КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2014 р. Справа№ 910/7335/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Майданевича А.Г.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання
Шевченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги №03/1546 від 14.07.2014 року Товариства
з додатковою відповідальністю
«Страхова компанія «Альфа-Гарант» на
рішення господарського суду міста
Києва від 02.07.2014 року

у справі № 910/7335/14 (суддя Цюкало
Ю.В.)

за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія

«Альфа-Гарант»,

до 1.Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія»

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Союз-авто»

про стягнення 76 102,85 грн

за участю представників:

позивача - Борзенкова Ю.М., представник
за довіреністю №01/230-4594 від 15.09.2014 року,

відповідача 1 - Мельніченко О.Д.,
представник за довіреністю №82 від
20.11.2013 року,

відповідача 2 - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Альфа-Гарант» (позивач) звернулось до
господарського суду м. Києва з позовом
до Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія» (відповідач 1) та до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Союз-авто»
(відповідач 2) про стягнення 76 102,85 грн.
(а.с. 7- 111).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди (далі за
текстом - ДТП), яка мала місце 23.03.2012
року, за участю автомобіля «Богдан
А09201» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Союз-авто» ОСОБА_4 та
автомобіля «МАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 з
причепом НОМЕР_4, на якому знаходились
вісім легкових автомобілів, під
керуванням водія Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мега Авто
Логістік» ОСОБА_6 були пошкодженні дані
транспортні засоби, а також автомобілі
ВАЗ 2170 куз. НОМЕР_5, ВАЗ 2171 куз. НОМЕР_6 та
ВАЗ 2131 куз. НОМЕР_7. В подальшому
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мега Авто Логістік»,
як перевізник, компенсувало Товариству
з обмеженою відповідальністю «Альянс
Автосервіс», замовнику згідно договору
№34 від 12.03.2013 року про надання послуг по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом в міжнародному та
внутрішньому сполученні, завдані
внаслідок ДТП збитки у суму 78 757,31 грн.

Враховуючи те, що між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Мега Авто
Логістік» та Товариством з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
«Альфа-Гарант» (позивач у справі) 03.03.2012
року був укладений договір
добровільного страхування
відповідальності автоперевізника
(експедитора) №14/01-044-00017, позивач згідно
умов договору виплатив Товариству з
обмеженою відповідальністю «Мега Авто
Логістік» страхове відшкодування у
розмірі 72 257,31 грн. Позивач зазначає, що
відповідно до Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», Цивільного кодексу України,
та умов укладеного договору,
виплативши страхове відшкодування,
Товариство з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
«Альфа-Гарант» набуло право вимоги до
особи, відповідальної за заподіяні
збитки.

Оскільки цивільно-правова
відповідальність Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Союз-авто» (відповідача 2 у справі),
власника транспортного засобу «Богдан
А09201» д.н.з. НОМЕР_1, водій якого був
визнаний винним у скоєнні ДТП,
застрахований відповідачем 1 -
Приватним акціонерним товариством
«Українська охоронно-страхова
компанія» за Полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів АВ/1219459, позивач
просив суд стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» 49 500,00 грн.
виплаченого страхового відшкодування
в порядку регресу, 3% річних у сумі 2 013,90
грн. та інфляційні втрати - 1 831,50 грн., та
стягнути з відповідача 2 - Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Союз-авто» 22 757,31 грн., різницю між
фактичним розміром шкоди і лімітом
відповідальності Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія».

Рішенням господарського суду м. Києва
від 02.07.2014 року провадження у справі в
частині позовних вимог Товариства з
додатковою відповідальністю Страхова
компанія «Альфа-Гарант» про стягнення
з Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія» боргу у розмірі 53 345,54 грн.
припинено. В частині позовних вимог
Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
«Альфа-Гарант» про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Союз-авто» боргу у
розмірі 22 757,31 грн. - відмовлено. (а.с.
169-175).

