номер провадження справи 12/96/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2014
Справа № 908/3417/14

Суддя Господарського суду Запорізької
області Смірнов О.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
господарського суду справу № 908/3417/14

за позовом: Відкритого акціонерного
товариства "Запоріжжяобленерго" в
особі Куйбишевського району
електричних мереж, смт. Куйбишеве

до відповідача: Державної інспекції
сільського господарства в Запорізькій
області, м. Запоріжжя

про стягнення 9701,76 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Жуков Г.І., довіреність №
340 від 18.12.13 р.

від відповідача - Мунтянова А.М.,
довіреність № 28 від 28.07.14 р.

СУТЬ СПОРУ: Відкрите акціонерне
товариство "Запоріжжяобленерго" в
особі Куйбишевського району
електричних мереж звернулося до
Господарського суду Запорізької
області з позовною заявою до Державної
інспекції сільського господарства в
Запорізькій області про стягнення
заборгованості в сумі 8735,07 грн., пені в
сумі 719,11 грн., інфляційних витрат в сумі
14,63 грн. та трьох процентів річних в
сумі 232,95 грн. за договором про
постачання електричної енергії № 169
від 02.04.2007 року.

02.10.2014 року на адресу суду від
відповідача у справі надійшло
клопотання, в якому останній вказує, що
проти позову заперечує у повному
обсязі та просить суд зупинити справу
для надання додаткових доказів. Подане
клопотання було розцінено судом як
клопотання про відкладення розгляду
справи в порядку ст. 77 ГПК України та
задоволено ухвалою від 21.10.2014 року.

Безпосередньо в судовому засіданні
21.10.2014 року позивач надав суду
нормативне обґрунтування позовних
вимог в порядку ст. 22 ГПК України, в
якому зазначає, що 02.04.2007 року між ним та
Державною інспекцією сільського
господарства в Запорізькій області був
укладений договір про постачання
електричної енергії № 169, за умовами п.
2.3.4 якого остання зобов'язана
оплачувати вартість використаної
активної електричної енергії. Разом з
тим, зазначає, що згідно з ч. 7 ст. 26
Закону України «Про
електроенергетику» споживач, якому
електрична енергія постачається
енергопостачальником, що здійснює
підприємницьку діяльність з
постачання електричної енергії на
закріпленій території, зобов'язаний
оплачувати її вартість виключно
коштами шляхом їх перерахування на
поточний рахунок зі спеціальним
режимом використання
енергопостачальника. Крім того позивач
вказує, що відповідно до ч. 2 цієї ж
статті Закону України «Про
електроенергетику» споживач
зобов'язаний додержуватися вимог
нормативно-технічних документів та
договору про постачання електричної
енергії. Однак, Державна інспекція
сільського господарства в Запорізькій
області в порушення умов укладеного
договору не сплатила кошти за спожиту
активну електричну енергію, що
призвело до необхідності заявлення
Відкритим акціонерним товариством
"Запоріжжяобленерго" позову про її
стягнення до суду.

Разом з нормативним обґрунтуванням
позовних вимог позивачем також була
надана суду довідка про часткове
задоволення позовних вимог у справі №
908/3417/14, в якій останній зазначає, що
станом на час розгляду справи 21.10.2014
року відповідачем здійснені часткові
оплати боргу за спожиту активну
електроенергію за договором, зокрема
13.08.2014 року сплачений борг за травень та
червень 2014 року на загальну суму 350,00
грн., 12.09.2014 року - сплачений борг за
грудень 2013 року та червень 2014 року на
загальну суму 213,50 грн., а також 22.09.2014
року сплачений борг за грудень 2013 року
в сумі 222,04 грн. При цьому вказує, що
несплаченим залишається борг в сумі
7949,53 грн. В підтвердження здійснених
відповідачем часткових оплат позивач
надав засвідчені копії банківських
виписок по особовому рахунку від 13.08.2014
року, 12.09.2014 року та 22.09.2014 року.

В судовому засіданні 30.10.2014 року
позивач надав суду довідку про
часткове задоволення позовних вимог у
справі № 908/3417/14, в якій зазначає, що
відповідачем була здійснена оплата
спожитої активної електроенергії
22.10.2014 року за лютий 2013 року та грудень
2013 року на загальну суму 2005,67 грн., однак
несплаченим залишається борг в сумі
5943,86 грн. В підтвердження здійсненої
відповідачем часткової оплати боргу
позивач надав суду засвідчену копію
банківської виписки по особовому
рахунку від 22.10.2014 року.

Розглянувши подані позивачем у справі
довідки про часткове задоволення
позовних вимог у справі № 908/3417/14 суд
дійшов висновку, що фактично позивачем
подано дві заяви про зменшення
позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК
України.

Судом прийнято до уваги, що під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог (частина друга статті 22
ГПК України) слід розуміти збільшення
або зменшення суми позову за тією ж
вимогою, яку було заявлено у позовній
заяві. Під збільшенням чи зменшенням
розміру позовних вимог слід розуміти
зміну кількісних показників, в яких
виражається позовна вимога.

З огляду на викладене, фактично
відбулося зменшення розміру позовних
вимог та формування нової ціни позову,
в розумінні п. п. 3.10, 3.11. Постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції».
Таким чином, має місце нова ціна позову,
заявлена позивачем у останній заяві
про зменшення позовних вимог, з якої
спір вирішується судом по суті.

Безпосередньо в судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги з врахуванням
останньої заяви про зменшення позовних
вимог.

Відповідач у справі - Державна
інспекція сільського господарства в
Запорізькій області, надав суду, в
порядку ст. 22 ГПК України, письмові
пояснення на позовну заяву, в яких
пред'явлені до нього позовні вимоги про
стягнення заборгованості за спожиту
активну електричну енергію в сумі 8735,07
грн., пені в сумі 719,11 грн., інфляційних
витрат в сумі 14,63 грн. та трьох
процентів річних в сумі 232,95 грн., що
разом складають 9701,76 грн. визнає у
повному обсязі. Разом з тим, вказує, що
Державна інспекція сільського
господарства в Запорізькій області є
неприбутковою установою, грошові
зобов'язання якої фінансуються
виключно за рахунок Державного бюджету
України, тому можливості щодо
своєчасної оплати за отримані послуги
є досить обмеженими. При цьому
зазначає, що реєстр бюджетних
фінансових зобов'язань розпорядників
(одержувачів) бюджетних коштів від
17.10.2014 року № 98 на загальну суму 3492,44
грн. зареєстровано для оплати у ГУДКСУ
в Запорізькій області 17.06.2014 року, втім
оплата станом на теперішній час не
проведена з провини цієї фінансової
установи. Вважає, що вживає усі можливі
заходи щодо усунення заборгованості,
яка виникла внаслідок несвоєчасного
розрахунку за отримані послуги, та
вказує, що наявна заборгованість буде
погашена до кінця грудня поточного
року.

Представник відповідача в судовому
засіданні зазначив, що позовні вимоги
визнає у повному обсязі.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
докази на їх підтвердження, виходячи з
фактів, встановлених у процесі
розгляду справи та правову норму, яка
підлягає застосуванню, приймаючи до
уваги доводи позивача, пояснення
відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 02.04.2007 року між
Відкритим акціонерним товариством
"Запоріжжяобленерго", далі
Постачальник електричної енергії, та
Куйбишевською міжрайонною державною
насіннєвою інспекцією, далі Споживач,
був укладений договір про постачання
електричної енергії № 169, далі Договір.

До вказаного договору між сторонами
були укладені додаткові угоди, а саме:
додаткова угода № 1 від 14.11.2007 року,
додаткова угода № 2 від 25.02.2011 року,
додаткова угода № 3 про внесення змін
до договору від 18.06.2012 року, додаткова
угода № 4 про внесення змін до договору
від 10.08.2012 року, додаткова угода № 6 про
внесення змін до договору від 05.09.2013
року, додаткова угода № 7 про внесення
змін до договору від 11.03.2014 року.

Додатковою угодою № 3 про внесення
змін до договору від 18.06.2012 року у
зв'язку з проведенням реорганізації
Куйбишевської МДНІ шляхом приєднання
до Державної інспекції сільського
господарства сторони дійшли згоди
викласти преамбулу договору в
наступній редакції: «Відкрите
акціонерне товариство
"Запоріжжяобленерго", що діє на
підставі ліцензії на постачання
електричної енергії АБ № 177342 від 23.08.05
р. та ліцензії на передачу електричної
енергії АБ № 177341 від 23.08.05 р., далі -
Постачальник електричної енергії, в
особі заступника начальника зі збуту
електроенергії Куйбишевського РЕМ
Сівера Віталія Петровича, що діє на
підставі довіреності ВАТ
"Запоріжжяобленерго" № 189 від 29.06.2011 р.
та Державна інспекція сільського
господарства в Запорізькій області,
далі - Споживач, в особі начальника
Стародумова Сергія Олександровича, що
діє на підставі Положення, далі -
Сторони, уклали цей договір про
постачання електричної енергії (далі -
Договір). Вказаною угодою сторони також
погодили викладення в новій редакції
місцезнаходження та банківські
реквізити споживача, а саме: юридична
та поштова адреси: 69065, Україна, м.
Запоріжжя, Жовтневий район, вул.
Дзержинського, буд. 108, розрахунковий
рахунок: № 4414, МФО 813015, ОКПО 38024630 в
УДКСУ у Запорізькій області.

Відповідно до п. 1. Договору
Постачальник електричної енергії
продає електричну енергію Споживачу
для забезпечення потреб
електроустановок Споживача з
приєднаною потужністю, зазначеною у
додатку № 1 «Обсяги постачання
електричної енергії споживачу», а
Споживач оплачує Постачальнику
електричної енергії вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього Договору. Точки
продажу електричної енергії
визначаються додатком № 2 «Точки
продажу електричної енергії
споживачу».

Пунктом 2.1. Договору сторони узгодили,
що під час виконання умов цього
Договору, а також при вирішенні всіх
питань, що не обумовлені цим Договором,
сторони зобов'язуються керуватися
чинним законодавством України та
Правилами користування електричною
енергією (далі - ПКЕЕ).

Згідно з п. п. 7.1., 7.2. Договору облік
електроенергії, спожитої Споживачем та
(або) субспоживачами, приєднаними до
електричних мереж Споживача,
здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та
ПКЕЕ. У разі порушення Споживачем вимог
нормативно-технічних документів щодо
встановлення та експлуатації засобів
обліку, їх покази не використовуються
при розрахунках за спожиту
електроенергію, а обсяги спожитої
електроенергії визначаються
Постачальником електричної енергії
розрахунково згідно з вимогами додатка
№ 4 "Порядок розрахунків за активну
електричну енергію" та ПКЕЕ. Розрахунки
за електроенергію та інші платежі за
розрахунковий період здійснюються за
діючими тарифами та у відповідності до
діючого законодавства.

Умовами п. 2.3.4. Договору передбачений
обов'язок Споживача оплачувати
Постачальнику електричної енергії
вартість електричної енергії згідно з
умовами додатка № 4 "Порядок
розрахунків за активну електричну
енергію" та додатка № 5 "Графік зняття
показів засобів обліку електричної
енергії".

Відповідно до п. 7.4. Договору розрахунки
за активну електричну енергію
здійснюються згідно додатка № 4
"Порядок розрахунків за активну
електричну енергію" з урахуванням
додатка 7 "Порядок визначення вартості
мінімального обсягу електричної
енергії в точці обліку". Розрахунки за
послуги з компенсації перетікання
реактивної електроенергії
обумовлюються додатком № 6 "Порядок
розрахунків за надання послуг з
компенсації перетікання реактивної
електроенергії".

Згідно з п. 1 додатка № 4 "Порядок
розрахунків за активну електричну
енергію" до договору (в редакції
Додаткової угоди № 4 про внесення змін
до договору від 10.08.2012 року з
врахуванням умов Додаткової угоди № 7
про внесення змін до договору від 11.03.2014
року) (далі - додаток № 4 до договору)
розрахунковим вважається період, який
починається з 00 годин 20 числа поточного
місяця та триває до 24 годин 19 числа
(включно) наступного місяця. Період між
датами початку та кінця розрахункового
періоду прирівнюється до календарного
місяця, в якому розрахунковий період
закінчується. Розрахунки за електричну
енергію проводяться Споживачем
виключно грошовими коштами на рахунок
Постачальника електричної енергії,
вказаний в п. 10 договору. Величина
коштів, як Споживач має сплатити за
розрахунковий період, визначається як
добуток обсягу електричної енергії,
спожитої між датами зняття показів
засобів обліку, на тариф, який діяв на
кінець розрахункового періоду. За дату
оплати приймається дата, на яку були
зараховані кошти на рахунок
Постачальника електричної енергії.

Пунктом 3 додатка № 4 до договору
передбачено, що Споживач має право
самостійно здійснити наступні платежі:
до кінця поточного розрахункового
періоду попередню оплату за активну
електроенергію, що буде спожита в
наступному розрахунковому періоді.
Передплата здійснюється Споживачем
після одержання письмової згоди
Постачальника електричної енергії.
Розмір суми попередньої оплати
розраховується Споживачем самостійно
як сума добутків, визначених на
наступний розрахунковий період рівнів
тарифів відповідного класу, на
заявлений обсяг споживання
електричної енергії. У разі
відсутності інформації про рівень
тарифів на наступний розрахунковий
період до дня здійснення попередньої
оплати, Споживач розраховує суму
платежу за тарифами, що діють у
поточному розрахунковому періоді. У
разі відсутності попередньої оплати
Споживач має право здійснити протягом
розрахункового періоду планові
платежі за споживану електричну
енергію. Сума планових платежів
розраховується Споживачем самостійно,
як сума добутків рівнів тарифів
відповідного класу на розмір обсягу
електричної енергії, що споживається
за плановий період.

Умовами п. 4 додатка № 4 до договору (в
редакції Додаткової угоди № 7 про
внесення змін до договору від 11.03.2014
року) визначено, що Споживач не пізніше
17-00 годин 1-го робочого дня періоду,
наступного за розрахунковим, направляє
свого представника до Постачальника
електричної енергії для подання у двох
примірниках, підписаних уповноваженою
особою Споживача та скріплених його
печаткою:

- "Акта про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію" за формою додатка
№ 5.1.;

- "Акта звірки обсягу споживання
електроенергії, відпущеної
Постачальником електричної енергії за
тарифами, диференційованими за
періодами часу" за формою додатка № 5.5"
(у випадку розрахунку за спожиту
електричну енергію за тарифами,
диференційованими за періодами часу).
Постачальник електричної енергії
підписує подані акти та один примірник
повертає Споживачу.

