ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2014 року
Справа № 904/4753/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Березкіної О.В.
(доповідач);

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

при секретарі судового засідання:
Литвин А.П.

За участю представників сторін:

від позивача: Качур С.А. представник,
довіреність №ЦХП-15/66 від 11.06.14;

від відповідача: Сєдих О.А. представник,
довіреність №1041 від 11.08.14;

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 11.08.14р. по справі № 904/4753/14

за позовом Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач», м. Київ

до Державного підприємства
«Придніпровська залізниця», м.
Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 11 серпня
2014 року Державному підприємству
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» у задоволенні
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 11.08.2014 р.
та постановити нове рішення, яким
позовні вимоги ДП «Укрзалізничпром»
задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на неповне
з'ясування господарським судом
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
внаслідок чого вважає, що рішення
винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
і його слід скасувати.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
16.10.14 апеляційну скаргу призначено до
розгляду в судовому засіданні на 10.11.2014
року.

Позивач у судовому засіданні вимоги
апеляційної скарги підтримав у повному
обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечував, про що
надав до суду відповідний відзив на
апеляційну скаргу, згідно якого просив
залишити її без задоволення, а рішення
господарського суду без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставинам справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права вважає, що рішення
господарського суду слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення за наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи
25.12.2009 р. між Державним підприємством
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» (далі- позивач, або
постачальник) та Державним
підприємством «Придніпровська
залізниця» (далі-відповідач, або
покупець) укладено договір № ЦХП-20110
(далі-договір, а.с. 14-17), за умовами якого
постачальник зобов'язується поставити
на умовах цього договору та передати у
власність, а покупець прийняти та
оплатити продукцію
виробничо-технічного призначення,
найменування, кількість та ціни якої
вказуються в специфікаціях, які є
невід'ємними частинами договору та
надаються додатково.

Відповідно до п. 7.1., 7.2. договору
поставки та п. 2.6.1 «Порядку розрахунків
за поставлені товарно-матеріальні
цінності між ДП «Укрзалізничпостач» і
залізницями та обліку ведення
претензійно-позовної роботи»,
затвердженого наказом Укрзалізниці
від 30.04.2004 р. № 329-Ц3, встановлено, що
залізниця акцептує сповіщення «авізо»
протягом 2 робочих днів після отримання
документів зазначених в п. 6.1 договору
за умови фактичного отримання
продукції, яка відповідає
специфікації, та залізниця має право
відмовитись від акцепту оплати за
продукцію, яку не поставлено.

Відповідно до п. 6.2 договору, приймання
продукції відбувається відповідно до
Інструкції № П-6 від 15.06.65р. «О порядке
приемки продукции
производственно-технического
назначения и товаров народного
потребления по количеству»,
затвердженої Держарбітражем, зі
змінами та доповненнями (далі -
Інструкція), та розпорядчими актами
ДАЗТУ «Укрзалізниці».

Згідно з п. 6.2.1. договору, у разі
виявлення невідповідності
асортименту, кількості продукції,
вказаних у супровідних документах,
виклик представників постачальника та
вантажовідправника для участі в
прийманні продукції по кількості та
складання двостороннього Акту
обов'язковий.

На виконання умов договору позивачем
поставлено відповідачу товар та
виставлено рахунки-фактури ВБК13-287,
ВБК13-857, ВБК13-1061 (а.с. 10-12).

Відповідач оплату за отриманий вантаж
здійснив частково. Не оплачений товар
залишився на загальну суму 95354,96 грн.,
яку позивач просить стягнути з
відповідача на свою користь.
Відповідач вказує на відсутність у
нього зобов'язання акцептувати
сповіщення по пред'явлених позивачем
рахунках на суму вартості
недопоставленого товару, тобто на суму
95354,96 грн., що саме і є причиною
виникнення даного спору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України
визначено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Статтею 52 Статуту залізниць України
передбачено випадки, коли залізниця
зобов'язана перевірити масу, кількість
місць і стан вантажу. У решті випадків
вантажі, завантажені відправником, і
ті, що прибули у справних вагонах,
контейнерах із непошкодженими
пломбами відправника, а також без ознак
недостачі, псування, пошкодження на
відкритому рухомому складі або у
критих та інших вагонах без пломб, якщо
такі перевезення передбачені
Правилами, видаються без перевірки їх
кількості і стану.

Поставка товаро-матеріальних
цінностей, а саме накладки та підкладки
рельсові КБ-65 та 1 КБ-65 здійснювалась в
декілька етапів на різні структурні
підрозділи відповідача.