Рішення мотивоване тим, що позовні
вимоги Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
«Альфа-Гарант» про стягнення з
Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія» коштів в порядку регресу вже
були предметом судового розгляду, за
результатом якого є рішення
господарського суду, а саме Постанова
Вищого господарського суду України від
09.12.2013 року у справі №910/7473/13, який в
межах своєї компетенції вирішив спір
між тими ж сторонами, про той же предмет
і з тих же підстав, а відтак суд
припинив провадження в цій частині. В
частині позовних вимог, заявлених до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Союз-авто», суд
відмовив з мотивів їх недоведеності та
необґрунтованості.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач, Товариство з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
«Альфа-Гарант», подав апеляційну
скаргу №03/1546 від 14.07.2014 року, в якій
просить рішення господарського суду м.
Києва від 02.07.2014 року по справі №910/7335/14
скасувати та постановити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі. (а.с. 180-190).

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, невідповідності висновків
суду, викладених у рішенні, обставинам
справи. Апелянт стверджує, що суд
першої інстанції помилково припинив
провадження у справі в частині вимог,
заявлених до Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія», оскільки
у справі №910/7473/13, по якій прийнято
постанову Вищим господарським судом
України від 09.12.2013 року, був інший
предмет і підстава позову, ніж у справі,
яка розглядається. Окрім того,
скаржник, посилаючись на п. 14.11 договору
добровільного страхування
відповідальності автоперевізника
(експедитора) №14/01-044-00017 від 03.03.2012 року
та норми Цивільного кодексу України,
стверджує про правомірність стягнення
з відповідачів грошових коштів в
порядку регресу.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.08.2014 року
апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю Страхова
компанія «Альфа-Гарант» на рішення
господарського суду м. Києва від 02.07.2014
року у справі №910/7335/14 прийнято до
провадження та призначено розгляд
справи у судовому засіданні 26.08.2014 року.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 26.08.2014 року,
враховуючи перебування судді Сухового
В.Г. у відпустці, склад суду змінено,
визначено наступну колегію суддів:
головуючий суддя - Жук Г.А., суддів:
Майданевич А.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.08.2014 року
розгляд справи відкладено на 20.10.2014
року у зв'язку з неявкою у судове
засідання представників відповідачів.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.10.2014 року на
підставі клопотання позивача та
відповідача 2, згідно ст. 69 ГПК України
строк розгляду спору був продовжений
на п'ятнадцять днів та у зв'язку з
неявкою у судове засідання
представників відповідача 2, розгляд
справи було відкладено на 03.11.2014 року.

В судовому засіданні 03.11.2014 року
представник апелянта підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив рішення
господарського суду м. Києва від 02.07.2014
року у справі №910/7335/14 скасувати та
постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник відповідача 1 заперечив
проти вимог апеляційної скарги з
підстав, викладених у відзиві на
апеляційну скаргу ( а.с. 192-204) та просив
суд залишити рішення господарського
суду м. Києва від 02.07.2014 року у справі
№910/7335/14 без змін.

Відповідач 2 не скористався правом
участі в судовому засіданні, хоча про
час та місце розгляду апеляційної
скарги повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника апелянта, та
відповідача 1, дослідивши представлені
докази в їх сукупності, перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

10.10.2011 року між Приватним акціонерним
товариством «Торговий Дім
«УкрАвтоВаз» (замовник) та Товариством
з обмеженою відповідальністю «Альянс
Автосервіс» (перевізник) був укладений
договір перевезення вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародному і внутрішньому
сполученні №24 (а.с. 46-49), відповідно до п.
1.2 якого перевізник зобов'язався
доставити довірені йому замовником
вантажі відповідно до заявок до
пунктів призначення та видавати їх
особам, наділеним правом на одержання
вантажів.

12.03.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мега Авто Логістік»
(перевізник за договором) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Альянс Автосервіс»
(замовник за договором) був укладений
договір про надання послуг з
перевезення вантажу автомобільним
транспортом в міжнародному та
внутрішньому сполученні №34 (а.с. 50-54),
умовами якого (п. 1.2.) передбачено, що
перевізник зобов'язався за замовленням
замовника здійснювати перевезення
вантажів спеціальним вантажним
автотранспортом - автовозами,
перевезення вантажів можливе як силами
перевізника, так і з залученням третіх
осіб.