Відповідно до п. 6 додатка № 4 до
договору за підсумками розрахункового
періоду Постачальник електричної
енергії виписує Споживачу рахунок або
платіжну вимогу-доручення для
остаточного розрахунку. Сума платежу
при остаточному розрахунку
визначається, виходячи з тарифів на
активну електроенергію та фактичного
обсягу спожитої електричної енергії,
згідно даних наданого Споживачем "Акта
про спожиту протягом розрахункового
періоду активну електричну енергію" з
урахуванням сум платежів, що надійшли
від Споживача.

Умовами п. п. 9, 10 додатка № 4 до договору
визначено, що рахунки або платіжні
вимоги - доручення направляються
Постачальником електричної енергії
Споживачу поштою рекомендованим
листом, нарочним або віддаються
уповноваженому представнику Споживача
під розпис у пронумерованому,
прошнурованому та скріпленому
печаткою Постачальника електричної
енергії журналі. При направленні
рахунка або платіжної вимоги-доручення
Споживачу нарочним Постачальника
електричної енергії Споживач
зобов'язаний під розпис на
супровідному листі прийняти рахунок
або платіжну вимогу-доручення.
Споживач зобов'язаний у термін, що не
перевищує 10 операційних днів з дня
отримання рахунка або платіжної
вимоги-доручення, здійснити оплату
рахунка або платіжної
вимоги-доручення, що направляється
йому Постачальником електричної
енергії. Датою отримання рахунка або
платіжної вимоги-доручення вважається:

- при направленні рекомендованим
листом - дата, зазначена на фінансовому
чеку поштового відділення, що
підтверджує відправлення, з
урахуванням поштового пробігу
документа (по місту - 3 дні, по області - 5
днів, по Україні - 7 днів);

- у випадку вручення рахунка або
платіжної вимоги-доручення
уповноваженому представнику Споживача
під розпис в журналі, дата зазначена в
журналі;

- при направленні нарочним - дата
вручення Споживачу.

Згідно п. 11 додатка № 4 до договору якщо
Споживач не надав "Акт про спожиту
протягом розрахункового періоду
активну електричну енергію" в
обумовлений термін, Постачальник
електричної енергії самостійно
визначає обсяги спожитої
електроенергії та надає Споживачу
рахунок або платіжну вимогу-доручення
для сплати. Сума платежу
розраховується виходячи із
середньодобового обсягу споживання
електроенергії за попередній
розрахунковий період з подальшим
перерахунком у разі надання Споживачем
даних про використану електричну
енергію протягом наступного
розрахункового періоду. Тривалість
періоду розрахунку за середньодобовим
обсягом споживання електричної
енергії не перевищує один
розрахунковий період, після чого
розрахунок обсягу електроенергії
здійснюється Постачальником
електричної енергії за величиною
дозволеної потужності струмоприймачів
та кількістю годин їх використання
визначених згідно п. 3 додатка № 5
"Графік зняття показів засобів обліку
електричної енергії" без подальшого
перерахунку. Відновлення розрахунків
за розрахунковими засобами обліку
здійснюється після складання акта, в
якому фіксуються покази розрахункових
засобів обліку електричної енергії.

Відповідно до п. 9.4. Договору цей
договір набирає чинності з дня його
підписання і укладається на термін до 31
грудня 2007 року. Договір вважається
щорічно продовженим на наступний
календарний рік, якщо за місяць до
закінчення терміну дії договору жодною
із сторін не буде заявлено про
припинення його дії. Умови, а також
термін дії договору, можуть бути
переглянуті в будь-який момент за
узгодженням сторін.

Враховуючи відсутність заяв сторін про
припинення строку дії договору, умови
договору є дійсними і на момент
розгляду даного спору судом.

Позивач в позові вказує, що відповідач
в порушення умов договору не виконав
належним чином свої договірні
зобов'язання, а саме не здійснив оплату
вартості спожитої активної
електричної енергії за період: лютий 2013
року, грудень 2013 року, травень та
червень 2014 року, внаслідок чого у
останнього виникла заборгованість за
спожиту активну електричну енергію в
сумі 8735,07 грн., яку і намагається
стягнути позивач. При цьому,
безпосередньо в судових засіданнях
21.10.2014 року та 30.10.2014 року позивач вказав
на часткове погашення відповідачем
суми основного боргу за спожиту
активну електроенергію.

Так, на виконання умов Договору,
позивач надав відповідачу послуги з
постачання активної електричної
енергії за період: лютий 2013 року,
грудень 2013 року, травень та червень 2014
року, а відповідач спожив активну
електричну енергію за вказаний період,
що підтверджується підписаними
сторонами у справі без зауважень та
заперечень актами про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію (а.с. 34-41), зокрема:

- актом за лютий 2013 року, згідно з яким
відповідач спожив активну електричну
енергію в обсязі 3044 кВт/ год.;

- актом за грудень 2013 року, згідно з яким
відповідач спожив активну електричну
енергію в обсязі 4006 кВт/ год.;

- актом за травень 2014 року, згідно з яким
відповідач спожив активну електричну
енергію в обсязі 120 кВт/ год.;

- актом за червень 2014 року, згідно з яким
відповідач спожив активну електричну
енергію в обсязі 110 кВт/ год.

