КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2014 р. Справа№ 910/5249/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Суліма В.В.

за участю представників:

від позивача: Венгловський І.Л. -
представник

від відповідача: Гуцул В.О. -
представник

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Телесистеми
України» на рішення Господарського
суду міста Києва від 16.06.2014 року по
справі № 910/5249/14 (суддя: Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Телесистеми
України»

до Комунального підприємства по
утриманню мостів та шляхів міста Києва
«Київавтошляхміст»

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Телесистеми
України» звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Комунального підприємства по
утриманню мостів та шляхів міста Києва
«Київавтошляхміст» про визнання
договору недійсним.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.06.2014 року у справі № 910/5249/14 в
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Телесистеми України» відмовлено в
повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду першої інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Телесистеми України» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 16.06.2014 року у справі № 910/5249/14
та прийняти нове рішення по справі,
яким позовні вимоги ТОВ «Телесистеми
України» задовольнити в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення є незаконним,
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи, у зв'язку з
чим оскаржуване рішення підлягає
скасуванню.

Представник відповідача через відділ
діловодства Київського апеляційного
господарського суду надав відзив на
апеляційну скаргу, в якому заперечував
проти доводів апеляційної скарги
позивача, просив залишити її без
задоволення, рішення суду першої
інстанції без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
та відзиву на неї, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

28.05.2010 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Телесистеми
України» (замовник) та Комунальним
підприємством «Київавтошляхміст»
(виконавець) укладено Договір № 167
(надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору виконавець
зобов'язується здійснити технічний
нагляд під час прокладання кабелю
замовником по мосту Метро та мосту
через Русанівську протоку довжиною 1033,7
м.п. і по Московському мосту через річку
Дніпро та річку Десенка довжиною 1594,7
п.м., а замовник зобов'язується прийняти
та оплатити надані послуги на умовах
Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору ціна Договору
складає 10 513,60 грн., в тому числі ПДВ 20% 1
752,27 грн.

Пунктом 2.2. Договору сторони погодили,
що розрахунок між замовником і
виконавцем здійснюється шляхом
безготівкового переказу на
розрахунковий рахунок виконавця суми,
зазначеної у пункті 2.1 Договору,
протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати
підписання сторонами акта виконаних
робіт.

Договір набирає чинності з дня
підписання його обома сторонами та діє
до 30.06.2010 або до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань (п. 5.1
Договору).

Позов мотивовано тим, що Договір не
відповідає вимогам чинного
законодавства України і має бути
визнаний недійсним у зв'язку з тим, що
відповідачем шляхом неправильного
використання свого домінуючого
становища на ринку було встановлено та
застосовано необґрунтовану плату за
технічний нагляд під час прокладення
кабелю, хоча відповідні ціни є
державними регульованими цінами і
повинні були встановлюватися органами
місцевого самоврядування, що також
підтверджується рішенням АМК; крім
того, за Договором позивачу було
обумовлено надання послуг з
«технічного нагляду» некваліфікованим
для надання цього виду послуг
працівником КП «Київавтошляхміст»

Нормами ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Цивільного кодексу
України передбачено, що: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями ч. 1 ст. 627 Цивільного
кодексу України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 180
Господарського кодексу України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. При укладенні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, та
правильно зазначено у рішенні суду
першої інстанції, сторонами при
укладенні Договору узгодженого всі
його істотні умови, у тому числі ціну
Договору, а саме 10 513,60 грн.

Разом з тим, позивач у позовній заяві
вказує на те, що ціни на технічний
нагляд під час прокладання кабелю є
державними регульованими цінами, а
відповідачем порушено порядок їх
застосування.

Частиною 3 ст. 189 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання використовують у своїй
діяльності вільні та державні
регульовані ціни.

Згідно зі статтею 6 Закону України від
03.12.1990 № 507-XII «Про ціни і ціноутворення»
(який діяв на час укладення Договору) в
народному господарстві застосовуються
вільні ціни і тарифи, державні
фіксовані та регульовані ціни і тарифи.

Частиною першою статті 9 Закону України
від 03.12.1990 № 507-XII «Про ціни та
ціноутворення» встановлено, що
державні фіксовані та регульовані ціни
і тарифи встановлюються на ресурси, які
справляють визначальний вплив на
загальний рівень і динаміку цін, на
товари і послуги, що мають вирішальне
соціальне значення, а також на
продукцію, товари і послуги,
виробництво яких зосереджено на
підприємствах, що займають монопольне
(домінуюче) становище на ринку.