Як визначено сторонами у п.п. 5.5., 5.6.
даного договору, перевізник несе
відповідальність за незбереження
вантажу, яке сталося після прийняття
його до перевезення і до видачі
вантажоотримувачу. При пошкодженнях,
виявлених і зафіксованих кінцевим
отримувачем, вина перевізника є
безумовною та безспірною (якщо
пошкодження не були оформлені належним
чином при прийнятті вантажу до
перевезення). За шкоду, завдану при
перевезенні вантажу, перевізник
відповідає перед замовником у випадку
пошкодження вантажу у сумі, необхідній
для ремонту або відновлення вантажу, у
випадку пошкодження вантажу при
недоцільності проведення ремонтних
робіт - у розмірі вартості такого
вантажу в справному стані до моменту
його пошкодження; перевізник
відшкодовує всі збитки, пов'язані з
втратою, недостачею або пошкодженням
автомобілів.

Договір відповідно до п. 8.1. вступає в
силу з моменту його підписання і діє до
31.12.2012 року.

03.03.2012 року Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мега Авто Логістік»
(страхувальник) з Товариством з
додатковою відповідальністю Страхова
компанія «Альфа-Гарант» (страховик за
договором, позивач у справі) було
укладено договір добровільного
страхування відповідальності
автоперевізника (експедитора)
№14/01-044-00017 (а.с. 36-42).

Згідно п. 3.1 вищезазначеного договору
його предметом є майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
закону, пов'язані з відшкодуванням
страхувальником заподіяної ним шкоди
особі або її майну, а також шкоди,
заподіяної юридичній особі під час
здійснення експедиційного
обслуговування чи автоперевезень
транспортними засобами, вказаними у
Додатку 1 до цього договору.

У додатковій угоді №1 від 19.03.2012 року
(а.с.43-44) до договору №14/01-044-00017 від 03.03.2012
року сторонами було погоджено перелік
транспортних засобів, що
використовуються при перевезеннях, до
яких, зокрема, віднесено: автомобіль
марки МАЗ 544008-060-031 (д.н.з. НОМЕР_3) та
напівпричіп-автовоз 7310,025М11 (д.н.з.
НОМЕР_4).

22.03.2012 року у м. Києві на просп. Бажана
мала місце дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля «Богдан
А09201» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Союз-авто» ОСОБА_4 та
автомобіля «МАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 з
причепом НОМЕР_4, на якому знаходились
вісім легкових автомобілів ВАЗ-2170, під
керуванням водія Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мега Авто
Логістик» ОСОБА_6

В результаті ДТП були пошкодженні
транспортні засоби «Богдан А09201» та
«МАЗ», а також автомобілі ВАЗ 2170 куз.
НОМЕР_5, ВАЗ 2171 куз. НОМЕР_6 та ВАЗ 2131 куз.
НОМЕР_7, що знаходились в причепі.

Постановою Дарницького районного суду
міста Києва від 26.04.2012 року у справі №
3-3619/12р. (а.с.73) ОСОБА_4 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого статтею
124 Кодексу України про адміністративні
правопорушення, та встановлено, що
дорожньо-транспортна пригода сталася в
результаті порушення вказаною особою
вимог Правил дорожнього руху.

Як вбачається із звіту ТОВ «Experum-AVЕ» від
15.05.2012р. № 355 розмір матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
«ВАЗ-21713» (номер кузова НОМЕР_6),
становить 12 909,14 грн. Згідно зі звітом
ТОВ «Experum-AVЕ» від 14.05.2012р. № 413 вартість
залишків автомобіля «ВАЗ-21310» (номер
кузова НОМЕР_7), які можна реалізувати,
складає 21 426,69 грн.

Листом від 21.05.2012 року № 12/1096/2 позивач
повідомив ТОВ «Мега Авто Логістік» про
те, що він погоджується з
відшкодуванням шкоди, пов'язаної з
пошкодженням вантажу під час
перевезення, відповідальність за
пошкодження якого застраховано за
договором № 14/01-044-00016 добровільного
страхування відповідальності
автоперевізника (експедитора), в
наступних сумах: 21 426,69 грн. - шляхом
викупу транспортного засобу з кузовом
НОМЕР_7 за суму вартості даного ТЗ в
пошкодженому стані, визначеної на
підставі звіту ТОВ «Experum-AVЕ» № 413, та 78
757,71 грн. страхового відшкодування
згідно умов договору добровільного
страхування відповідальності
автоперевізника (а.с. 103).

