ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2014 р.Справа № 922/3477/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання
Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства
"Зевс", м. Донецьк до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Блісс-Трейд", м. Харків
простягнення коштівза участю
представників сторін:

від позивача: Зюлковська С.В. (дов. №
0910861 від 01.03.2014 року);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Зевс" (позивач)
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Блісс-Трейд"
(відповідач) про стягнення коштів у
розмірі 68706,14грн., з яких: сума основного
боргу - 63237,42грн., пеня у розмірі 4671,38грн.
та 3 % річних у розмірі 797,34грн. та судові
витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем зобов'язань за
договором поставки № 114/13/ХА-302/09 від
03.09.2013 року у частині повного та
своєчасного розрахунку за поставлений
товар.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20.08.2014 року
порушено провадження у справі № 922/3477/14
та призначено до розгляду у судовому
засіданні на 11.09.2014 року.

У межах строків передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи № 922/3477/14
відкладався з 11.09.2014 року на 06.10.2014 року,
а з 06.10.2014 року на 03.11.2014 року та
продовжено строк розгляду вирішення
спору.

Відповідач правом на участь
представника у судовому засіданні не
скористався, причину неявки не
повідомив, відзиву на позов та
витребуваних судом документів не
надав. Про дату, час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про що свідчить відмітка про
направлення ухвали про порушення
провадження у справі та відкладення її
розгляду за адресою, вказаною у
позовній заяві та Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 29.09.2014
року (а.с. 58).

Відповідно до частини 1 статті 64
Господарського процесуального кодексу
України ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
зазначеним особам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Оскільки неможливість присутності у
судовому засіданні представника
відповідача документально
підтверджена не була, надані позивачем
матеріали справи дозволяють
розглянути справу по суті спору, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності представника відповідача
за наявними у справі матеріалами
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно із статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 03.11.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
уповноваженого представника позивача,
судом встановлено наступне.

03.09.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "БЛІСС-ТРЕЙД" (надалі -
Покупець, відповідач), товариством з
обмеженою відповідальністю "ЛГЗ "ПРАЙМ"
та Приватним акціонерним товариством
"КВКЗ "БАХЧИСАРАЙ" діючого через
уповноваженого договорами доручення
30/11-09-ПР від 30.11.2009р. та № 30/11-09-БВЗ від
30.11.2009р. приватне підприємство "ЗЕВС"
(надалі - Постачальник, позивач)
укладено договір поставки № 114/13/ХА-302/09
(надалі-Договір).

Згідно пункту 9.1. сторони узгодили, що
договір набирає чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками сторін і діє до 31.01.2014
року.

Відповідно до пункту 1.1. Договору
Постачальник зобов'язується у порядку
та строки, встановлені цим договором,
передати у власність Покупцеві товар, в
певній кількості і відповідної якості,
а Покупець зобов'язується прийняти
товар і оплатити його на умовах,
визначених у цьому договорі.

Пунктом 1.3. Договору встановлено, що
кількість і асортимент кожної партії
товару вказуються в накладній, яка є
невід'ємною частиною цього договору та
складена на підставі замовлення
Покупця. Накладні оформляються на
кожну партію товару, що поставляється і
мають силу специфікацій до цього
договору.

За умовами розділу 2 Договору поставка
конкретної партії товару здійснюється
на підставі замовлення Покупця.
Замовлення надаються Постачальнику за
допомогою електронної пошти,
факсимільного зв'язку або способами
зв'язку, що забезпечують фіксування
тексту і дати замовлення, або іншим
способом, прийнятним для Покупця.
Замовлення має містити таку
інформацію: а) асортимент товару; б)
кількість товару; в) дату і час доставки
товару, г) адреса складу. Поставка
товару здійснюється на умовах DDP-Delivered
Duty Paid, місце доставки - м. Харків, "склад
Постачальника" (відповідно до
Міжнародних правил тлумачення
торгових термінів "ІНКОТЕРМС 2000"). За
домовленістю сторін постачання може
здійснюватися на інших умовах. Така
домовленість оформляється додатковою
письмовою угодою до цього договору.
Постачальник зобов'язаний здійснити
поставку партії товару протягом 5
(п'яти) календарних днів з дати
узгодження сторонами замовлення.

Згідно пункту 2.6. Договору встановлено,
що постачальник зобов'язаний надати
належним чином оформлені документи на
товар, що поставляється у
відповідності до вимог чинного
законодавства України, а саме: а)
видаткову накладну на товар, підписану
уповноваженою особою та скріплену
печаткою Постачальника; б) податкову
накладну, підписану уповноваженою
особою та скріплену печаткою
Постачальника; в) документи, що
підтверджують якість товару; г) товарно
- транспортну (видаткову) накладну,
підписану уповноваженою особою та
скріплену печаткою "Постачальника".

На виконання умов Договору та взятих на
себе зобов'язань позивач у грудні 2013
року та січні 2014 року поставив
відповідачу товар на загальну суму -
65192,88 грн., що підтверджується
видатковими накладними, а саме:

- № 13ХВ008097 від 26.12.2013 року на суму - 34740,72
грн.;

- № 13ХВ0000606 від 17.01.2014 року на суму 30452,16
грн. (а.с. 19-22),

та відповідними податковими та
товарно-транспортними накладними (а.с.
68-77).

Відповідно до пункту 5.1. Договору
підставою для оплати Покупцем товару є
повне виконання Постачальником своїх
зобов'язань за Договором. При наданні
Постачальником належним чином
оформлених накладних, Покупець
здійснює оплату товару на наступних
умовах: відстрочення платежу 50
(п'ятдесят) календарних днів від дати
поставки товару. Покупець проводить
оплату товару шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
Постачальника. Датою оплати вважається
дата списання коштів з банківського
рахунка Покупця.

