КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р. Справа№ 910/12890/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

за участю представників:

від прокуратури: Жовтун Н.Б. - старший
прокурор відділу

від позивача-1: не з'явився

від позивача-2: Смакота Н.І. - за дов.

від відповідача: Гуменюк Т.М. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго»

на рішення Господарського суду
міста Києва від 15.09.2014

у справі № 910/12890/14 (суддя
Мудрий С.М.)

за позовом Виконуючого обов'язки
прокурора Шевченківського району
міста Києва в інтересах держави в особі
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості та Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України»

до Публічного акціонерного
товариства «Київенерго»

про стягнення 1 552 245,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Виконуючий обов'язки прокурора
Шевченківського району міста Києва
(далі, прокурор) в інтересах держави в
особі Міністерства енергетики та
вугільної промисловості (далі,
позивач-1) та Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (далі,
позивач-2) звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» (далі, відповідач) про
стягнення 1 552 245,42 грн., з яких 1 083 856,85
грн. інфляційні та 468 388, 68 грн. три
відсотки річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за Договором №
1480-12-БО купівлі-продажу природного газу
від 31.07.2012, в частині оплати природного
газу у порядку та строки, передбачені
умовами договору.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.09.2014 у справі №
910/12890/14 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
на користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» три
проценти річних в розмірі 468 388
(чотириста шістдесят вісім тисяч
триста вісімдесят вісім) грн. 58 коп.,
індекс інфляції в розмірі 1 083 856 (один
мільйон вісімдесят три тисячі вісімсот
п'ятдесят шість) грн. 85 коп.; присуджено
до стягнення з Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» в доход
Державного бюджету України судовий
збір за подання позовної заяви в
розмірі 31 044 (тридцять одна тисяча сорок
чотири) грн. 91 коп.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, відповідно до якої просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 15.09.2014 у справі № 910/12890/14
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції неповністю
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
порушено норми матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на постанову
Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №
1082 «Питання удосконалення схем
розрахунків за використану
електроенергію та природний газ» та
зазначає, що порушення строків оплати
за газ відбувалося не з вини ПАТ
«Київенерго», оскільки розрахунки за
природний газ на вироблення теплової
енергії здійснювалися відповідно до
особливого алгоритму проведення
розрахунків, який регулюється
державою.

На думку скаржника, судом не взято до
уваги доводи відповідача щодо
відсутності його вини у простроченні
виконання зобов'язання щодо оплати за
укладеним між сторонами договором.
Окрім цього, відповідач також
наголосив, що відповідач не може
керуватися тільки загальними
принципами здійснення підприємницької
діяльності на власний розсуд при
наявності покладених на нього
зобов'язань з безперебійного
забезпечення тепловою та електричною
енергією споживачів міста Києва, а має
діяти виключно в межах дозволяючи або
забороняючи норм чинного
законодавства, що регулює енергетичну
галузь.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу у
справі № 910/12890/14 передано на розгляд
судової колегії Київського
апеляційного господарського суду у
складі головуючого судді Михальської
Ю.Б., суддів: Отрюха Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014
апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 11.11.2014.

11.11.2014 представник позивача-2 подав
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу, у якому останній
просив залишити рішення суду першої
інстанції від 15.09.2014 у справі № 910/12890/14
від без змін, а апеляційну скаргу
відповідача без задоволення.

Представник прокуратури письмового
відзиву на апеляційну скаргу суду не
надав, проти її задоволення у судовому
засіданні 11.11.2014 заперечив, просив
залишити рішення Господарського суду
міста Києва від 15.09.2014 у справі № 910/12890/14
без змін.

Представник позивача-1 у судове
засідання, призначене на 11.11.2014, не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив.

Враховуючи те, що у матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення позивача-1 про дату, час і
місце проведення судового засідання по
розгляду апеляційної скарги, а саме
повідомлення про вручення поштового
відправлення, колегія суддів,
заслухавши думку представників
учасників судового процесу, вважає
можливим здійснити перевірку рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку за наявними матеріалами справи
та без участі представника позивача-1.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву на неї,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
не підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

31.07.2012 між Національною акціонерною
компанією «Нафтогаз України»
(продавець) та Публічним акціонерним
товариством «Київенерго» (покупець)
укладено Договір № 1480-12-БО
купівлі-продажу природного газу (далі,
Договір) (том 1, а.с. 13-18).

Відповідно до пункту 1.1. Договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупця у 2012 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» або/та
природний газ, видобутий на території
України підприємствами, які не
підпадають під дію статті 10 Закону
України «Про засади функціонування
ринку природного газу», а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний газ, на умовах цього
договору.

Згідно пункту 1.2. Договору, газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що
продавець передає покупцеві для
теплових мереж ПАТ «Київенерго» з 01
серпня 2011 року по 31 грудня 2012 року газ
обсягом до 97 000 тис. куб. м.

Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині поставки газу з 01 серпня 2012
року до 31 грудня 2012 року, а в частині
розрахунків - до їх повного здійснення
(пункт 11.1. Договору).

У відповідності до пунктів 5.1., 5.2.
Договору сторони погодили, що ціна
(граничний рівень ціни) на газ та
послуги з його транспортування
установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб.м.
природного газу становить 3 509,00 грн. без
урахування, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл та
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додану вартість. До сплати
за 1000 куб.м. природного газу - 3 884,78 грн.,
крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ
- 4 661,74 грн.

Як вбачається із матеріалів справи,
протягом серпня - грудня 2012 року
позивач-2 поставив, а відповідач
прийняв газ обсягом 95256198 куб.м. на
загальну суму 444 059 247,43 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами приймання-передачі
природного газу (том 1, а.с. 19-24).

Умовами пункту 6.1. Договору визначено,
що оплата здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100 %
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Як зазначено позивачем-2 та не
спростовано відповідачем, в порушення
умов Договору, відповідач за отриманий
у грудні газ вартістю 189 834 938,35 грн.
остаточно розрахувався 12.05.2014, у зв'язку
з чим позивач-2 просить стягнути з
відповідача три відсотки річних у
розмірі 468 388,58 грн. та індексу інфляції
в розмірі 1 083 856,85 грн. за прострочення
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Виходячи зі змісту статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Як визначено статтею 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу
України в разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання;
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися.

Вказана стаття також передбачає
можливість стягувати за прострочення
виконання грошового зобов'язання
проценти річних.

Враховуючи зазначені норми права, з
огляду на те, що матеріалами справи
підтверджується прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання за Договором, а
документів, які б спростовували
твердження позивача-2, скаржником суду
не надано, колегія суддів, перевіривши
здійснений позивачем-2 розрахунок 3 %
річних та інфляційних, вважає його
арифметично вірним, а висновки суду
першої інстанції про стягнення з
відповідача на користь позивача-2 1 083
856,85 грн. інфляційної складової боргу та
468 388, 68 грн. 3 % річних законними та
обґрунтованими.

Що стосується доводів відповідача про
відсутність його вини у несвоєчасній
оплаті природного газу, і, як наслідок,
відсутність підстав для стягнення
інфляційних і річних, слід зазначити,
що згідно частини 2 статті 625 Цивільного
кодексу України у разі порушення
грошового зобов'язання боржник, який
прострочив його виконання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. За змістом цієї
норми закону нарахування інфляційних
втрат на суму боргу та трьох процентів
річних входять до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника за
прострочення грошового зобов'язання,
оскільки виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів унаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, а тому
ці кошти нараховуються незалежно від
вини боржника.

Безпідставними є також посилання
відповідача на постанову Кабінету
Міністрів України від 03.12.2008 № 1082 щодо
питання удосконалення схем
розрахунків за використану
електроенергію та природний газ, як на
підставу відсутності вини відповідача
за прострочення виконання ним
грошового зобов'язання за спірним
Договором, оскільки, як вірно зазначає
позивач-2 у відзиві, зазначена
постанова затверджує порядок
цільового перерахування коштів за
спожитий природний газ та жодним чином
не звільняє від відповідальності
споживачів природного газу за
прострочення грошового зобов'язання за
Договором.

Стосовно доводів відповідача щодо
відсутності підстав для застосування
до нього будь-яких санкцій за порушення
строків оплати за природний газ через
відсутність його вини у такому
простроченні у зв'язку з особливістю
регулювання відносин у сфері
постачання та реалізації енергоносіїв,
яка передбачає надання субвенцій з
Державного бюджету для погашення
різниці у тарифах на теплову енергію,
то такі доводи не можуть братись судом
до уваги та відхиляються судом з огляду
на те, що встановлений умовами пункту
6.1. Договору порядок проведення
розрахунків за газ (здійснення
остаточного розрахунку до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу) не передбачає залежності строків
проведення розрахунків за газ від дій і
поведінки будь-яких третіх осіб (в тому
числі від наявності чи відсутності
субвенцій з Державного бюджету на
погашення заборгованості з різниці в
тарифах), а тому відсутність
відповідних субвенцій з Державного
бюджету не є підставою для звільнення
відповідача від передбаченої умовами
договору і нормами чинного
законодавства відповідальності за
порушення договірних зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи
спір по суті заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які грунтуються на
належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог Виконуючого обов'язки
прокурора Шевченківського району
міста Києва в інтересах держави в особі
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості та Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», а заперечення скаржника,
викладені у апеляційній скарзі, не
приймає до уваги, оскільки останні не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає рішення суду по даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається. Апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
на рішення Господарського суду міста
Києва від 15.09.2014 у справі
№ 910/12890/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 15.09.2014 у справі №
910/12890/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/12890/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх