КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.
Справа№ 910/15429/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Лопух Т.М.

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Київський річковий порт" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 року (суддя Ломака В.С.).

за позовом Державного
підприємства водних шляхів
"Укрводшлях"

до Публічного акціонерного
товариства "Київський річковий порт"

про стягнення 60400,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 року по справі №910/15429/14
позовні вимоги задоволено частково
Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Київський річковий порт" на
користь Державного підприємства
водних шляхів "Укрводшлях" 54896 грн. 11
коп. - основного боргу, 2449 грн. 05 коп. -
пені, 2635 грн. 01 коп. - інфляційних втрат,
390 грн. 02 коп. - 3% річних та 1826 грн. 07 коп. -
витрат зі сплати судового збору. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
11.11.2014 року.

В судове засідання 11.11.2014 року з'явився
представник позивача.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив..

Згідно зі ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає розгляд
справи, в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник
відповідача повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, про що свідчать повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.
97), колегія суддів приходить до
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги у відсутність
представника відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 року. Проти розгляду
справи у відсутність представника
відповідача не заперечував.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали справи
та проаналізувавши, на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

25 березня 2014 року між позивачем
(виконавець) та відповідачем (замовник)
укладено Договір надання послуг № 030/п
(39п) (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору виконавець
зобов'язався надавати послуги по
вивантаженню річкового піску плавкран
"Дніпровський-103" із барж замовника
(дизельне паливо, моторна олива) з
використанням паливно-мастильних
матеріалів замовника.

Згідно з п. 1.2 Договору замовник
зобов'язався прийняти та оплатити ці
послуги за ціною та в терміни на умовах
цього договору.

Пунктом 2.5 Договору встановлено, що про
надання послуг по вивантаженню
річкового піску підписуються акти
вивантаження піску уповноваженими
представниками сторін по кожній
окремій баржі.

Після визначення виконавцем кількості
вивантаженого за один календарний
місяць річкового піску виконавець до
2-го дня наступного за днем початку
наступного місяця, замовник протягом
трьох робочих днів підписує наданий
виконавцем акт приймання-передачі, що
оформляється належним чином, та
підписується уповноваженими
представниками на те особами обох
сторін (п. 2.6 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна
вивантаження однієї тони річкового
піску з використанням
паливно-мастильних матеріалів
замовника становить 3,50 грн., з
урахуванням ПДВ при вивантаженні піску
в обсязі більш 25000 тон за місяць.

Згідно з п. 3.2 Договору замовник
щомісячно здійснює оплату на підставі
підписаних актів наданих послуг,
рахунку наданих виконавцем на оплату
протягом 5 календарних днів.

Договір набирає чинності з моменту
підписання його обома сторонами та
скріплення печатками сторін і діє до
кінця навігації 2014 року але не пізніше
ніж до 31.12.2014 року. Пунктом 9.1. Договору
передбачено, що останній діє в
будь-якому випадку до повного
виконання своїх зобов'язань сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору позивач надав
відповідачу послуги по вивантаженню
річкового піску на загальну суму 74896,11
грн.

Відповідач свої зобов'язання за
Договором належним чином не виконав, а
саме, частково розрахувався за
отримані послуги на суму 20000,00 грн.,
внаслідок чого виникла заборгованість
в розмірі 54896,11 грн.

Відповідно до статей 11, 626 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст договору
становлять умови, визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими, відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 903 Цивільного кодексу
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Посилання апелянта на те, що акти
приймання-передачі № 37 від 31.03.2014 року
на суму 34216,93 грн. та № 73 від 21.04.2014 року
на суму 40679,18 грн. оформлені неналежним
чином колегією суддів визнано
безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1,2 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4. Положення "Про
документальне забезпечення записів
бухгалтерського обліку" затвердженим
наказом Міністерства Фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88 2.4. первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Як вбачається з актів
приймання-передачі № 37 від 31.03.2014 року
на суму 34216,93 грн. та № 73 від 21.04.2014 року
на суму 40679,18 грн. останні складено
відповідно до вимог вищезазначених
норм Закону, зокрема зазначено посади
осіб, які їх підписали, а саме: «Ми, що
нижче підписалися, представник
Державного підприємства водних шляхів
"Укрводшлях" в.о. начальника Канівської
дільниці водних шляхів Куценко О.О. з
однієї сторони та представник
Публічного акціонерного товариства
"Київський річковий порт" т.в.о. Голови
правління Пушня О.І. з іншої сторони…».

Колегія суддів зазначає, що підписання
актів приймання-передачі послуг, які є
первинним обліковим документом, в
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", та які
відповідають вимогам ст. 9 зазначеного
Закону та Положенню про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, та фіксують
факт здійснення господарської
операції та встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за надані послуги.

Враховуючи вищевикладене та беручи до
уваги часткову оплату відповідачем за
отримані послуги за Договором, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу, з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Статтею 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити, у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Місцевим господарським судом
встановлено, що пунктом 5.1. Договору
сторони визначили, що за прострочення
платежів замовник сплачує виконавцю
пеню із розрахунку подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в цей період, за
кожний день прострочення платежу.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок
місцевого господарського суду щодо
стягнення 3% річних інфляційних втрат
та пені, який складений арифметично
правильно, приходить до висновку про
його обґрунтованість.

Щодо посилання апелянта на порушення
місцевим господарським судом норм
процесуального права, а саме ст. 77 ГПК
України, колегією суддів визнано
безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою місцевого господарського суду
від 28.07.2014 року розгляд справи №910/15429/14
призначено на 10.09.2014 року.

Факт отримання відповідачем 04.08.2014 року
ухвали Господарського суду міста Києва
від 28.07.2014 року по справі №910/15429/14
підтверджується наявним у матеріалах
справи рекомендованим повідомленням
про вручення поштового відправлення
(а.с. 4).

Згідно із ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач не скористався правом взяти
участь у судовому засіданні 10.09.2014,
оскільки не направив свого
представника.

Також відповідач не скористався правом
надіслати відзив на позовну заяву та
всі документи, що підтверджують
заперечення проти позову, після
одержання ухвали про порушення
провадження у справі, як це передбачено
ст. 59 ГПК України.

Крім того, законодавством не
передбачено обмежень щодо надання
керівником юридичної особи
повноважень її представника у
господарському процесі іншим особам,
крім тих, що не мають можливості взяти
участь у судовому засіданні.

Згідно із ст. 75 ГПК України якщо відзив
на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Статтею 77 ГПК України не передбачено
обов'язку суду відкладати розгляд
справи через нез'явлення в засідання
представника сторони, коли спір може
бути вирішено в даному засіданні.

Таким чином, судом першої інстанції
були дотримані норми процесуального
права про права та обов'язки сторін у
судовому процесі.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, рішення ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства "Київський
річковий порт" та скасування рішення
Господарського суду міста Києва від
07.10.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Київський
річковий порт" залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 07.10.2014 року по
справі №910/15429/14 - без змін.

Матеріали справи №910/15429/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 11.11.2014 року