м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
розглянувши матеріали справи
за позовомПублічного акціонерного
"Київобленерго"доТовариства з
обмеженою відповідальністю
інвестиційно-інжинірингова
коп.Представники сторін:
від позивача: Кошман В.О. -
представник за довіреністю № 83 від
від відповідача: Залевський К.С. -
представник за довіреністю б/н від
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
09.09.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява
Публічного акціонерного товариства
"Київобленерго" з вимогами до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
інвестиційно-інжинірингова компанія"
грн. 37 коп. основного боргу та 443 грн. 71
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору про постачання електричної
енергії № 1522 (д.п. 10847151) від 17.04.2008 не
виконав взяті на себе зобов'язання, у
зв'язку з чим в останнього виникла
заборгованість за спожиту активну
електричну енергію за період з
листопада 2013 року по липень 2014 року у
зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором позивачем
нараховано 443 грн. 71 коп. пені за період
з 01.06.2014 по 30.06.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.09.2014 порушено провадження у
до розгляду на 29.09.2014.
У судовому засіданні 29.09.2014 представник
позивача подав заяву про уточнення
позовних вимог, відповідно до якої
просив суд вважати відповідачем у
даній справі Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська
інвестиційно-інжинірингова компанія",
а не Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська
інжинірингово-інноваційна компанія»,
як це зазначено в ухвалі
Господарського суду міста Києва від
10.09.2014 про порушення провадження у
справі.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 виправлено описку,
допущено в ухвалі Господарського суду
міста Києва від 10.09.2014 про порушення
провадження у справі; вмправлено назву
відповідача з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
інжинірингово-інноваційна компанія»
на Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська
інвестиційно-інжинірингова компанія".
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 розгляд справи
відкладено на 13.10.2014, у зв'язку із
неявкою представника відповідача у
судове засідання та невиконанням
сторонами вимог ухвали суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.10.2014, відповідно до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, розгляд справи відкладено на
31.10.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли письмові пояснення,
які суд долучив до матеріалів справи.
У судовому засіданні 31.10.2014 представник
позивача подав додаткові документи по
справі, які суд долучив до матеріалів
справи; надав усні пояснення по суті
спору, позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача у судовому
засіданні 31.10.2014 позовні вимоги визнав;
надав усні пояснення по суті спору,
просив суд розстрочити виконання
рішення суду на шість місяців.

Розглянувши клопотання відповідача
про розстрочення виконання рішення
суду на шість місяців, суд відмовив в
його задоволенні, виходячи з
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 117
Господарського процесуального кодексу
України при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора або за своєю ініціативою
господарський суд, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк розглядає це питання у судовому
засіданні з викликом сторін, прокурора
і у виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Згідно з пунктом 7.1.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом. При цьому слід мати на увазі, що
розстрочка можлива при виконанні
рішення, яке стосується предметів, що
діляться (гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Положеннями пункту 7.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. При цьому слід мати на увазі,
що згоди сторін на вжиття заходів,
передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття
не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Зважаючи на те, що відповідачем не
подано суду доказів, які б
підтверджували факт існування підстав
для розстрочки (обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом), то суд відмовив
відповідачу в задоволенні клопотання
про розстрочку виконання рішення у
зв'язку з необґрунтованістю.

У судовому засіданні 31.10.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані суду докази,
суд

ВСТАНОВИВ:

17.04.2008 між Закритим акціонерним
товариством «А.Е.С. Київобленерго»
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Українська
інвестиційно-інжинірингова компанія"
(споживач) укладено Договір про
постачання електричної енергії № 1522
(д.п. 10847151) (Договір), відповідно до умов
якого постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
приєднаною потужністю 185 кВт, а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої) ним
електричної енергії та здійснює інші
платежі за умовами цього Договору.

Відповідно до Статуту Публічного
акціонерного товариства
«Київобленерго» (нова редакція),
затвердженого загальними зборами
акціонерів Публічного акціонерного
товариства «Київобленерго» (протокол
від 14.04.2014), Публічне акціонерне
товариство «Київобленерго» є новим
найменуванням публічного акціонерного
товариства «АЕС Київобленерго», яке
було правонаступником Закритого
акціонерного товариства «А.Е.С.
Київобленерго», яке було створено
шляхом реорганізації Відкритого
акціонерного товариства «А.Е.С.
Київобленерго» на підставі рішення
загальних зборів акціонерів від 18.12.2003
року (протокол № 9).

