номер провадження справи 27/88/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2014
Справа № 905/3581/14-908/3526/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК ТРЕЙДІНГ" (83001 м.
Донецьк, бул. Шевченка, 11, тел/факс:
+38062-389-41-49)

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Донецьквуглезбагачення" (83054 м.
Донецьк, вул. Економічна, 13, тел.:
(062)-334-0628)

про стягнення 5 056 476 грн. 81 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

Від позивача: Крюковська Т.О., дов. б/н
від 26.06.2014р.

Від відповідача: не з'явився

Господарським судом Запорізької
області розглядається позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК ТРЕЙДІНГ" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Донецьквуглезбагачення" про стягнення
4 765 000 грн. 00 коп. основного боргу, 233 901
грн. 14 коп. пені, 53 977 грн. 19 коп. 3 % річних,
3 598 грн. 48 коп. індекс інфляції.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 22.09.2014р., справу
№ 905/3581/14-908/3526/14 передано на розгляд
судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 23.09.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 905/3581/14-908/3526/14,
присвоєно справі номер провадження
27/88/14 та призначено судове засідання на
28.10.2014р.

Головуючим суддею оголошено яка справа
розглядається, склад суду, та
роз'яснено представнику позивача, який
прибув в судове засідання, його права, у
тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 28.10.2014р. позивач
надав письмову заяву про зменшення
розміру позовних вимог в частині
основного боргу, оскільки відповідач
після звернення позивача з позовом до
суду сплатив у повному обсязі суму
основного боргу у розмірі 4 765 000 грн., що
підтверджується довідкою Першого
Українського Міжнародного банку №
D15-52/1337 від 08.10.2014р. (міститься в
матеріалах справи) та збільшення
розміру штрафних санкцій за порушення
строків оплати, просить суд стягнути з
відповідача 387 759 грн. 67 коп. пені, 250 448
грн. 26 коп. індексу інфляції та 72 804 грн.
26 коп. 3 % річних.

Заява позивача прийнята судом,
відповідно до ст. 22 ГПК України.

Розгляду підлягають позовні вимоги про
стягнення з відповідача 387 759 грн. 67 коп.
пені, 250 448 грн. 26 коп. індексу інфляції
та 72 804 грн. 26 коп. 3 % річних.

Представник відповідача у судове
засідання, відкрите 28.10.2014р. не з'явився,
вимог суду не виконав, письмового
відзиву не надав, про час та місце
розгляду справи був попереджений
належним чином. Клопотань про розгляд
справи без відповідача або про
відкладення розгляду справи на адресу
суду не надходило.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування ГПК України",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні, протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі,
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців) і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач належним чином був
повідомлений судом про дату, час та
місце розгляду справи. Ухвалу суду про
порушення провадження у справі та
призначення судового засідання
надіслано на юридичну адресу
відповідача: 83054 м. Донецьк, вул.
Економічна, 13.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України,
обов'язок доказування і подання
доказів покладається на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно роз'яснень Вищого
Господарського Суду України, які
викладені в інформаційному листі від
15.03.2010 року № 01-08/140 "Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві" - неявка в
судові засідання учасників судового
процесу (сторін), ненадання
витребуваних судом документів та
доказів, необхідних для повного
розгляду справи - подібна практика,
спрямована на свідоме невиправдане
затягування судового процесу, порушує
права інших учасників судового процесу
та суперечить вимогам статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання
стороною у справі, іншим учасником
судового процесу доказів з неповажних
причин, спрямоване на затягування
судового процесу, може розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення президії
Вищого господарського суду України №
04-5/609 від 31.05.2002 р. "Про внесення змін і
доповнень і про визнання таким, що
втратило чинність, деяких роз'яснень
президії Вищого арбітражного суду
України", особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання
не звільняє відповідача від виконання
вимог суду, викладених в ухвалах суду і
направлення суду витребуваних
матеріалів.

Суд зазначає, що Господарський
процесуальний кодекс України не
обмежує коло осіб, які можуть з'явитися
в судове засідання та представляти
інтереси Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Донецьквуглезбагачення", згідно
статті 28 ГПК України.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами, якщо їх
достатньо для вирішення спору по суті.
Відповідач свої зобов'язання не
виконав, не скористався правом на
захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні
обставини справи, оцінивши надані
докази, вислухавши представника
позивача, суд вважає вимоги позивача
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, способами захисту цивільних
прав та інтересів може бути - визнання
права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного
кодексу України цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 4-1 ГПК України
господарські суди вирішують спори у
порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про
захист порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права чи охоронюваного
законом інтересу, яка здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Згідно з господарським
процесуальним законодавством предмет
позову це матеріально - правова вимога
позивача до відповідача, відносно якої
суд повинен винести рішення.
Матеріально-правова вимога позивача
повинна опиратися на певні обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України
кожен має право на підприємницьку
діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку (ст.
42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність
здійснюється суб'єктами
господарювання, підприємці мають право
без обмежень самостійно здійснювати
будь-яку підприємницьку діяльність,
яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що
23.01.2014р. між ТОВ "ДТЕК ТРЕЙДІНГ"
(постачальник) та ТОВ
"Донецьквуглезбагачення" (покупець)
укладено договорів № 23/01/1 пк.

