м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22014/14 05.11.14

За позовомПриватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "Омега" до Приватного
акціонерного товариства Страхова
компанія "Енергорезерв"
провідшкодування шкоди в порядку
регресу 14 442,80 грн. суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Грабовський О.О.-
представник за довіреністю № 68/ЗОВ від
27.12.13від відповідачаІвахненко І.В. -
представник за довіреністю від 23.05.14

В судовому засіданні 05.11.14, в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
"Акціонерна страхова компанія "Омега"
до Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія «Енергорезерв» про
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу 14 442,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ
"АСК "Омега" на підставі договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 016-07-1818-10 від 12.03.2014р.,
внаслідок настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди
виплачено страхове відшкодування
власнику пошкодженого автомобіля
марки «Toyota Yaris», державний номер НОМЕР_1,
а тому позивачем відповідно до
положень статті 27 Закону України "Про
страхування" та статей 993, 1166, 1191
Цивільного кодексу України отримано
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Оскільки цивільна відповідальність
власника транспортного засобу -
автомобіля «Renault», державний номер
НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у
скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ
«АСК «Омега», позивач звернувся до суду
з вимогою стягнути з відповідача 14 442,80
грн. шкоди в порядку регресу.

Ухвалою суду від 14.10.2014 порушено
провадження у справі № 910/22014/14 за
вказаною позовною заявою та призначено
розгляд справи в судовому засіданні на
05.11.2014.

27.10.2014 року через загальний відділ
діловодства суду від Моторного
(транспортного) страхового бюро
України на виконання вимог ухвали суду
надійшли відомості щодо страхової
компанії, якою видано Поліс № АС/6757605,
цивільно-правова відповідальність
якого водія застрахована за вказаним
полісом, який автомобіль був
застрахований за даним полісом та
термін дії зазначеного полісу, ліміти
відповідальності страховика та розмір
франшизи.

В судове засідання 05.11.14 представники
сторін з'явились, вимоги ухвали суду
виконали. Представник позивача подав
заяву про зменшення позовних вимог,
відповідно до якої просить стягнути з
відповідача 7114,32 грн., у зв'язку з
частковим погашенням заборгованості
останнім.

Судом було прийнято до розгляду заяву
позивача про зменшення позовних вимог.

Відповідно до п.17 Листа Вищого
господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351
"Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році та
в I півріччі 2006 року" відповідно до
частини четвертої статті 22 ГПК позивач
вправі до прийняття рішення у справі,
зокрема, зменшити розмір позовних
вимог. Під зменшенням розміру позовних
вимог слід розуміти зміну (у бік
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, в тому
числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК
ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог,
якщо його прийнято господарським
судом, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір.

Представник відповідача надав відзив
на позов, відповідно до якого проти
позову заперечував, з тих підстав, що
відповідач на підставі експертного
висновку, наведеного у Звіті № 00378 про
визначення вартості відновлювального
ремонту з урахуванням фізичного зносу
від 22.05.14, виконаного оцінювачем СПД-ФО
ОСОБА_4 на замовлення відповідача, було
здійснено виплату страхового
відшкодування в розмірі 7323,48 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 312 від 21.10.14. Відповідач зазначає, що
до наданої позивачем калькуляції ТОВ
«Автосервісний центр «Отаман» було
включено матеріали, ремонтні та
малярні роботи заднього лівого крила
автомобіля, незважаючи на зауваження
представника відповідача, викладені у
Протоколі огляду від 10.04.14, де
зазначено, що вказані пошкодження
носять експлуатаційний характер і не
повинні бути включеними до переліку
аварійних пошкоджень.

Розглянувши подані
документи і матеріали, всебічно та
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на які посилаються особи, що
беруть участь у процесі, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив.

12 березня 2014 року за договором
добровільного страхування наземного
транспорту № 016-07-1818-10 ПрАТ «АСК «Омега»
було застраховано автомобіль марки
«Toyota Yaris», державний номер НОМЕР_1,
страхувальник та вигодо набувач -
ОСОБА_5.

Пунктом 4.5 договору визначено строк
його дії з 13.03.14 по 12.03.15.

З Довідки № 9369302 про
дорожньо-транспортну пригоду
вбачається, що 01.04.2014р. в м. Києві по вул.
М.Залки - Л.Гавро мала місце
дорожньо-транспортна пригода -
зіткнення за участю автомобіля «Toyota
Yaris», державний номер НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_5 під її керуванням та
автомобіля «Renault», державний номер
НОМЕР_2, що належить ОСОБА_7, під його
керуванням.