Разом з тим, на адресу відповідача були
виставлені рахунки на оплату спожитої
електричної енергії на загальну суму
8760,88 грн., а саме:

- рахунок № 169/2а від 27.02.2013 року за
спожиту електричну енергію у лютому 2013
року на суму 3492,44 грн.;

- рахунок № 169/12а від 23.12.2013 року за
спожиту електричну енергію у грудні 2013
року на суму 4962,95 грн.;

- рахунок № 169/5а від 20.05.2014 року за
спожиту електричну енергію у травні 2014
року на суму 155,81 грн.;

- рахунок № 169/6а від 18.06.2014 року за
спожиту електричну енергію у червні 2014
року на суму 149,68 грн.

Вищевказані рахунки на оплату спожитої
активної енергії, за виключенням
рахунка № 169/2а від 27.02.2013 року за
лютий 2013 року, були вручені
уповноваженому представнику Споживача
нарочно, що підтверджується підписами
останнього на зазначених рахунках в
графі «рахунок отримав».

Разом з тим у доданому позивачем до
позовної заяви рахунку № 169/2а від 27.02.2013
року на оплату спожитої активної
енергії за лютий 2013 року відсутній
підпис представника споживача про його
отримання. Однак, безпосередньо в
судовому засіданні 30.10.2014 року
представник позивача надав суду
засвідчену копію вказаного рахунку, в
якому міститься підпис представника
споживача в графі «рахунок отримав».
Крім, того представником відповідача в
судовому засіданні 30.10.2014 року була
надана завірена копія реєстру
бюджетних фінансових зобов'язань
розпорядників (одержувачів) бюджетних
коштів № 98 від 17.10.2014 року, яка свідчить
про подання останнім для реєстрації та
проведення оплати бюджетного
зобов'язання за договором № 169 від
02.04.2007 року, а саме за рахунком №
169/2а від 27.02.2013 року на суму 3492,44 грн.
Відтак, доданий до матеріалів справи
відповідачем реєстр бюджетних
фінансових зобов'язань підтверджує
факт отримання останнім активної
електричної енергії у лютому 2013 року за
договором № 169 від 02.04.2007 року в сумі та
обсязі, зазначених у виставленому на
оплату рахунку № 169/2а від 27.02.2013 року.

Позивач в позовній заяві зазначає, що з
виставлених на оплату рахунків за
спожиту активну електричну енергію,
відповідачем був частково оплачений
лише рахунок № 169/5а від 20.05.2014 року за
травень 2014 року на суму 25,81 грн. При
цьому з розрахунку суми
заборгованості, наданого позивачем,
вбачається, що вказана часткова оплата
була здійснена відповідачем 11.06.2014
року, тобто до пред'явлення позову до
суду у даній справі, у зв'язку з чим
позивач просить стягнути з відповідача
борг в сумі 8735,07 грн. з врахуванням
здійсненої часткової оплати.

Матеріали справи свідчать, що
відповідач здійснив часткову оплату за
спожиту в спірному періоді активну
електричну енергію на загальну суму
2791,21 грн., що підтверджується
завіреними копіями банківських
виписок по особовому рахунку позивача,
зокрема:

- банківською випискою за 13.08.2014 року на
суму 350,00 грн.;

- банківською випискою за 12.09.2014 року на
суму 213,50 грн.;

- банківською випискою за 22.09.2014 року на
суму 222,04 грн.;

- банківською випискою за 22.10.2014 року на
суму 2005,67 грн.

Таким чином, з врахуванням здійсненої
відповідачем часткової оплати
спожитої активної електричної енергії,
залишок боргу за спожиту активну
електричну енергію складає 5943,86 грн.

Втім, відповідач оплату спожитої
активної електричної енергії в повному
обсязі не здійснив у зв'язку з чим
позивач намагається стягнути з нього
борг за спожиту активну електричну
енергію в сумі 5943,86 грн.

Оскільки відбулося несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання,
позивач намагається стягнути з
відповідача пеню за загальний період з
01.02.2014 року по 31.07.2014 року в сумі 719,11 грн.
на підставі п. 4.2.1. Договору. Так,
умовами вказаного пункту договору
визначено, що за недотримання термінів
сплати рахунків або платіжних
вимог-доручень за активну
електроенергію (п. 10 додатка № 4
"Порядок розрахунків за активну
електричну енергію") та за надання
послуг з компенсації перетікання
реактивної електроенергії (п. 5 додатка
№ 6 "Порядок розрахунків за надання
послуг з компенсації перетікання
реактивної електроенергії"), Споживач
сплачує Постачальнику електричної
енергії пеню за весь період часу,
протягом якого не виконане
зобов'язання по сплаті, в розмірі 0,5 %
від суми платежу за кожний день
прострочення (але не більш подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період нарахування
пені) по день фактичної оплати.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК
України позивач вказує на прострочення
грошового зобов'язання з боку
відповідача, в зв'язку з чим
намагається стягнути з нього три
проценти річних за загальний період з
10.03.2013 року по 31.07.2014 року в сумі 232,95 грн.
та інфляційні витрати за період:
березень 2013 року, січень 2014 року,
травень 2014 року та червень 2014 року в
сумі 14,63 грн.