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник зобов'язується передати у
власність, а покупець прийняти та
оплатити вугільну продукцію.

Згідно п. 1.2 договору строк поставки
вугілля січень 2014р.

Відповідно до п. 2.1 договору позивачем у
січні 2014 року була передана на складі
ТОВ «ЦЗФ «Селідовська» та на складі
філії ОФ «Дзержинська» ТОВ
«Енергоімпекс» вугільна продукція
марки ДГ (25-100), в загальному обсязі 8 992,05
тонн, загальною вартістю 7 665 629,50 грн. з
ПДВ, що підтверджується актами прийому
- передачі вугільної продукції від
23.01.2014 року та актами прийому - передачі
вугільної продукції від 29.01.2014 року.

Пунктом 2.2 договору сторонами
узгоджено, що датою поставки (передачі)
вугілля від постачальника до покупця є
дата підписання акта
приймання-передачі.

Ціна вугілля складає 766,67 грн. без ПДВ за
1 тону. Загальна вартість вугілля
складає 6 900 030,00 грн., крім того ПДВ 20% - 1
380 006,00 грн., всього з урахуванням ПДВ 20 % -
8 280 036,00 грн.

Розділом 4 договору визначено, що
оплата вугілля здійснюється покупцем в
національній валюті України шляхом
банківського переводу грошових коштів
на поточний рахунок постачальника
протягом 10 календарних днів з моменту
(дати) підписання сторонами акта
приймання-передачі вугільної
продукції.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу
України визначено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк,
є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України, сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору, згідно ч. 1
статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, на підставі
ч.1 статті 628 Цивільного кодексу
України.

Правовідносини сторін врегульовано
договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно у
власність другій стороні (покупцю), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього
певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Позивач прийняті на себе зобов'язання
виконав належним чином та поставив
відповідачу вугілля , відповідно до
умов договору № 23/01/1 пк.

Відповідач здійснив оплату отриманої
вугільної продукції з простроченням:

відповідачем 14.02.2014 року, з
простроченням в 12 днів, була
перерахована сума у розмірі 441 055,24 грн.
з ПДВ в рахунок оплати вугільної
продукції, поставленої 23.01.2014 року в
обсязі 514,66 тонн, загальною вартістю - 441
055,24 грн. з ПДВ. Сума нарахованої пені
становить 1 885, 06 грн.

14.02.2014 року, з простроченням в 12 днів,
була перерахована сума у розмірі 545 171,16
грн. з ПДВ в рахунок оплати вугільної
продукції, поставленої 23.01.2014 року в
обсязі 1 706,32 тонн, загальною вартістю - 1
462 288,46 грн. з ПДВ. Сума нарахованої пені
становить 2 330, 05 грн.

Оскільки відповідачем зобов'язання з
оплати поставленої позивачем та
прийнятої Відповідачем вугільної
продукції не були виконані у погоджені
у договорі строки, позивач звернувся з
претензією № 305/1 від 28.02.2014 року до ТОВ
«Донецьквуглезбагачення» щодо
відшкодування суми боргу у розмірі 6 679
404, 10 грн. з ПДВ, а також пені,
нарахованої за невиконання та
неналежне виконання грошових
зобов'язань.

Претензія позивача була отримана
відповідачем, але залишена без
відповіді та задоволення.

02.04.2014 року, з простроченням в 59 днів,
була перерахована сума у розмірі 917 117,30
грн. з ПДВ в рахунок оплати вугільної
продукції, поставленої 23.01.2014 року в
обсязі 1 706,32 тонн, загальною вартістю - 1
462 288,46 грн. з ПДВ. Сума нарахованої пені
становить 19 272,03 грн.

30.04.2014 року, з простроченням в 87 днів,
була перерахована сума у розмірі 327 673,33
грн. з ПДВ в рахунок оплати вугільної
продукції, поставленої 23.01.2014 року в
обсязі 384,42 тонн, загальною вартістю - 327
673,33 грн. з ПДВ. Сума нарахованої пені
становить 10 153,38 грн.

30.04.2014 року, з простроченням в 87 днів,
була перерахована сума у розмірі 234 209,37
грн. з ПДВ в рахунок оплати вугільної
продукції, поставленої 23.01.2014 року в
обсязі 714,00 тонн, загальною вартістю - 609
317,96 грн. з ПДВ. Сума нарахованої пені
становить 7 257,28 грн.