При відправці зі станції Сартана
вагону № 68731041 за накладною

№ 51666089 (а.с. 39) представників одержувача
не було, а особи, що засвідчували
обставини навантаження вагонів в актах
загальної форми ГУ-23 складеного 11.05.2013
р. (а.с. 47), в якому зазначили, що
навантаження навалом, рівномірне,
вантаж промарковано вапняком, водночас
маса вантажу в відповідному вагоні не
підтверджена. В свою чергу на шляху
прямування до станції Іларіонове
зазначений вагон неодноразово був
переважений, про що свідчать
комерційний акт форми ГУ-22 АА № 044301/47/1
складений 17.05.2013 р. на станції Чаплине
Придніпровської залізниці (а.с. 33), яким
встановлено факт невідповідності маси
вантажу, вказаних в супровідній
документації, з масою завантаженого
фактично та актом № 1 Приймання
продукції по комплектності (кількості)
та якості складеного одержувачем (КМС-6)
19.05.2013 р. на станції Іларіонове (а.с. 36). У
вказаних актах зазначено що вагон
навантажено рівномірно, вантаж
промаркований вапняком, маркування не
порушено, фактична маса вантажу в обох
актах становить 63 940 кг. Відповідна маса
недостачі вантажу становить 550 кг.

Аналогічна ситуація склалась з
вагонами № № 68730316, 68718931, які були
завантажені накладками та підкладками
рельсовими КБ-65 та 1 КБ-65 (підкладки
відокремленого скріплення)
відправлені на станцію Батуринська
(КМС-80) за накладними № № 51007359, 53249207. При
відправці вагонів № № 68730316, 68718931
доказів, що підтверджують масу вантажу
в накладних не надано. На шляху
прямування до станції Батуринська
вагони переважувались.

Згідно п. 6.2.1 договору, а також
відповідно до Інструкції, одержувачі -
структурні підрозділи КМС-6 та КМС-80
виконали всі необхідні дії відносно
приймання продукції за кількістю, а
саме:

- згідно з п. 4 Інструкції № П-6
перевірили наявність маркування
вантажу, а також справність тари;

- перевірили відповідність
найменування вантажу та транспортного
маркування на ньому, даним, що
зазначені в транспортному документі;

- перевірили вагу отриманої продукції
згідно п. 14. Інструкції.

Невідповідність ваги вказаної в
супровідних документах фактичній,
зафіксовано в комерційних актах, актах
приймання продукції по комплектності
(кількості) та якості (а.с. 33-38).

На виконання п. 17 Інструкції одержувач
зупинив приймання продукції та
сповістив постачальника про
направлення його представника для
складання двостороннього акту.

На сповіщення постачальника про виклик
їхнього представника для складання
актів приймання продукції по
комплектності (кількості) та якості
направлено телеграмами № № 22 від 22.05.2013
р., 497 від 29.08.2013 р. та 163 від 11.10.2013 р. (а. с.
42-43) на відповідні телеграми були
отримані відповіді за №№ ЦХП 19/396 від
11.06.2013 р., ЦХП 19/644 від 09.09.2013 р. та ЦХП 19/819
від 05.11.2013 р. (а. с. 44-46), якими
проінформовано відповідача, що
направлення представника для спільної
прийомки являється недоцільним.

Означене спростовує доводи апелянта
про те, що вони не були обізнані про
необхідність явки для фіксування
нестачі товару.

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо
продавець передав покупцеві меншу
кількість товару, ніж це встановлено
договором купівлі-продажу, покупець
має право вимагати передання кількості
товару, якої не вистачає, або
відмовитися від переданого товару та
його оплати, а якщо він оплачений, -
вимагати повернення сплаченої за нього
грошової суми.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць
України обставини, що можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчується комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Згідно ст. 111 Статуту залізниць України,
залізниця звільняється від
відповідальності за втрату, недостачу,
псування або пошкодження вантажу,
зокрема, у разі, коли вантаж надійшов у
непошкодженому вагоні (контейнері) з
непошкодженими пломбами відправника.

Статтею 114 Статуту залізниць України
передбачено, що відповідальність за
втрату чи недостачу вантажу може бути
покладено на залізницю лише за
наявності її вини.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до вимог, вказаних в
апеляційній скарзі, позивач не надав
інформації щодо виникнення недостач, а
також не оскаржив комерційні акти,
згідно з якими залізниця та позивач
підтвердили постачання товару з
недовантаженням.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що
відповідач правомірно не сплатив
вартість недопоставленого товару (який
склав недостачу) у сумі 95354,96 грн., так як
надав належні докази поставки
позивачем продукції з недостачею.

Аналогічні правові позиції
узгоджуються з усталеною практикою
Вищого господарського суду України
(постанови по справам: № 904/2801/13 від
12.12.2013, № 904/10076/13 від 17.07.2014, №904/4634/13 від
18.02.2014, № 5023/4278/11 від 30.01.2012).

З урахуванням меж перегляду справи в
апеляційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини встановлені
місцевим господарським судом на
підставі всебічного, повного і
об'єктивного дослідження поданих
сторонами доказів, висновки суду
відповідають цим обставинам і їм
надана належна юридична оцінка з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного доводи
апелянта, викладені в апеляційній
скарзі, є такими, що не відповідають
дійсності та не можуть бути задоволені.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України,
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 11 серпня
2014 року по справі № 904/4753/14 - залишити
без змін.

Апеляційну скаргу Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України «Укрзалізничпостач» - залишити
без задоволення.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний текст виготовлено 12.11.2014 року.

Головуючий суддя
О.В.
Березкіна

Судді
М.О.
Дармін

О.В. Чус