ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2014 р.Справа № 922/3830/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання
Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "АМІ", м. Донецьк до
Нововодолазької МДПІ Харківської
області с. Н. Водолага, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
УДКСУ у Нововодолазькому районі
Харківської області про стягнення
96480,58 грн. за участю представників:

позивача - Тимофєєв О.М., довіреність №
690 від 25.06.14 р.

відповідача - Бондаренко Є.Д.,
довіреність № 3494/9/20-40-10-05-01 від 20.08.14 р.,
Сосонний В.Ю., довіреність № 54/10/10-06 від
01.07.14 р.

3-ї особи (УДКСУ у Нововодолазькому
районі Харківської області) - Несміян
Л.В., довіреність № 5-15/3433-36136 від 30.12.13р.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "АМІ" звернулось до господарcького
суду Харківської області з позовною
заявою, в якій просить стягнути з
Нововодолазької МДПІ Харківської
області заборгованість за договором
№879/6-2012п від 19.12.12р. в сумі 91485,00 грн.,
інфляційні втрати в сумі 453,92 грн., 3% за
користування чужими грошовими коштами
в сумі 4541,66 грн. Судові витрати просить
покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 10.09.14р. за позовною
заявою було порушено провадження по
справі та призначено до розгляду у
відкритому судовому засіданні.

26.09.14р. представник відповідача надав
відзив на позовну заяву, в якому проти
позову заперечує в повному обсязі,
вважає, що відповідачем було виконано
умови договору, а обов`язок
перерахування коштів покладено на
УДКСУ у Нововодолазькому районі
Харківської області, просив суд
стягнути заборгованість із державного
бюджету.

29.09.14р. представник позивача надав
клопотання про залучення до участі у
справі Головне управління
казначейства в Харківській області в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача.

Суд, розглянувши дане клопотання,
відмовляє в його задоволенні, як
необгрунтованому.

Ухвалою суду від 01.10.14р. залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
УДКСУ у Нововодолазькому районі
Харківської області.

05.11.14р. представник позивача надав
документи для долучення до матеріалів
справи, які долучено судом до
матеріалів справи.

05.11.14р. представник третьої особи надав
письмові пояснення по справі, які
долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні 05.11.14р. підтримав позовні
вимоги в повному обсязі.

Представника відповідача в судовому
засіданні 05.11.14р. заперечував проти
позову в повному обсязі, просив суд
відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судовому
засіданні 05.11.14р. вирішення питання
щодо спору покладає на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, оцінивши
всі докази в сукупності, вислухавши
уповноважених представників сторін і
третьої особи, судом встановлено
наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "АМІ" та
Нововодолазькою міжрайонною державною
податковою інспекцією Харківської
області ДПС був укладений договір № 879/6
- 2012п від 19 грудня 2012 року.

У відповідності до п.1.1. договору в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, постачальник зобов'язувався
передати у власність покупця товари
виробничо-технічного призначення,
вказані в специфікації на товар, що є
додатком 1 до цього договору, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
такий товар.

У відповідності до п.1.2. договору
позивач та відповідач у специфікації
на товар (додаток 1 до договору)
узгодили найменування (номенклатуру,
асортимент), одиниці виміру, кількість
товару, а саме - комп'ютерна система
LenovoThinkCentre М72z, в кількості 15 шт.

Згідно п. 3.1. договору сторони погодили
ціну та загальну вартість товару в сумі
91 485,00 грн., в т.ч. ПДВ 15 485,00 грн.

Згідно п.2.2. договору документом, що
підтверджує кількість поставленого
товару, є товарна (видаткова) накладна
або інший документ, оформлений
Постачальником відповідно до вимог
чинного законодавства.

Згідно п. 4.1. договору сторони
встановили строк поставки товару: до 31
грудня 2012 року, згідно п. 3.5. договору
відповідач здійснює розрахунок після
поставки товару згідно видаткової
накладної протягом 7 календарних днів
після поставки або отримання
бюджетного призначення.

Позивач виконав свої зобов'язання за
договором. Відповідач товар отримав.