ДТП сталася в результаті порушення
водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 13.1 Правил
дорожнього руху України, якого визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП України постановою Оболонського
районного суду м. Києва від 22.04.2014р.
справа № 3-2249/14.

02.04.14 страхувальник звернувся до
позивача із заявою про виплату
страхового відшкодування на рахунок
СТО.

На замовлення позивача суб'єктом
оціночної діяльності ППД - ФО ОСОБА_8
було виконано оцінку транспортного
засобу - автомобіля «Toyota Yaris», державний
номер НОМЕР_1 та визначено Вартість
матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу, в
результаті його пошкодження у ДТП,
(Звіт № 2784 від 24.04.14) в розмірі 12 377,84 грн.

08.05.14 позивачем на підставі
рахунку-фактури № СФ-0000142 від 10.04.14,
калькуляції від 10.04.14 та висновку
аварійного комісару щодо калькуляції
від 10.04.14 було складено страховий акт №
10263-Т на суму 14 442,80 грн. Виплата
страхового відшкодування позивачем на
рахунок СТО підтверджується платіжним
дорученням № 998 від 20.05.2014р на суму 12
443,30 грн., частину страхового
відшкодування в розмірі 1999,50 грн. було
зараховано позивачем в рахунок оплати
наступної частини страхового платежу.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія, який керував автомобілем
«Renault», державний номер НОМЕР_2,
підтверджується постановою
Оболонського районного суду м. Києва
від 22.04.2014р. справа № 3-2249/14.

Пунктом 36.4 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів»
передбачено, що виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між
відповідачем, як страховиком, та ОСОБА_7
як страхувальником, було укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, що строком дії з 04.02.14 до 03.02.15
(Поліс АС/0911437), відповідно до якого
забезпечений транспортний засіб -
автомобіль «Renault», державний номер
НОМЕР_2, ліміт відповідальності за
заподіяну шкоду майну становить 50 000,00
грн., розмір франшизи 800,00 грн.

Таким чином відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Toyota Yaris»,
державний номер НОМЕР_1, відповідно до
положень Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів» в
межах, передбачених договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності, а до позивача як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором
добровільного страхування наземного
транспорту № 016-07-1818-10 від 12.03.2014р..,
перейшло право вимоги, яке потерпіла
особа мала до відповідача як особи,
відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню
положень закону містяться у постанові
Верховного Суду України судової палати
у господарських справах від 25
листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також
і у постанові Верховного Суду України
№ 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які
згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є
обов'язкові до врахування судом при
прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім
особи, винної у завданні шкоди,
потерпілий у ДТП має також право
одержати майнове відшкодування або за
рахунок страхової організації, якою
застраховане його майно, за правилами і
в порядку, встановленому Цивільним
кодексом України та Законом України
«Про страхування», або за рахунок
страховика, яким застраховано
відповідальність особи, що володіє
транспортним засобом, водія якого
визнано винним у ДТП, за правилами та у
порядку, встановленому ЦК України та
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший
спосіб захисту чинним законодавством
не обмежене. В даному випадку
потерпілий звернувся за
відшкодуванням майнової шкоди до
позивача, який застрахував його майно -
автомобіль «Renault», державний номер
НОМЕР_2.

В розумінні положень Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» позивач набув (в порядку
регресу) право на виплату страхового
відшкодування від страховика винної
особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону
України „Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлено, що страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи.

В матеріалах справи наявна копія
регресної вимоги позивача на виплату
страхового відшкодування за вих. № 1245
від 18.06.2014р.

Листом від 30.07.14 вих. № 129 відповідач
повідомив позивача про те, що
відповідно до ст.. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів»
страховиком відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом з
урахуванням зносу, відповідно до п.7.3.9
Методики товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів
наявність пошкоджень на правому порозі
автомобіля (див. протокол огляду від
10.04.14) є підставою для розрахунку
коефіцієнта фізичного зносу. Крім того,
відповідач зазначив, що в наданому
позивачем пакеті документів відсутні
документи, які б свідчили про форму
оподаткування СТО, відсутні також
рахунок та акт виконаних робіт.

