ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

31.10.2014
Справа № 907/862/14

За позовом спільного
українського-англійського
підприємства у формі ТзОВ "Магістраль -
Інвест", с. Щасливе, Бориспільський
район, Київська область

до відповідача фізичної
особи-підприємеця ОСОБА_1, м. Хуст

про відшкодування збитків у розмірі 44
000,00 грн.

Суддя Русняк В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Педан С.О, представник за
довіреністю № 07-07/14 від 07.07.14;

від відповідача - ОСОБА_3, представник
за довіреністю від 23.07.2014р.

СУТЬ СПОРУ: Спільне
українсько-англійське підприємство у
формі ТзОВ "Магістраль - Інвест", с.
Щасливе, Бориспільський район,
Київська область звернулось із позовом
до фізичної особи-підприємця, ОСОБА_1, м.
Хуст про відшкодування збитків у
розмірі 44 000,00 гривень за договором
оренди нежитлового приміщення.

Відповідач проти позову
заперечує посилаючись, зокрема у
відзиві на позов та додаткових
поясненнях на те, що позивач не подав
належних доказів на підтвердження того
, що за відсутності встановлених
відповідачем воріт договір оренди
автомийки діяв би після 2012р., зокрема у
період за який позивач просить
стягнути з відповідача упущену вигоду.
Жодних інших доказів , окрім договору
оренди від 01.01.2009р. позивач для
доведення обставин реальної
можливості існування протягом
2013-2014років орендних правовідносин із
орендарем ОСОБА_4 або іншою особою не
надав.

Також відповідач у своїх
поясненнях зазначив, що якщо сторони
(позивач та орендар) дійсно з 01.10.2012р.
домовились про зменшення розміру
орендної плати до 30.11.2012 року, то така
домовленість не підтверджує наміри цих
сторін продовжувати строк дії договору
оренди ще на два роки.

Крім того, відповідач в своїх
поясненнях вказує на те, що земельна
ділянка яку самовільно до жовтня 2012
року використовував позивач для заїзду
транспортних засобів на свою
автомийку, є землею, призначеною для
обслуговування оздоровчого комплексу,
власником якого з січня 2011 року є
відповідач.

В зв'язку з відсутністю вини в
діях відповідача за недоведеності
вимог позивача просить у задоволенні
позову відмовити.

У судовому засіданні 31.10.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін суд

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до договорів
купівлі-продажу від 12.12 2008р.
зареєстрованого в реєстрі за № 4777, та
від 12.12.2008р., зареєстрованого в реєстрі
за № 4786 та договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 15.07.2009,
зареєстрованого в реєстрі за № 1760,
Державного акту на право власності
серії ЯЛ № 025715 спільне українсько-
англійське підприємтсво у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю "Магістраль-Інвест"
(позивач) є власником нерухомого майна
(АЗС та автомийки) та земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.(
копії договорів та державного акту
наявні в матеріалах справи).

До автомийки з центральної дороги
веде окрема під'їзна дорога. Іншого
проїзду до неї не існує.

В жовтні 2012р. власником суміжної
будівлі (фізкультурно-оздоровчого
комплексу) - фізичною особою
-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) було
заблоковано (перекрито) проїзд до
будівлі автомийки, належної позивачу,
шляхом встановлення забору та воріт на
під'їзній дорозі до автомийки.

Позивач неодноразово звертався
до відповідача з проханням надати йому
проїзд до його нерухомого майна. Проте,
станом на день звернення позивача із
позовом відповідачем так і не було
відкрито проходу та проїзду до будівлі
автомийки.

Згідно ч. 2 ст. 20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються,
зокрема, шляхом відшкодування збитків.

Як стверджує позивач, відповідач
заблокував роботу автомийки, оскільки
транспортні засоби не можуть під'їхати
до автомийки.

Відповідно до п. 8. ч. 2 ст. 16
Цивільного кодексу України способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

Згідно вимог ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права , має право на їх
відшкодування. При цьому, збитками,
зокрема, є доходи , які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене(упущена вигода).

Виходячи з положень статей глави
82 Цивільного кодексу України чинним
законодавством України під майновою
шкодою розуміється будь-яке знецінення
блага , що охороняється правом
(порушення права власності та інших
речових прав), у зменшенні майнової
сфери потерпілого (втрата або
пошкодження майна), що, в свою чергу,
тягне за собою негативні майнові
наслідки для правопорушника.
Зобов'язання, що регулюються нормами
даної глави відносяться до числа
позадоговірних, тобто суб'єкти даних
правовідносин не перебувають у
будь-яких договірних відношеннях. Отже,
зобов'язанням із заподіяння шкоди
(деліктне зобов'язання ) є зобов'язання
в силу якого особа, яка заподіяла
майнову шкоду іншій особі (громадянину,
організації), зобов'язано дану шкоду
відшкодувати.