Судом досліджені правові норми, які
підлягають застосуванню у спірних
відносинах сторін. За своєю правовою
природою між сторонами укладено
договір купівлі-продажу, різновидом
якого є договір на постачання продукту,
яким виступає електрична енергія.
Фактичні обставини справи та докази на
їх підтвердження свідчать про те, що
учасниками судового процесу є суб'єкти
господарювання, в розумінні ст. 55 ГК
України, тому до спірних правовідносин
слід застосувати норми права, які
регулюють питання постачання
продукції - електричної енергії,
зокрема договір постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу.

Так, згідно зі ст. 714 ЦК України за
договором постачання електричними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

До договору постачання електричними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає з характеру відносин
сторін. Тобто, положення про порядок
оплати товару - електричної енергії,
його ціни, порядку розрахунків
потрібно брати із загальних положень,
присвячених договору купівлі-продажу,
а саме використовувати вимоги ст. ст.
655-697 ЦК України

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Відповідно до ст. 692 ЦК
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати.
Покупець зобов'язаний сплатити повну
ціну переданого товару.

Фактичні обставини справи свідчать, що
відповідач свої договірні зобов'язання
з оплати спожитої активної електричної
енергії у строк, передбачений умовами
договору, не виконав.

В силу загальної норми, передбаченої у
статті 599 ЦК України, та спеціальної
норми, визначеної у частині першій ст.
193 ГК України, суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Втім ніякі докази
не мають для суду заздалегідь
встановленої сили і оцінюються судом в
розумінні вимог статті 43 ГПК України за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення
з боку відповідача своїх зобов'язань за
договором, зокрема наявність боргу з
боку відповідача за спожиту активну
електричну енергію в сумі 5943,86 грн., що
підтверджується рахунками на оплату
спожитої активної електроенергії, які
є первинними документами, згідно яких
проводяться розрахунки між сторонами у
справі, з врахуванням здійснених
відповідачем часткових оплат.
Відповідач доказів сплати боргу суду
не надав, заявлених до нього вимог не
спростував.

За таких обставин, позовні вимоги
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Куйбишевського району електричних
мереж про стягнення з Державної
інспекції сільського господарства в
Запорізькій області основного боргу за
спожиту активну електричну енергію в
сумі 5943,86 грн. обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що
зобов'язання з оплати поставленого за
умовами договору товару з боку
відповідача залишились невиконаними
належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено,
що штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором про постачання
електричної енергії нарахував
відповідачу пеню за порушення строків
оплати спожитої активної
електроенергії в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожним
рахунком окремо за загальний період з
01.02.2014 року по 31.07.2014 року на загальну
суму 719,11 грн.

Дослідивши наданий позивачем
розрахунок пені, суд дійшов висновку
про її перерахунок, оскільки позивачем
допущена помилка при визначенні
початку періоду нарахування пені на
заборгованість за рахунком на оплату
спожитої активної електроенергії за
червень 2014 року, а саме не враховано, що
строк оплати вказаного рахунку
припадає на вихідний день, а саме 28.06.2014
року. Відповідно до п. 1.12. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" у разі
якщо відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань. Відтак, з
врахуванням положень вказаного пункту
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, суд з
власної ініціативи здійснив
перерахунок пені за допомогою програми
"Законодавство" за рахунком, в якому
допущена помилка.

Пеня за вказаним рахунком на оплату
спожитої активної електроенергії
розрахована судом наступним чином:

1) на заборгованість за рахунком № 169/6а
від 18.06.2014 року, строк оплати якої
настав 28.06.2014 року, втім оскільки це
вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254
ЦК України, кінцевим строком оплати
якої є 01.07.2014 року, прострочка виникла з
02.07.2014 року

- за період з 02.07.2014 року по 16.07.2014 року (15
днів прострочення) облікова ставка НБУ
9,5 % від суми 149,68 грн. пеня складає 1,17
грн.;

- за період з 17.07.2014 року по 31.07.2014 року (15
днів прострочення) облікова ставка НБУ
12,5 % від суми 149,68 грн. пеня складає 1,54
грн.

Таким чином, разом розмір пені за
рахунком № 169/6а від 18.06.2014 року складає
2,71 грн.

Розрахунок пені за рахунками: № 169/2а
від 27.02.2013 року, № 169/12а від 23.12.2013 року, №
169/5а від 20.05.2014 року, здійснений
позивачем правомірно та у
відповідності до вимог чинного
законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за
розрахунком суду, загальна сума пені за
прострочення оплати спожитої активної
електроенергії становить 718,82 грн.

За таких обставин, позовні вимоги
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Куйбишевського району електричних
мереж про стягнення з Державної
інспекції сільського господарства в
Запорізькій області пені підлягають
задоволенню частково в сумі 718,82 грн.

Оскільки мало місце прострочення
виконання відповідачем зобов'язань з
оплати поставленого товару, позивач з
посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК
України просить стягнути з відповідача
три проценти річних за загальний
період з 10.03.2013 року по 31.07.2014 року в сумі
232,95 грн. та інфляційні витрати за
період: березень 2013 року, січень 2014
року, травень 2014 року та червень 2014 року
в сумі 14,63 грн.

Разом з тим, в розрахунку трьох
процентів річних позивачем також
допущені помилки при визначенні
початку періоду нарахування трьох
процентів річних на заборгованість за
рахунками на оплату спожитої активної
електроенергії за лютий 2013 року та
червень 2014 року, зокрема не враховано,
що строки оплати вказаних рахунків
припадають на вихідні дні, а саме 09.03.2013
року та 28.06.2014 року відповідно. Крім
того, позивач неправомірно включив
останні дні оплати за спожиту теплову
енергію за рахунком № 169/12а від 23.12.2013
року та рахунком № 169/5а від 20.05.2014 року в
період прострочення, за який
нараховані три проценти річних за
вказаними актами.

Відтак, суд з власної ініціативи
здійснив перерахунок трьох процентів
річних за допомогою програми
"Законодавство" за рахунками, в яких
допущені помилки.

Три проценти річних за рахунками на
оплату спожитої активної
електроенергії розраховані наступним
чином:

1) на заборгованість за рахунком № 169/2а
від 27.02.2013 року за лютий 2013 року, строк
оплати якої настав 09.03.2013 року, втім
оскільки це вихідний день в силу
приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим
строком оплати якої є 11.03.2013 року,
прострочка виникла з 12.03.2013 року

- за період з 12.03.2013 року по 31.07.2014 року (507
днів прострочення) від суми 3492,44 грн.
три проценти річних складають 145,53 грн.;

2) на заборгованість за рахунком № 169/12а
від 23.12.2013 року за грудень 2013 року,
отриманим відповідачем 23.12.2013 року,
строк оплати якої настав 02.01.2014 року
(тобто десятий операційний день від
дати отримання відповідачем рахунка),
прострочка виникла з 03.01.2014 року

- за період з 03.01.2014 року по 31.07.2014 року (210
днів прострочення) від суми 4962,95 грн.
три проценти річних складають 85,66 грн.;

3) на заборгованість за рахунком № 169/6а
від 18.06.2014 року, строк оплати якої
настав 28.06.2014 року, втім оскільки це
вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254
ЦК України, кінцевим строком оплати
якої є 01.07.2014 року, прострочка виникла з
02.07.2014 року

- за період з 02.07.2014 року по 31.07.2014 року (30
днів прострочення) від суми 149,68 грн. три
проценти річних складають 0,37 грн.

Розрахунок трьох процентів річних за
рахунком № 169/5а від 20.05.2014 року
здійснений позивачем правомірно та у
відповідності до вимог чинного
законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за
розрахунком суду, загальна сума трьох
процентів річних за прострочення
оплати спожитої активної
електроенергії становить 232,20 грн.

За таких обставин, позовні вимоги
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Куйбишевського району електричних
мереж про стягнення з Державної
інспекції сільського господарства в
Запорізькій області трьох процентів
річних підлягають задоволенню
частково в сумі 232,20 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача
суми інфляційних витрат суд зазначає
наступне.

Інфляційні втрати за своєю правовою
природою є збільшенням суми основного
боргу в період прострочки виконання
відповідачем його грошового
зобов'язання з причини девальвації
грошової одиниці України, яка
визначається офіційними державними
органами за результатами економічних
процесів в конкретний місяць, тобто є
помісячним індексом. При застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць, і коли
строк виконання зобов'язання настає до
15 числа місяця, то застосовується
індекс інфляції за поточний місяць, а
коли строк виконання зобов'язання -
після 15 числа місяця, то застосовується
індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція. При цьому в
розрахунок мають включатися й періоди
часу, в які індекс інфляції становив
менше одиниці (тобто мала місце
дефляція).

Так, з розрахунку інфляційних витрат
позивача вбачається, що інфляція
нарахована останнім на суму боргу за
кожним рахунком окремо, зокрема за
рахунком № 169/2а від 27.02.2013 року за лютий
2013 року інфляція нарахована за період:
березень 2013 року, за рахунком № 169/12а
від 23.12.2013 року за грудень 2013 року
інфляція нарахована за період: січень
2014 року, за рахунком № 169/5а від 20.05.2014
року за травень 2014 року інфляція
нарахована за період: травень 2014 року,
за рахунком № 169/6а від 18.06.2014 року за
червень 2014 року інфляція нарахована за
період: червень 2014 року.