Суд погоджується з твердженнями
відповідача щодо необхідності
врахування коефіцієнту фізичного
зносу при визначенні вартості
відновлювального ремонту, та зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" методичне регулювання оцінки
майна здійснюється у відповідних
нормативно-правових актах з оцінки
майна: положеннях (національних
стандартах) оцінки майна, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України, методиках та інших
нормативно-правових актах, які
розробляються з урахуванням вимог
положень (національних стандартів) і
затверджуються Кабінетом Міністрів
України або Фондом державного майна
України.

Згідно п. 7.38. Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів, затвердженого
наказом Міністерством юстиції України,
Фонду державного майна, № 142/5/2092 від
24.11.2003р. значення зносу приймається
таким, що дорівнює нулю для нових
складників та для складників КТЗ, строк
експлуатації яких не перевищує: 5 років
- для легкових КТЗ виробництва країн
СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3
роки - для вантажних КТЗ, причепів,
напівпричепів та автобусів
виробництва країн СНД; 4 роки - для інших
вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів
та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Відповідно до п. 7.39 Методики винятком
стосовно використання зазначених
вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в
інтенсивному режимі (фактичний пробіг
щонайменше вдвічі більший за
нормативний); б) якщо складові частини
кузова, кабіни, рами відновлювали
ремонтом або вони мають корозійні
руйнування чи пошкодження у вигляді
деформації; в) якщо КТЗ експлуатувався
в умовах, визначених у пункті 4 таблиці
4.1 додатка 4.

Фізичний знос КТЗ (його складових) -
утрата вартості КТЗ, яка зумовлена
експлуатацією в інтенсивному режимі
(фактичний пробіг щонайменше вдвічі
більший за нормативний) (п.п. а) п. 7.39
Методики), досліджувався оцінювачем
ОСОБА_8 (сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності НОМЕР_3 ФДМ України від
23.12.09), у відповідності до зазначеної
Методики при складанні Звіту № 2784 від
24.04.14. Як вбачається з матеріалів
справи, оцінювачем було враховано, що
відповідно до акту огляду
транспортного засобу «Toyota Yaris»,
державний номер НОМЕР_1 від 10.04.14,
вказаний автомобіль мав пошкодження на
правому порозі у вигляді корозії та
деформації, які не пов'язані з даним
страховим випадком, що є підставою для
розрахунку коефіцієнту фізичного
зносу. Враховуючи викладене,
оцінювачем було визначено коефіцієнт
фізичного зносу в розмірі 0,1664.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що відповідач безпідставно
стверджує про незастосування
коефіцієнту фізичного зносу у звіті
про оцінку № 2784 від 24.04.14.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

При цьому, здійснення позивачем
виплати страхового відшкодування в
спірній сумі 14 442, 80 грн. на користь
страхувальника не суперечить приписам
ст. 29 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", оскільки,
вказаний закон не поширюється на
правовідносини, що виникли за
договором добровільного страхування
наземного транспорту № 016-07-1818-10 від
12.03.2014р, а Закон України "Про
страхування" відповідних застережень
не містить.

За договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності (поліс
АС/0911437) передбачено, що ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну становить 50000 грн., франшиза - 800,00
грн, таким чином розмір страхового
відшкодування, який зобов'язаний був
сплатити відповідач в порядку регресу,
становить: 12377,84 грн. - 800,00 грн. = 11577,84 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
після звернення позивача з даним
позовом до суду відповідач здійснив
часткову оплату в розмірі 7323,48 грн.,
таким розмір страхового відшкодування,
що підлягає стягненню з відповідача
складає 11577,84 грн. - 7323,48 = 4254,36 грн.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
з урахуванням заяви про зменшення є
обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню в
сумі 4254,36 грн., в частині позовних вимог
про стягнення 2859,96 грн. слід відмовити.

Оскільки часткове погашення
заборгованості було здійснено
відповідачем після звернення позивача
з даним позовом до суду, судові витрати
в цій частині покладаються на
відповідача.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторони пропорційно задоволеним
позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Енергорезерв» (04070 м. Київ, вул.
Братська, буд. 4, кв. 1, ідентифікаційний
код 22910777) на користь Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Омега» (04053 Київ,
вул. Обсерваторна, буд. 17-А,
ідентифікаційний код 21626809) 4 254 (чотири
тисячі двісті п'ятдесят чотири) грн. 36
коп. страхового відшкодування в
порядку регресу, 1 096 (одну тисячу
дев'яноста шість) грн. 20 коп. судового
збору.

3. В частині стягнення 2859 грн. 96 коп.
відмовити.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 07.11.2014 р.

Суддя
Л.Г. Пукшин