Відповідач частково розрахувався із
позивачем за поставлений товар у сумі -
1955,46 грн. що підтверджується актом
звірки взаєморозрахунків підписаним
уповноваженими представниками сторін
та скріплений печаткою підприємств
(а.с.18).

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач суму заборгованості не
сплатив, що є причиною виникнення
спору.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем складає
суму у розмірі - 63237,42 грн.

Позивач, в порядку досудового
врегулювання спору, направив
відповідачу претензію вих. № 31/03 від
31.03.2014 року з вимогою погасити
заборгованість, яка була отримана
відповідачем 01.04.2014 року, про що
свідчить відповідна відмітка на
екземплярі претензії (а.с. 17). Однак
відповідач вимоги претензії не
виконав, заборгованість не погасив, що
і стало підставою для звернення
позивача до господарського суду з
відповідним позовом.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки (стаття 11 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті
175 Господарського кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статей 6, 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 265 Господарського
кодексу України передбачено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до положень частини 1 статті
692 Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з приписами статті 193
Господарського кодексу України та
статтей 525, 526 Цивільного кодексу
України цивільні та господарські
зобов'язання мають бути виконані
належним чином відповідно до закону та
договору. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

При цьому, суд бере до уваги, що у пункті
2.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною
(або іншим учасником судового процесу)
у вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 Господарського
процесуального кодексу України), то
розгляд справи господарським судом
може здійснюватися виключно за
наявними у справі доказами, і в такому
разі у суду вищої інстанції відсутні
підстави для скасування судового
рішення з мотивів неповного з'ясування
місцевим господарським судом обставин
справи.

Доказів здійснення оплати за спірною
господарською операцією відповідач
суду не надав.

За таких обставин, враховуючи те, що
сума заборгованості відповідача
підтверджується зібраними у справі
матеріалами, то за відсутності доказів
сплати відповідачем заборгованості за
поставлений товар, позовні вимоги про
стягнення коштів у сумі - 63237,42 грн.
судом вважаються обґрунтованими та
такими що підлягають задоволенню.

У зв'язку із неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором, позивачем були нараховані:
пеня у розмірі - 4671,38 грн. за видатковими
накладними № 13ХВ008097 від 26.12.2013 року на
суму 34740,72 грн. (за період з 15.02.2014 по
28.07.2014 року) та № 13ХВ0000606 від 17.01.2014 року
на суму 30452,16 грн. (за період з 09.03.2014 по
28.07.2014 року) та 3 % річних у розмірі -
797,34грн. за період з 15.02.2014 року по 28.07.2014
року.

Щодо стягнення із відповідача,
нарахованих позивачем 4671,38 грн. за
видатковими накладними № 13ХВ008097 від
26.12.2013 року на суму 34740,72 грн. (за період
з 15.02.2014 по 28.07.2014 року) та № 13ХВ0000606 від
17.01.2014 року на суму 30452,16 грн. за період з
09.03.2014 по 28.07.2014 року пені, суд зазначає
наступне.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Невиконання зобов'язання або виконання
його з порушенням умов, визначених
змістом зобов'язання (неналежне
виконання), визнається згідно зі
статтею 610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання, в результаті
чого настають правові наслідки,
встановлені договором або законом
(статті 611 Цивільного кодексу України).

Правові основи господарської
діяльності суб'єктів господарювання
регулюються Господарським кодексом
України, статтею 230 якого встановлено,
що учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойки, штрафу, пені).

За приписами статей 1,3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", якими
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно частиною 2 статті 343
Господарського кодексу України
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Отже, положеннями статті 343
Господарського кодексу України та
статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" не
встановлено обмежень щодо визначення
розміру пені, а передбачено лише
обмеження розміру пені, що підлягає
стягненню.

Судом здійснено перевірку
правильності нарахування позивачем
відповідачу пені за видатковими
накладними № 13ХВ008097 від 26.12.2013 року на
суму 34740,72 грн. (за період з 15.02.2014 по
28.07.2014 року) та № 13ХВ0000606 від 17.01.2014 року
на суму 30452,16 грн. за період з 09.03.2014 по
28.07.2014 року пені. Судом встановлено, що
пеня та період визначені позивачем
вірно та підлягають задоволенню у сумі
- 4671,38 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання
грошового зобов'язання кредитор має
право стягнути, а боржник повинен
сплатити, крім основного боргу, також
втрати від інфляційних процесів та
річні відсотки за весь час
прострочення виконання зобов'язання.

Позивачем заявлено до стягнення із
відповідача 3 % річних у розмірі - 797,34
грн.

Перевіривши розрахунки позивача, судом
встановлено, що вимоги позивача щодо
стягнення 3 % річних за період з 15.02.2014
року по 28.07.2014 року становить - 797,34 грн.
є обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного,
господарський суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується статтею 49
Господарського процесуального кодексу
України. При задоволенні позову судові
витрати підлягають до стягнення з
відповідача у розмірі 1827,00 грн.

Керуючись статтями 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85,
115 - 117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «БЛІСС-ТРЕЙД» (61052, м.
Харків, вул. Мала Панасівська, буд.1;
) на користь приватного
підприємства «ЗЕВС» (83102, м. Донецьк,
вул. Куйбишева, буд.73; ) 63237,42
грн. - суми основного боргу, 4671,38 грн. -
пені, 797,34 грн. - 3% річних та
1827,00 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 10.11.2014 р.

Суддя О.О. Ємельянова