Втім, в наданому суду розрахунку
інфляційних витрат позивачем також
допущені помилки, а саме при визначенні
періоду нарахування інфляційних
витрат з урахуванням дати виникнення
прострочки виконання грошового
зобов'язання за рахунками: № 169/5а від
20.05.2014 року та № 169/6а від 18.06.2014 року, а
також в розрахунку не врахована сума
здійсненої відповідачем 11.06.2014 року
часткової оплати в сумі 25,81 грн., у
зв'язку з чим сума боргу за рахунком №
169/5а від 20.05.2014 року зменшилась на суму
часткової оплати. Тому судом з власної
ініціативи здійснено перерахунок суми
інфляційних витрат за допомогою
програми "Законодавство" за рахунками,
в яких допущені помилки, зокрема:

1) за рахунком № 169/5а від 20.05.2014 року на
суму 155,81 грн., строк оплати якого настав
30.05.2014 року, прострочка виникла з 31.05.2014
року, з врахуванням здійсненої
відповідачем часткової оплати 11.06.2014
року в сумі 25,81 грн.

- враховуючи настання строку оплати
вказаного рахунка 30.05.2014 року,
інфляційні витрати розраховуються за
період: червень 2014 року, тобто
застосовується індекс інфляції за
наступний місяць, від залишку суми
боргу 130,00 грн. і складають 1,30 грн.;

2) за рахунком № 169/6а від 18.06.2014 року на
суму 149,68 грн., строк оплати якого настав
28.06.2014 року, втім оскільки це вихідний
день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК
України, кінцевим строком оплати якої є
01.07.2014 року, прострочка виникла з 02.07.2014
року

- враховуючи настання строку оплати
вказаного рахунка 01.07.2014 року,
інфляційні витрати повинні бути
розраховані за період: липень 2014 року,
однак оскільки відповідно до положень
чинного ГПК України суд не може
виходити за межі позовних вимог, відтак
у нарахуванні інфляційних витрат за
вказаним рахунком слід відмовити.

Розрахунок інфляційних витрат за
рахунками № 16/2а від 27.02.2013 року та
№ 169/12а від 23.12.2013 року здійснені
позивачем правомірно та у
відповідності до вимог чинного
законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за
розрахунком суду, загальна сума
інфляційних витрат за прострочення
оплати спожитої активної
електроенергії становить 9,49 грн.

За таких обставин, позовні вимоги
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Куйбишевського району електричних
мереж про стягнення з Державної
інспекції сільського господарства в
Запорізькій області інфляційних втрат
підлягають задоволенню частково в сумі
9,49 грн.

Зазначення відповідачем у письмових
поясненнях про те, що він виконав всі
можливі заходи щодо усунення
заборгованості, є хибними, оскільки
оплата товару, поставленого за
договором з його боку фактично не була
проведена, тобто зобов'язання з оплати
залишились невиконаними належним
чином та в повному обсязі. Разом з тим,
посилання відповідача на не проведення
казначейською службою здійснених ним
оплат за поставлений товар та
перекладення на неї вини з цього
приводу судом на приймаються та
спростовуються приписами ч. 1 ст. 96, ч. 1
ст. 625 ЦК України. Так, згідно норм
вказаних статей ЦК України юридична
особа самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями та боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49
ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося
30.10.2014 року, згідно частини 2 статті 85
ГПК України, було проголошено
скорочений текст рішення, а саме його
вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 530, 599, 611, 625, 629, 638, 639, 655, 714 ЦК України,
ст. ст. 55, 193, 230, 231 ГК України, ст. ст. 42, 43,
33, 34, ч. 1 ст. 35, 43, 44, 49, 82-84, ч. 2 ст. 85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Відкритого
акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Куйбишевського району електричних
мереж до Державної інспекції
сільського господарства в Запорізькій
області задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної інспекції
сільського господарства в Запорізькій
області, 69095, м. Запоріжжя, вул.
Дзержинського, буд. 108, ,
на користь:

- Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Куйбишевського району електричних
мереж, 71001, смт. Куйбишеве, Запорізька
область, вул. Смирнова, буд. 40, , основний борг в сумі 5943
(п'ять тисяч дев'ятсот сорок три) грн. 86
коп., пеню в сумі 718 (сімсот
вісімнадцять) грн. 82 коп., три проценти
річних в сумі 232 (двісті тридцять дві)
грн. 20 коп., інфляційні втрати в сумі 9
(дев'ять) грн. 49 коп., витрати по сплаті
судового збору в сумі 1825 (одна тисяча
вісімсот двадцять п'ять) грн. 37 коп.,
видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Куйбишевського району електричних
мереж до Державної інспекції
сільського господарства в Запорізькій
області щодо стягнення пені в сумі 0,29
грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Куйбишевського району електричних
мереж" до Державної інспекції
сільського господарства в Запорізькій
області щодо стягнення трьох процентів
річних в сумі 0,75 грн. відмовити.

5. У задоволенні позовних вимог
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Куйбишевського району електричних
мереж до Державної інспекції
сільського господарства в Запорізькій
області щодо стягнення інфляційних
витрат в сумі 5,14 грн. відмовити.

Повне рішення складено - 04.11.2014 року

Суддя
О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.