30.04.2014 року, з простроченням в 87 днів,
була перерахована сума у розмірі 234 209,37
грн. з ПДВ в рахунок оплати вугільної
продукції, поставленої 23.01.2014 року в
обсязі 714,00 тонн, загальною вартістю - 609
317,96 грн. з ПДВ. Сума нарахованої пені
становить 7 257,28 грн.

21.05.2014 року, з простроченням в 110 днів,
була перерахована сума у розмірі 375 108,59
грн. з ПДВ в рахунок оплати вугільної
продукт року в обсязі 714,00 тонн.
Сума нарахованої пені становить 14 662,17
грн.

21.05.2014р. з простроченням в 104 дня, була
перерахована сума розмірі 60 294,51 грн. з
ПДВ в рахунок оплати вугільної
продукції, поставленої 29.01.2014р. в обсязі
1 353,07 тонн, загальною вартістю 1 150 845,17
грн. з ПДВ. Сума нарахованої пені
становить 42 524,68 грн.

Відповідач у справі сплатив у повному
обсязі суму основного боргу у розмірі 4
765 000 грн., що підтверджується довідкою
№ D15-52/1337 від 08.10.2014р. та заявою позивача
про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України № 6 від
23.03.12р. «Про судове рішення», якщо про
зміну предмета або підстав позову,
збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, якщо відповідну заяву
прийнято господарським судом,
зазначається в описовій частині
рішення, і подальший виклад рішення, в
тому числі його резолютивної частини,
здійснюється з урахуванням такої
заяви. При цьому у господарського суду
відсутні підстави для припинення
провадження у справі в частині, на яку
зменшився розмір позовних вимог.

Сума пені з урахуванням заяви позивача,
наданої у судовому засіданні 28.10.2014р. у
розмірі 387 759 грн. 67 коп. відповідачем не
сплачена, у зв'язку з порушенням
строків оплати, закріплених позивачем
та відповідачем у договорі № 23/01/1 пк
від 23.01.14р.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язань може
забезпечуватися згідно з законом або
договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити штрафні
санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом
може бути визначений розмір штрафних
санкцій також за інші порушення
окремих видів господарських
зобов'язань, зазначених у частині
другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного
банку України, що діяла у період, за
який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п. 7.2 договору за
невиконання грошових зобов'язань по
даному договору покупець сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення виконання грошового
зобов'язання, виходячи з загального
розміру невиконаного грошового
зобов'язання.

Нарахування позивачем пені, у зв'язку з
порушенням умов договору 23/01/1 пк у
розмірі 387 769 грн. 67 коп. не суперечить
нормам діючого законодавства України,
тому задовольняється судом.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 72 804 грн. 26 коп. 3% річних, 250
448 грн. 26 коп. індексу інфляції.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтями 611, 625
Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного
законодавства захист цивільних прав
здійснюється, зокрема, шляхом
стягнення з особи, яка порушила право,
завданих збитків, а у випадках
передбачених законодавством або
договором, неустойки (штрафу, пені), а
також інших засобів передбачених
законодавством.

До інших засобів захисту цивільних
прав, у відповідності до ст. 625 ЦК
України, відносяться 3 % річних та
інфляційні нарахування.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Факт виконання зобов'язань за
договором № 23/01/1 пк належним чином
відповідач не довів.

Враховуючи встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
грошових зобов'язань, господарський
суд дійшов висновку, що вимоги позивача
в частині стягнення 72 804 грн. 26 коп. 3%
річних та 250 448 грн. 26 коп. індексу
інфляції заявлені позивачем
обґрунтовано та підлягають
задоволенню.

Ст. 218 ГК України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання, якщо не доведе, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Донецьквуглезбагачення" 387 759 грн. 67
коп. пені, 250 448 грн. 26 коп. індексу
інфляції та 72 804 грн. 26 коп. 3 % річних.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, ст. 34 ГПК України.

На підставі статті 85 ГПК України -
28.10.2014року прийнято рішення про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на
відповідача, оскільки спір до суду
доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК ТРЕЙДІНГ", м.
Донецьк до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Донецьквуглезбагачення", м. Донецьк
задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Донецьквуглезбагачення" (83054 м.
Донецьк, вул. Економічна, 13, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК ТРЕЙДІНГ" (83001 м.
Донецьк, бул. Шевченка, 11, ) 387 759 (триста вісімдесят сім тисяч
сімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 67 коп.
пені, 250 448 (двісті п'ятдесят тисяч
чотириста сорок вісім) грн. 26 коп.
індексу інфляції, 72 804 (сімдесят дві
тисячі вісімсот чотири) грн. 26 коп. 3 %
річних, 73 080 (сімдесят три тисячі
вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 31.10.2014р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.