Відповідно до пункту 2.3.3 Договору,
споживач зобов'язаний оплачувати
постачальнику вартість електричної
енергії згідно з умовами Додатку № 4
"Порядок розрахунків за активну
електроенергією" та Додатку № 6
"Порядок зняття показів розрахункових
приладів обліку електричної енергії та
форма звіту споживача про покази
приладів обліку".

Згідно пункту 1.1 Додатку №4 "Порядок
розрахунків за активну
електроенергією" розрахунковий період
відповідачу встановлено з 20-го числа
календарного місяця до 20-го числа
наступного місяця.

Відповідно до умов п. 9.4 Договору, строк
дії договору встановлений з дня його
підписання до 01.01.2009. Договір
вважається продовженим наступний
календарний рік, якщо за місяць до його
закінчення терміну дії договору жодною
із сторін не буде заявлено про
припинення його дії, або перегляд його
умов.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між
сторонами договору, суд дійшов до
висновку, що даний правочин за своєю
правовою природою є договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714
Цивільного кодексу України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного
кодексу України встановлено, що до
договору постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до частини 2 статті 275
Господарського процесуального кодексу
України, окремим видом договору
енергопостачання є договір про
постачання електричної енергії
споживачу. Особливості постачання
електричної енергії споживачам та
вимоги до договору про постачання
електричної енергії встановлюються
законами України "Про засади
функціонування ринку електричної
енергії України" та "Про
електроенергетику".

У відповідності до норм частини 6 та
частини 7 статті 276 Господарського
кодексу України розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

Як встановлено судом, за період з
листопада 2013 року по липень 2014 року
споживач в порушення умов договору та
норм чинного законодавства не виконав
взяті на себе зобов'язання по оплаті
отриманої активної електричної
енергії, у зв'язку з чим станом на 31.07.2014
в останнього виникла заборгованість
перед постачальником в розмірі 28067 грн.
37 коп., що підтверджується відомостями
про надходження коштів від
відповідача, рахунками-фактурами за
активну електроенергію з листопада 2013
року по липень 2014 року та додатками до
них, актом звіряння розрахунків від
27.06.2014 та звітами про використану
електроенергію ДП МА «Бориспіль» у
липні та червні 2014 року.

З наданих суду доказів вбачається, що
позивач, взяті на себе зобов'язання
виконав належним чином, зауважень щодо
постачання електричної енергії від
відповідача не надходило, тоді як
відповідач у визначений Договором та
Додатками до нього, строк, оплату за
електричну енергію не здійснив.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на те, що матеріалами справи
підтверджується наявність та розмір
заборгованості Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
інвестиційно-інжинірингова компанія"
перед Публічним акціонерним
товариством "Київобленерго" за
Договором про постачання електричної
енергії № 1522 (д.п. 10847151) від 17.04.2008 у
розмірі 28067 грн. 37 коп., та враховуючи, що
відповідач позовні вимоги визнав, то за
таких обставин суд приходить до
висновку, що позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
"Київобленерго" в частині стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
інвестиційно-інжинірингова компанія"
суми основного боргу в розмірі 28067 грн.
37 коп. підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Крім того, позивачем було нараховано та
заявлено до стягнення 443 грн. 71 коп. пені
за період з 01.06.2014 по 30.06.2014 за неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за Договором про
постачання електричної енергії № 1522
(д.п. 10847151) від 17.04.2008.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
611 Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1
статті 549 Цивільного кодексу України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

За внесення платежів, передбачених цим
договором з порушенням термінів,
визначених в додатку № 4 "Порядок
розрахунків за активну
електроенергію", споживач сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати ( п.4.2.1 Договору).

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Судом встановлено, що наданий
позивачем розрахунок пені є правильним
та таким, що відповідає передбаченими
законодавством умовам та порядку
нарахування, у зв'язку з чим позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Київобленерго" в частині
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
інвестиційно-інжинірингова компанія"
пені в розмірі 443 грн. 71 коп. підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 821, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
інвестиційно-інжинірингова компанія"
(03049, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, кв. 1;
ідентифікаційний код: 32102765) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київобленерго" (08132, Київська обл.,
Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул.
Київська, буд. 2-Б; ідентифікаційний код:
23243188) 28067 (двадцять вісім тисяч
шістдесят сім) грн. 37 коп. основного
боргу, 443 (чотириста сорок три) грн. 71
коп. пені та 1827 (одна тисяча вісімсот
двадцять) грн. 00 коп. витрат зі сплати
судового збору.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 05.11.2014

Суддя
І.М.
Отрош