ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 жовтня 2014 року Справа № 5019/1483/12

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Кочерової
Н.О.,суддів:Губенко Н.М., Дунаєвської
Н.Г., Селіваненка В.П., Черкащенка
М.М.,розглянувши заяву Приватного
підприємства фірми "Офіс-Дизайн"про
перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 17.07.2014у
справі№ 5019/1483/12за позовомРівненської
міської радидоПриватного підприємства
фірми "Офіс-Дизайн"пророзірвання
договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Рівненська міська рада звернулася з
позовом до Приватного підприємства
фірми "Офіс-Дизайн" про розірвання
укладеного між сторонами договору
оренди земельної ділянки №89 від 14.04.2008.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 26.11.2013,
залишеним без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014, у позові
відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 17.07.2014 у справі №5019/1483/12
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 та
рішення господарського суду
Рівненської області від 26.11.2013
скасовано. Прийнято нове рішення, яким
задоволено позов про розірвання
договору оренди земельної ділянки.

Приватним підприємством фірма
"Офіс-Дизайн" подано заяву про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
17.07.2014 у справі №5019/1483/12, в якій заявник
просить скасувати зазначену постанову,
а рішення судів попередніх інстанцій
залишити без змін.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 21.08.2013
у справі №5002-9/3808-2012, від 10.04.2012 у справі
№11/5026/1806/2011, від 19.02.2014 у справі
№12/925/16/13-г, від 27.02.2014 у справі №914/2804/13,
від 25.03.2014 у справі №903/821/13, мотивовано
неоднаковим застосуванням Вищим
господарським судом України одних і
тих самих норм матеріального права, а
саме положень статті 651 Цивільного
кодексу України, статті 141 Земельного
кодексу України, статті 32 Закону
України "Про оренду землі", внаслідок
чого ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
не вбачає підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 11116 ГПК України
заява про перегляд судових рішень
господарських судів може бути подана
виключно на таких підставах: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 цієї статті) матиме
місце в разі, коли суд (суди) касаційної
інстанції у розгляді двох чи більше
справ за подібних предмета та підстав
позову, змісту позовних вимог та
встановлених судом фактичних обставин
і однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків, покладених в основу цих
судових рішень.

При вирішенні питання допуску справи
до провадження Верховного Суду України
враховується сукупність всіх наявних
складових ознак неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

У постанові Вищого господарського суду
України від 17.07.2014 у справі №5019/1483/12, про
перегляд якої подано заяву, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
щодо задоволення позову про розірвання
договору оренди земельної ділянки, з
огляду на встановлені судами
попередніх інстанцій обставин справи
стосовно того, що відповідно до листа
Державної податкової інспекції
відповідач є систематичним
неплатником орендної плати, оскільки
не звітується і не сплачує орендну
плату за землю більше року, чим порушує
вимоги чинного законодавства, що
свідчить про наявність правових
підстав для розірвання спірного
договору оренди земельної ділянки у
судовому порядку.

Водночас, у постановах від 21.08.2013 у
справі №5002-9/3808-2012 та від 10.04.2012 у справі
№11/5026/1806/2011, на які посилається заявник,
суд касаційної інстанції, виходячи із
встановлених судом апеляційної
інстанції обставин справи, визнав
обґрунтованим висновок суду
апеляційної інстанції щодо відмови в
позові про розірвання договору оренди
земельної ділянки та повернення
земельної ділянки:

- оскільки позивачем в порушення вимог
законодавства не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження:
факту існування у відповідача
заборгованості зі сплати земельного
податку перед державним бюджетом
України; наявності систематичної
несплати орендних платежів з боку
відповідача за спірним договором
оренди землі; заявленого до стягнення
розміру та періоду заборгованості з
орендної плати, що унеможливлює
розірвання договору оренди землі та
повернення земельної ділянки (справа
№5002-9/3808-2012).

- оскільки заборгованість, яка стала
підставою для вимог про розірвання
договору є незначною сумою з огляду на
загальну суму, що належить до сплати за
рік, та на підтвердження якої відсутня
відповідна довідка Державної
податкової інспекції, що свідчить про
відсутність доказів систематичної
несплати відповідачем орендної плати,
як того вимагає закон, та не може бути
достатньою підставою для розірвання
спірного договору. Крім того, в
матеріалах справи відсутні докази про
дотримання порядку зміни чи розірвання
договору, зокрема, про укладання
додаткової угоди про перегляд розміру
орендної плати, направлення проекту
додаткової угоди відповідачу для
погодження, чи письмова згода
відповідача на зміну ставки орендної
плати (справа №11/5026/1806/2011).

У постанові від 19.02.2014 у справі
№12/925/16/13-г суд касаційної інстанції
погодився з висновками суду
апеляційної інстанції щодо наявності
підстав для відмови в позові про
розірвання договору оренди земельної
ділянки, виходячи при цьому із
встановлених судом апеляційної
інстанції обставин справи про те, що
ухвалою господарського суду відносно
відповідача порушено справу про
банкрутство за результатами
попереднього засідання було
затверджено реєстр вимог кредиторів
боржника, до якого включено і конкурсні
грошові вимоги позивача (утому числі по
орендній платі за землю). Отже, позивач
реалізував своє право на звернення з
конкурсними грошовими вимогами до
відповідача у справі про банкрутство
останнього та набув права на їх
задоволення у межах справи про
банкрутство.

У постанові від 27.02.2014 у справі №914/2804/13
суд касаційної інстанції, виходячи із
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи, погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
про відмову в позові щодо стягнення
заборгованості з орендної плати,
розірвання договору оренди землі та
зобов'язання повернути земельну
ділянку. При цьому суд касаційної
інстанції виходив з встановлених
судами обставини справи про те, що:
заявлена позивачем заборгованість з
орендної плати повністю погашена
відповідачем в ході розгляду справи, а
тому відповідно до пункту 1-1 частини
першої статті 80 ГПК України
провадження у справі в цій частині
припинено, у зв'язку з відсутністю
предмету спору; відсутні докази
наявності систематичної несплати
відповідачем орендних платежів за
спірним договором, оскільки
відповідачем не сплачувалась орендна
плата тільки за окремі місяці; позивач
не наполягає на розірванні спірного
договору.

У постанові від 25.03.2014 у справі №903/821/13
суд касаційної інстанції погодився з
висновками суду апеляційної інстанції
щодо наявності підстав для відмови в
позові про розірвання договору оренди
земельної ділянки, виходячи при цьому
із встановлених судом апеляційної
інстанції обставин справи стосовно
того, що позивачем не доведено
належними доказами систематичної
несплати відповідачем за спірним
договором орендної плати, як
необхідної умови для розірвання
договору оренди земельної ділянки,
оскільки на час порушення провадження
у справі не сплаченою залишилась
заборгованість по орендній платі лише
за два місяці 2013 року.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
фактичних обставин справи, залежно від
яких суд касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків та
застосував відповідні норми
матеріального права.

З огляду на викладене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Відмовити Приватному підприємству
фірмі "Офіс-Дизайн" у допуску справи
№5019/1483/12 до провадження Верховного
Суду України.

Головуючий суддяН. Кочерова Судді:Н.
Губенко Н. Дунаєвська В. Селіваненко М.
Черкащенко