи з технічного
обслуговування ліфтів відповідача, що
підтверджується поясненнями третьої
особи та актами надання послуг №44 від
31.01.2014, №102 від 28.02.2014, №159 від 31.03.2014, які
підписані представниками обох сторін.

Крім того, у матеріалах справи наявні
платіжні доручення №99 від 10.02.2014, №100
від 10.02.2014, №101 від 10.02.2014, №102 від 10.02.2014,
№103 від 10.02.2014 та №104 від 10.02.2014 року,
якими підтверджується факт оплати
відповідачем наданих Товариством з
обмеженою відповідальністю „Ліфт
сервіс груп" послуг за договором №46-13
від 03.01.2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що
оскільки ТОВ „Ліфт сервіс груп" не мало
працівників, які б мали право
перебувати на об'єктах підвищеної
небезпеки у спірний період, а тому
укладення між відповідачем та третьою
особою договору №46-13 від 03.01.2014
суперечить вимогам Закону України
„Про охорону праці", колегія суддів
відхиляє, оскільки питання дотримання
ТОВ „Ліфт сервіс груп" вимог
законодавства про охорону праці не є
предметом розгляду даної справи.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позивач належними та
допустимими доказами не довів
наявність правових підстав для
стягнення з відповідача 100267,14 грн., у
зв'язку із чим правомірно відмовив у
задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга Товариства з обмеженою
відповідальністю „ПРЕМ'ЄР ЛІФТ"
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду міста Києва від
06.08.2014 у справі №910/7107/14 має бути
залишене без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „ПРЕМ'ЄР
ЛІФТ" залишити без задоволення, а
рішення господарського суду міста
Києва від 06.08.2014 у справі №910/7107/14
залишити без змін.

Матеріали справи №910/7107/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду у
встановленому законом порядку.

Головуючий суддя
М.М. Новіков

Судді
Л.П. Зубець

А.І. Мартюк