Відповідач мав сплатити поставлений
товар протягом семи днів, тобто до 26
грудня 2012 року, але в порушення умов
договору оплату не здійснив.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача за вимогою сплатити борг,
відповідач борг визнавав, але сплатити
не міг посилаючись на відсутність
кошторисних призначень та бюджетного
фінансування.

Станом на 01 вересня 2014 року
заборгованість відповідача складає
91485,00 грн. та не сплачена відповідачем,
що і стало підставою для звернення до
суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.3.4. договору поставки
передбачено, що джерело фінансування
за цим договором - загальний фонд
Державного бюджету України, КЕКВ 2110,
КПКВ 3507010, коди ДК 016-97 вказані в
специфікації на товар. Розділ 8
Бюджетного кодексу України "Виконання
державного бюджету України" містить
статтю 49 "Здійснення платежів
відповідно до взятих бюджетних
зобов'язань".

Відповідно до частини 1 статті 49
Бюджетного кодексу України,
розпорядник бюджетних коштів після
отримання товарів, робіт і послуг
відповідно до умов взятого бюджетного
зобов'язання, приймає рішення про їх
оплату та надає доручення на
здійснення платежу органу, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, якщо інше не передбачено
бюджетним законодавством, визначеним
пунктом 5 частини першої статті 4
Бюджетного кодексу України.

Позивач повністю виконав свої
зобов'язання за договором, що
підтверджується видатковою накладною
№1219/100 від 19.12.12р., підписаною позивачем
та відповідачем.

Відповідач мав сплатити поставлений
товар протягом семи днів, тобто до "26"
грудня 2012 року, але свої зобов'язання не
виконав та заборгованість перед
позивачем не сплатив.

Станом на момент розгляду справи,
відповідач 91485,00 грн. заборгованості не
сплатив та не надав суду жодних
доказів, які б спростовували суму
заявленого боргу чи підтверджували б
оплату заборгованості.

Посилання відповідача на те, що УДКСУ у
Нововодолазькому районі Харківської
області не здійснило у грудні 2012 року
проплату, а залишок коштів, в тому числі
і 91485, 00 грн., списало з рахунку ОДПІ
відповідно до п.1 ст.57 Бюджетного
Кодексу України, і тому суму боргу
необхідно стягувати з Державного
бюджету - не приймаються судом,
оскільки, згідно п. 1.4. Постанови ВГСУ
№14 від 17.12.13 року "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", порушення
банком, що обслуговує платника
(боржника), строку перерахування коштів
до банку, який обслуговує кредитора,
або несвоєчасне зарахування банками
коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з
чим сталося прострочення виконання
грошового зобов'язання, не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання цього зобов'язання.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання з
оплати товару отриманого за договором
поставки №879/6-2012п від 19.12.2012 р.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Враховуючи викладене, а також те, що
відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
і порядку укладеного між сторонами
договору та згідно з вимогами закону,
суд визнає вимогу позивача щодо
стягнення з відповідача 91485,00 грн.
заборгованості обґрунтованою,
доведеною матеріалами справи та такою,
що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача інфляційне збільшення
суми боргу у розмірі 453,92 грн. та 3%
річних у розмірі 4541,66 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційного
збільшення суми боргу та 3% річних суд
приходить до висновку, що дане
нарахування проведено вірно та
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати у даній справі
покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 526, 530, 625, 712 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 82-85
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Нововодолазької
міжрайонної державної податкової
інспекції Харківської області (63200,
Харківська обл., смт. Нова Водолага, вул.
19 партз`їзду, буд.14, )на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "АМІ" (юридична
адреса: 83060, м. Донецьк, вул. Куйбишева,
143г, адреса для листування: 87548, м.
Маріуполь, вул. Леніна,111, ) суму основного боргу у розмірі
91485,00 грн., інфляційне збільшення у
розмірі 453,92 грн., 3% річних у розмірі 4541,66
грн. та витрати по сплаті судового
збору у розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 10.11.2014 р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку для оскарження.
Зазначений строк обчислюється з дня
підписання повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя Л.В. Шарко