За приписами ч.ч. 1, 4 ст. 191
Господарського кодексу України (у
редакції, чинній на дату укладення
Договору) державні фіксовані та
регульовані ціни встановлюються на
ресурси, що справляють визначальний
вплив на загальний рівень і динаміку
цін, а також на продукцію та послуги, що
мають суттєве соціальне значення для
населення. Перелік зазначених
ресурсів, продукції, послуг затверджує
Кабінет Міністрів України. Законом
може бути передбачено встановлення
комунальних цін на продукцію та
послуги, виробництво яких здійснюється
комунальними підприємствами.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 25.12.1996 № 1548 було встановлено
повноваження органів виконавчої влади
та виконавчих органів міських рад щодо
регулювання цін (тарифів); зазначена
постанова не містить посилання на
встановлення цін з технічного нагляду
при прокладанні кабелів.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів, що ціни з
технічного нагляду при прокладанні
кабелів є державними регульованими
цінами.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ціни в Договорі були
застосовані з огляду на розроблений
головним економістом підприємства
ОСОБА_4 розрахунок від 22.05.2009 вартості
технічного нагляду при прокладанні
1п.м. кабелю на штучних спорудах КП
«Київавтошляхміст».

Як вбачається з матеріалів справи,
Договір було підписано представником
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Телесистеми
України» без зауважень (у тому числі й в
частині його ціни); послуги за
Договором в повному обсязі надано
відповідачем та отримано, але не
оплачено позивачем, що підтверджується
й рішенням Господарського суду міста
Києва від 19.11.2013 зі справи № 910/12087/13 за
позовом Комунального підприємства
«Київавтошляхміст» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телесистеми України» про стягнення 10
513,60 грн. заборгованості за Договором;
780,31 грн. 3% річних, 567, 06 грн. втрат від
інфляції і судового збору.

Що ж до посилання позивача на рішення
АМК, в якому зазначено про
необґрунтованість цін за Договором, то
у розгляді даної справи судом
встановлено, що рішенням АМК визначено,
що:

- Комунальне підприємство
«Київавтошляхміст» займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку надання
послуг з технічного нагляду при
прокладенні кабелю на штучних
спорудах, а саме: на мосту Метро, мосту
через Русанівську протоку, на
Московському мосту через річку Дніпро
та річку Десенка, які належать
Комунальному підприємству
«Київавтошляхміст» на праві повного
господарського віддання, з часткою 100%;

- дії Комунального підприємства
«Київавтошляхміст», що полягають у
встановленні економічно
необґрунтованої вартості здійснення
технічного нагляду при прокладенні 1
п.м кабелю на штучних спорудах, які
належать КП «Київавтошляхміст» на
праві повного господарського віддання,
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, передбаченим
пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини
другої статті 13 Закону, у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку надання послуг з
технічного нагляду про прокладенні
кабелю на штучних спорудах, а саме: на
мосту Метро, мосту через Русанівську
протоку, на Московському мосту через
річку Дніпро та річку Десенка, які
належать КП «Київавтошляхміст» на
праві повного господарського віддання,
шляхом встановлення таких цін, які не
можливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку;

- за вчинене порушення відповідно до
частини п'ятої статті 52 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
накладено на КП «Київавтошляхміст»
штраф у сумі 34 000 грн.;

- зобов'язано КП «Київавтошляхміст»
припинити порушення шляхом приведення
вартості здійснення технічного
нагляду при прокладенні 1 п.м кабелю на
штучних спорудах, які належать КП
«Київавтошляхміст» на підставі
повного господарського віддання, до
економічно обґрунтованого рівня у
двомісячний строк з дня отримання
рішення АМК.

У прийнятті зазначеного рішення
відділення АМК виходило з того, що
відповідач на підтвердження вартості
технічного нагляду при прокладенні 1
п.м. кабелю на штучних спорудах КП
«Київавтошляхміст» подав розрахунок, в
якому відповідна вартість визначена у
сумі 4 грн. за 1 п.м., проте не надав
«документів та обґрунтувань, які могли
б підтвердити вищенаведені статті
витрат включено до статті
«Загальновиробничі витрати»,
«Адміністративні витрати», «Кошти на
утримання споруд» тощо.

Отже, наведене також не є підставою для
визнання Договору недійсним.

З наведеного вбачається, що позивачем
не доведено наявності підстав для
визнання оспорюваного Договору
недійсним.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржника, викладені у
апеляційній скарзі, не приймається
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду першої інстанції
по даній справі обґрунтованим та таким,
що відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається, апеляційна скарга
позивача є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телесистеми України» залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 16.06.2014 року по
справі № 910/5249/14 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/5249/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
І.А. Іоннікова

В.В. Сулім