Відповідно до розрахунку страхового
відшкодування та страхового акта від
19.06.2012 року № СМ/12/0003 (а.с. 105), складеного
позивачем, розмір страхового
відшкодування, яке підлягало виплаті
за договором від 03.03.2012р. № 14/01-044-00016,
становило 72 257,31 грн. Вказану суму
страхового відшкодування було
перераховано позивачем на рахунок
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мега Авто Логістік»,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи платіжними
дорученнями (а.с. 108).

Місцевим господарським судом вірно
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
«Богдан А09201» д.н.з. НОМЕР_1 Товариства з
обмеженою відповідальністю «Союз
авто» застраховано у відповідача 1 -
Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія» на підставі полісу №
АВ/1219459, зі строком дії з 14.01.2012 року по
13.01.2013 року, яким встановлено ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну, у розмірі 50000,00 грн., франшизу в
сумі 500,00 грн. (а.с. 105). Враховуючи це,
позивач просив суд стягнути з
Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія» в порядку регресу суму,
сплаченого страхового відшкодування.

Апеляційний господарський суд
погоджується з висновком місцевого
суду про припинення провадження у
справі в частині заявлених вимог до
Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія», і зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Альфа-Гарант» (позивач) вже зверталось
до Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія» (відповідач 1 у справі) про
стягнення 49 500,00 грн. страхового
відшкодування в порядку регресу, 508,56
грн. трьох відсотків річних і 2 542,81 грн.
пені з тих же підстав. За наслідками
розгляду даного спору господарським
судом м. Києва у справі №910/7473/13 було
прийняте рішення від 02.07.2013 року,
залишене без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 17.09.2013 року,
яким позов задоволено частково.

Постановою Вищого господарського суду
України від 09.12.2013 року у справі
№910/7473/13, рішення господарського суду м.
Києва від 02.07.2013 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 17.09.2013 року у
справі 910/7473/13 в частині задоволення
позову про стягнення з Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» на користь
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Альфа-Гарант» 49 500,00 грн. страхового
відшкодування в порядку регресу, 508,56
грн. трьох відсотків річних, 1 637,25
витрат зі сплати судового збору
скасовано. В цій частині прийнято у
справі нове рішення. У задоволенні
позову Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Альфа-Гарант» 49 500,00 грн. страхового
відшкодування в порядку регресу, 508,56
грн. трьох відсотків річних відмовлено.

В іншій частині рішення господарського
суду м. Києва від 02.07.2013 року та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 17.09.2013 року у
справі 910/7473/13 залишено без змін.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України,
провадження у справі підлягає
припиненню, якщо є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

При цьому, колегія суддів апеляційного
господарського суду зазначає, що
предметом позову є матеріально-правова
вимога позивача до відповідача.
Предмет позову кореспондує зі
способами захисту права. Так, у справі
№910/7473/13, за результатами розгляду якої
прийнято постанову Вищим
господарським судом України, предметом
позову була вимога Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Альфа-Гарант» до Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» про
стягнення в порядку регресу грошових
коштів, сплачених в якості страхового
відшкодування, а також нарахованих на
цю суму штрафних санкцій. В той же час,
у справі, яка розглядається, предметом
позову є та ж сама матеріально-правова
вимога про стягнення з Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» суми
сплаченого позивачем страхового
відшкодування.

Підставою позову є ті фактичні
обставини, юридичні факти, що призвели
до порушення належного позивачеві
права, та якими позивач обґрунтовує
свою вимогу до відповідача. При цьому,
суд звертає увагу, що підставою позову
є саме обставини, а не законодавчі чи
інші нормативно-правові акти, на які
посилається позивач у своїй позовній
заяві.

Так, у справі яка розглядається,
підставою звернення Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Альфа-Гарант» до Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» є виплата
позивачем своєму страхувальнику суми
страхового відшкодування у зв'язку з
завданою шкодою внаслідок ДТП. А
відтак, як зазначає апелянт (позивач у
справі), він набув право вимоги
(регресу) до винної у заподіяних
збитках особи. Дані обставини
виступають підставою позову і у справі
№910/7473/13, по якій прийнято постанову
Вищим господарським судом України.

Відтак, враховуючи викладене, а також
те, що сторонами спору у справі №910/7473/13
є ті ж юридичні особи, що і у справі, яка
розглядається, суд апеляційної
інстанції відхиляє доводи апелянта про
відсутність підстав для припинення
провадження у справі.

