ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року Справа № 5010/621/2012-Б-25/10

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Погребняка
В.Я.,суддів:Білошкап О.В., Катеринчук
Л.Й.,розглянувши касаційну
скаргуДержавної податкової інспекції
у м.
Івано-Франківськуна ухвалу
господарського суду
Івано-Франківської області від 24.07.2014
рокута постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
27.08.2014 рокуу справі№5010/621/2012-Б-25/10
господарського суду
Івано-Франківської областіза
заявоюВідкритого акціонерного
товариства "Івано-Франківське шкіряне
підприємство "Плай"про банкрутство,

за участю представників сторін: не
з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 24.07.2014
року у справі № 5010/621/2012-Б-25/10 (суддя -
Михайлишин В.В.), крім іншого, в
задоволенні заяви ДПІ у м.
Івано-Франківську про поточні вимоги
до банкрута Відкритого акціонерного
товариства "Івано-Франківське шкіряне
підприємство "Плай" (далі - ВАТ
"Івано-Франківське шкіряне
підприємство "Плай") в сумі 3060, 00 грн.,
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 27.08.2014 року у
справі № 5010/621/2012-Б-25/10 (головуючий суддя
- Мирутенко О.Л., судді: Кравчук Н.М.,
Гнатюк Г.М.) ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від 24.07.2014
року залишено без змін, апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Івано-Франківську (далі - ДПІ у
м. Івано-Франківську) залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою
господарського суду
Івано-Франківської області від 24.07.2014
року та постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
27.08.2014 року у справі № 5010/621/2012-Б-25/10, ДПІ
у м. Івано-Франківську звернулось до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від 24.07.2014
року та постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
27.08.2014 року скасувати, прийняти нове
рішення, яким кредиторські вимоги
визнати в повному обсязі.

В обґрунтування доводів касаційної
скарги скаржник посилається на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, розглянувши наявні
матеріали справи, обговоривши доводи
касаційної скарги, дослідивши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) провадження у справах про
банкрутство здійснюється у порядку,
передбаченому цим кодексом з
врахуванням вимог Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".
у редакції до внесення змін Законом
України від 22.12.2011 року № 4212-VI) (далі -
Закон про банкрутство) передбачено, що
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, ГПК України,
іншими законодавчими актами України.

Згідно зі п. 1.3 ст. 1 Податкового кодексу
України, вказаний кодекс не регулює
питання погашення податкових
зобов'язань або стягнення податкового
боргу з осіб, на яких поширюються
судові процедури, визначені Законом
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", з банків, на
які поширюються норми розділу 5 Закону
України "Про банки та банківську
діяльність", та погашення зобов'язань
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у м. Івано-Франківську звернулось з
заявою до господарського суду про
визнання поточних кредиторських вимог
до ВАТ "Івано-Франківське шкіряне
підприємство "Плай", що виникли в
наслідок неподання банкрутом
податкової звітності з податку на
додану вартість за вересень, жовтень та
листопад 2013 року в зв'язку з чим ДПІ у м.
Івано-Франківську були нараховані 3 060,
00 грн. штрафні санкції.

Відмовляючи в задоволенні заяви ДПІ у
м. Івано-Франківську про визнання
поточних кредиторських вимог, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що заявлені ДПІ у м.
Івано-Франківську поточні
кредиторські вимоги в розмірі 3 060, 00
грн., не можуть бути прийняті судом,
оскільки в рамках справи про
банкрутство введено мораторій на
задоволення кредиторських вимог,
протягом дії якого не нараховується
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій,
виходячи з такого.

Провадження у справі № 5010/621/2012-Б-25/10 про
банкрутство ВАТ "Івано-Франківське
шкіряне підприємство "Плай" порушено
ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 01.06.2012
року.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону про
банкрутство, мораторій на задоволення
вимог кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів, зокрема, не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Також, відповідно до п. 17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 15
від 18.12.2009 року "Про судову практику в
справах про банкрутство", згідно з абз. 4
ч. 4 ст. 12 Закону протягом дії мораторію
на задоволення вимог кредиторів не
нараховується неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів).

За змістом ст. 12 Закону про банкрутство
мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після введення мораторію; їх
виконання для боржника є обов'язковим,
але пеня, штраф та інші фінансові
санкції за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань зі сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), що застосовуються до
платника податків за порушення
податкового законодавства, не
нараховуються, оскільки ця норма
визначає конкретний проміжок часу,
який відповідає строку дії мораторію
на задоволення вимог кредиторів, але
ніяк не пов'язаний із його суттю.

Постановою господарського суду
Івано-Франківської області
від 09.07.2012 року у справі № 5010/621/2012-Б25/10
ВАТ "Івано-Франківське шкіряне
підприємство "Плай" було визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону про
банкрутство нарахування неустойки
(штрафу, пені), процентів та інших
економічних санкцій з усіх видів
заборгованості за зобов'язаннями, що
виникли в процедурах банкрутства
припиняються з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України звертає увагу скаржника,
що саме з моменту прийняття постанови
про визнання боржника банкрутом
припиняється підприємницька
діяльність боржника, банкрут вже не
може отримувати прибуток, займатись
комерційною діяльністю.

Враховуючи викладене, суди
попередніх інстанцій дійшли
правомірних висновків про відмову в
задоволенні заяви ДПІ у м.
Івано-Франківську про визнання
поточних кредиторських вимог в сумі 3
060, 00 грн., у справі №
5010/621/2012-Б-25/10 про банкрутство ВАТ
"Івано-Франківське шкіряне
підприємство "Плай".

Згідно зі ст. 1117 ГПК України касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, залишити рішення першої
інстанції або постанову апеляційної
інстанції без змін, а скаргу без
задоволення, залишити в силі одне із
раніше прийнятих рішень або постанов.

За таких обставин, ухвала
господарського суду
Івано-Франківської області від 24.07.2014
року та постанова Львівського
апеляційного господарського суду від
27.08.2014 року у справі № 5010/621/2012-Б-25/10
підлягають залишенню без змін, як
законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від
24.07.2014 року та постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 27.08.2014 року у
справі № 5010/621/2012-Б-25/10 залишити без
змін.

Головуючий: Погребняк В.Я. Судді:
Білошкап О.В. Катеринчук Л.Й.