ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"21" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3960/14

У справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Атлант»;

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інвест-Імідж»;

до Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк «Київ»;

про визнання договору недійсним

Суддя Карпечкін Т.П.

В засіданні приймали участь:

від позивача 1: Крупський В.В.
(довіреність № 1 від 15.05.2014 р.);

від позивача 2: не з'явився;

від позивача 3: Поліщук Р.М. (
довіреність б/н від 14.01.2014 р.);

від відповідача: Олексін С.С.
(довіреність № 25/17 від 12.03.2014 р.).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду
Київської області знаходиться справа
№ 911/3960/14 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Атлант»,
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інвест-Імідж» до
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк «Київ»
про визнання договору недійсним.

В судовому засіданні 29.09.2014 року
відповідач надав відзив на позов, в
якому проти позову заперечував та в п. 3
відзиву просив в разі задоволення
позову накласти арешт на заставлене за
спірним Іпотечним договором майно у
відповідності до вимог ч. 5 ст. 1057-1
Цивільного кодексу України.

Пунктом 3.12. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України за № 11 від
29.05.2013 року «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» у разі визнання недійсним
кредитного договору, в якому виконання
зобов'язання позичальника забезпечено
заставою майна, а також у разі визнання
недійсним договору застави, яким
забезпечується виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором, господарським
судом застосовуються наслідки
недійсності відповідного договору,
передбачені ст. 1057-1 ЦК України, в тому
числі у вигляді накладення арешту на
майно, яке було предметом застави, за
відповідною заявою кредитодавця; за
змістом приписів статті 1057-1 ЦК України
господарський суд зобов'язаний
вирішувати питання щодо накладення
арешту на майно у випадках,
передбачених частинами другою і п'ятою
цієї статті. При цьому не має значення,
з яких причин (підстав) договір
визнається недійсним. Як накладення
зазначеного арешту, так і його зняття
здійснюється ухвалою господарського
суду, винесеною згідно з частиною
третьою статті 86 ГПК України.
Можливість оскарження відповідних
ухвал окремо від рішення суду ГПК не
передбачена.

Таким чином, питання про накладення
передбаченого ст. 1057-1 Цивільного
кодексу України арешту має
вирішуватись у відповідній ухвалі
одночасно з винесенням рішення.

В судовому засіданні 21.10.2014 року судом
було оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі № 911/3960/14, яким
позов задоволено в повному обсязі та
визнано недійсним Іпотечний договір
від 30.07.2007 року та Договір про внесення
змін від 28.09.2007 року до
Іпотечного договору від 30.07.2007 року.

Позивачі заперечували проти
накладення арешту на заставне майно,
належне позивачу-1 позивачу-2, оскільки
вони не мають жодного відношення до
Кредитного договору, в забезпечення
якого укладався спірний Іпотечний
договір. Також, позивач-3 наголошував
про неможливість накладення арешту на
його майно у зв'язку з перебуванням
його підприємства в банкрутній
процедурі.

Згідно з ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу
України нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 5 ст. 1057-1 Цивільного
кодексу України, визнаючи недійсним
договір застави, який забезпечував
виконання зобов'язання позичальника за
кредитним договором, суд за заявою
кредитодавця накладає арешт на майно,
яке було предметом застави. Такий арешт
підлягає зняттю після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти за кредитним договором, а у разі
визнання кредитного договору
недійсним - після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти в розмірі, визначеному судом
відповідно до частини першої цієї
статті.

Норма ст. 1057-1 Цивільного кодексу
України стосується забезпечення
виконання зобов'язання позичальника за
кредитним договором, в той же час,
позивач-1 та позивач-2 не є
позичальниками за Кредитним договором,
укладеним між банком та позивачем-3, і
доказів забезпечення ними зобов'язань
позивача-3 за Кредитним договором, крім
спірного Іпотечного договору, який
визнаний судом недійсним (відповідно є
недійсним з моменту укладення), суду не
надано. Таким чином, у позивача-1 та
позивача-2 відсутні будь-які
зобов'язання перед відповідачем
(банком) та правові підстави вимоги
щодо них.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий спеціалізований
суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в ухвалі від 24.07.2013
року у справі №
6-18373св13.

У зв'язку з чим, судом встановлено, що
накладення арешту на заставне майно
позивача-1 та позивача-2, призведе до
безпідставного обмеження права
власності останніх щодо належних їм
майнових прав, оскільки реалізація
свого права власності на майнові права
всупереч волі товариства фактично
залежить від виконання/невиконання
іншою особою - позивачем-3 (за
зобов'язаннями якого позивач-1 та
позивач-2 не відповідає) обов'язків
перед відповідачем за Кредитним
договором (сторонами якого не були
позивач-1 та позивач-2).

Крім того, оскільки спірні майнові
права не могли бути предметом іпотеки в
момент укладення спірного Іпотечного
договору, не ідентифіковані і право на
них не посвідчено, накладення арешту на
такі майнові права обмежить
конституційне право власності
позивачів 1 та 2 щодо вільного володіння
та розпорядження майном, яке виникне з
відповідних майнових прав.

За таких обставин, заява Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Київ» про накладення
арешту на заставлене за спірним
Іпотечним договором майно у
відповідності до вимог ч. 5 ст. 1057-1
Цивільного кодексу України в частині
майнових прав позивача-1 та позивача-2
задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «Київ» про накладення арешту на
заставлене за спірним Іпотечним
договором майно в частині майнових
прав позивача-3, судом встановлено, що
ухвалою Господарського суду Київської
області від 19.10.2011 року було порушено
провадження у справі № БЗ/139-11 про
банкротство Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інвест-Імідж».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(у редакції, яка застосовується у
відповідній банкрут ній справі)
мораторій на задоволення вимог
кредиторів передбачає зупинення
виконання боржником, стосовно якого
порушено справу про банкрутство,
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання настав до
дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(у відповідній редакції) мораторій на
задоволення вимог кредиторів вводить
одночасно з порушенням провадження у
справі про банкрутство, про що
зазначається в ухвалі господарського
суду.

Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі
виконавчих документів та інших
документів, за якими здійснюється
стягнення відповідно до законодавства;

не нараховуються неустойка (штраф,
пеня), не застосовуються інші санкції
за невиконання, неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Дія мораторію припиняється з дня
припинення провадження у справі про
банкрутство.

Ухвалою попереднього засідання від
27.02.2012 року у справі № Б3/139-11/11 визнано
Публічне акціонерне товариство
«Акціонерний комерційний банк «КИЇВ»
кредитором боржника - Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інвест-Імідж» на загальну суму 80229341,57
грн., а саме: 54 772 280,00 грн. (1 черга), 9 622 011,36
грн. (4 черга), 15 835 050,21 грн. (6
черга).

Таким чином, всі питання, які пов'язанні
з діяльністю банкрута - Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інвест-Імідж» та вимоги щодо нього,
мають розглядатись в матеріалах
відповідної банкрутної справи та з
врахуванням норм Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Від так, суд дійшов висновку про
неможливість вирішення питання про
накладення арешту на майнові права
позивача-3 в матеріалах даної справи.

Керуючись ст.ст. 33, 86 Господарського
процесуального кодексу України, ст. 1057-1
Цивільного кодексу України, суд

ухвалив:

Заяву Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «Київ» про накладення арешту у
відповідності до вимог ч. 5 ст. 1057-1
Цивільного кодексу України на
заставлене майно по Іпотечному
договору від 30.07.2007 року залишити без
задоволення.

Суддя
Т.П. Карпечкін