Одночасно, апеляційний господарський
суд зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 84
ГПК України якщо у справі беруть участь
кілька позивачів або відповідачів, у
рішенні вказується, як вирішено спір
щодо кожного з них, або зазначається, що
обов'язок чи право стягнення є
солідарним.

У п. 4.10. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» надане роз'яснення,
що питання про припинення провадження
у справі в частині позовних вимог, а так
само про залишення позовних вимог у
певній частині без розгляду
господарський суд вирішує у
резолютивній частині рішення, яке
приймається по суті справи. Відповідні
процесуальні дії суд може вчиняти й
шляхом винесення відповідної ухвали як
окремого процесуального документа,
продовжуючи розгляд справи в іншій
частині.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду вважає правомірним висновок
місцевого господарського суду про
припинення провадження у справі в
частині заявлених вимог до Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія».

Щодо позовної вимоги Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Альфа-Гарант» про стягнення
з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Союз-авто» 22 757,31 грн.
різниці між фактичним розміром шкоди і
лімітом відповідальності Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія», суд
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

При цьому, колегія суддів апеляційної
інстанції звертає увагу, що регрес
(тобто право зворотної вимоги) виникає
саме на підставі закону, і не потребує
додаткового його регулювання
сторонами у договорі. Тому посилання
апелянта на те, що він набув право
вимоги на підставі п. 14.11. договору
добровільного страхування
відповідальності автоперевізника
(експедитора) №14/01-044-00017 від 03.03.2012 року
є помилковим.

Вищий господарський суд України у
постанові від 09.12.2013 у справі №910/7473/13
прийшов до висновку про те, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Союз-Авто», який
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність у відповідача 1 на
підставі поліса №АВ/1219459 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів, не є учасником
деліктних правовідносин, які виникли
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мега Авто Логістик»
та Приватним акціонерним товариством
«Торговий Дім «УкрАвтоВАЗ» стосовно
заподіяної шкоди, яку останньому було
відшкодовано позивачем у
відповідності до договору страхування
03.03.3012 №14/01-044-00016, укладеного з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мега Авто Логістік».

Згідно зі ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Не потребують доказування
преюдиціальні обставини, тобто
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, - при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини. Преюдиціальність - це
обов'язковість фактів, установлених
судовим рішенням, що набуло законної
сили, в одній справі для суду при
розгляді інших справ. Преюдиціально
встановлені факти не підлягають
доказуванню, позаяк їх з істинністю вже
встановлено у рішенні, і немає
необхідності встановлювати їх знову,
тобто піддавати сумніву істинність і
стабільність судового акта, який
вступив в законну силу.

З огляду на викладене, з урахуванням
того, що Товариство з обмеженою
відповідальністю «Союз-авто» не є
учасником правовідносин, внаслідок
яких у позивача виникло право
відшкодування шкоди в порядку регресу,
про що також, зауважено у постанові
Вищого господарського суду України від
09.12.2013 року у справі №910/7473/13, зважаючи
на те, що відсутніми є підстави для
покладення на Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» обов'язку
здійснити позивачу виплату в порядку
регресу страхового відшкодування за
полісом №АВ/1219459 в розмірі 49 500,00 грн.,
про що також зазначено у відповідній
постанові, вірним є висновок місцевого
господарського суду про недоведеність
і позовних вимог в частині стягнення з
відповідача-2 грошових коштів у сумі 22
757,31 грн.

Враховуючи наведене, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом належним
чином досліджено обставини справи та
надано цим обставинам відповідну
правову оцінку, тому рішення
господарського суду міста Києва від
29.10.2013 року у справі № 910/12518/13
відповідає фактичним обставинам
справи та не суперечить чинному
законодавству України, а відтак
передбачених законом підстав для
скасування оскаржуваного рішення
місцевого господарського суду не
вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати за перегляд рішення в
апеляційній інстанції покладаються на
позивача у справі (апелянта).

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Альфа-Гарант» на рішення
господарського суду міста Києва від
02.07.2014 року у справі №910/7335/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 02.07.2014 року у справі №
910/7335/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/7335/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку відповідно до
вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя
Г.А. Жук

Судді
А.Г. Майданевич

А.О. Мальченко