Так, згідно зі ст. 1166 Цивільного
кодексу України, майнова шкода ,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується у повному
обсязі, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

При цьому, для настання деліктної
відповідальності необхідна наявність
складу цивільного правопорушення, а
саме: наявність шкоди; протиправна
поведінка заподіювача шкоди; причинний
зв'язок між шкодою та протиправною
поведінкою заподіювача; вина особи, яка
заподіяла шкоду. Відсутність одного з
елементів складу цивільного
правопорушення, які утворюють склад
цивільного правопорушення, звільняє
боржника від відповідальності за
заподіяну шкоду, оскільки його
поведінка не може бути кваліфікована
як правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України, обставини, встановлені
рішенням у господарській , цивільній,
або кримінальній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням господарського суду
Закарпатської області у справі № 907/240/13
( де відповідач брав участь як третя
особа без самостійних вимог) залишеним
в силі постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
20.10.2013р. позивачу встановлено земельний
сервітут на право проходу та проїзду на
транспортному засобі по наявному шляху
на земельній ділянці, що веде до
автомийки.

Рішенням господарського суду
Закарпатської області у справі №
5008/1104/2012 від 15.08.2014р., що набрало
законної сили, між цими сторонами, що і
по даній справі, визнано право позивача
на прохід та проїзд транспортними
засобами до будівлі автомийки.
Зобов'язано фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 (відповідач) надати спільному
українсько- англійському підприємству
у формі товариства з обмеженою
відповідальністю "Магістраль-Інвест"
(позивач) прохід та проїзд
транспортними засобами до будівлі
автомийки розташованої за адресою:
АДРЕСА_1. Зобов'язано фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 знести ворота
та огорожу, змонтовані на під'їзній
дорозі до автомийки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 по наявному шляху на
земельній ділянці, власником якої є
Хустська міська рада.

Позивачем було укладено з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
договір оренди нежитлового приміщення
від 01.01.2009р. у відповідності до якого
позивач передав, а фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 прийняв в
оренду приміщення автомийки за
адресою: АДРЕСА_1 відповідно до акту
прийому-передачі від 01.01.2009р. Згідно
договору оренди фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 сплачував
позивачу орендну плату в розмірі 2000,00
грн. щомісяця, про що позивач подав
докази - картки рахунку та виписки по
рахунках з 01.01.2009р. по жовтень 2012року.

Між позивачем та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4була
укладена додаткова угода від 01.10.2012року
до договору оренди нежитлового
приміщення від 01.01.2009р., згідно якої
сторони домовились що на строк з
01.10.2012р. по 30.11.2012р.. п. 3.1 договору оренди
нежитлового приміщення від 01.01.2009р.
викладається у наступній редакції: " п.
3.1 - За користування орендованим майном
орендар сплачує щомісячно
орендодавцеві орендну плату у розмірі
66,67 грн.; п. 4 додаткової угоди сторони
передбачили, що після закінчення
строку, встановленого в п. 1цієї
додаткової угоди, або раніше - з дня,
коли буде безперешкодний доступ
(проїзд) до орендованого майна,
щомісячна орендна плата буде становити
2000,00 грн.; п. 5. додаткової угоди сторони
встановили, що після закінчення строку,
встановленого в п. 1 цієї додаткової
угоди, або раніше - з дня, коли буде
безперешкодний доступ (проїзд) до
орендованого майна, п. 3.1 договору
оренди нежитлового приміщення від
01.01.2009р. буде діяти в попередній
редакції.

Позивач просить стягнути з з
відповідача збитки у вигляді упущеної
вигоди у зв'язку з протиправними діями
відповідача, починаючи з 01.10.2012р. у
розмірі 2000,00 грн. упущеної вигоди
щомісячно, а всього за період 01.10.2012р. по
31.07.2014р. на суму 44000,00 грн.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку, що внаслідок неправомірних
дій відповідача, а саме, перекриття
проїзду до автомийки , позивач не
отримав доходів, які міг реально
одержати за умови дії договору оренди
від 01.01.2009р. Тобто в даному випадку,
наявний склад цивільного
правопорушення: порушення права
позивача на отримання прибутку від
оренди приміщення; завдання позивачу
збитків у вигляді упущеної вигоди;
причинний зв'язок між протиправними
діями відповідача та завданими
збитками, наявність винної поведінки
відповідача (встановлено рішенням
господарського суду Закарпатської
області від 15.08.2014р. у справі № 5008/1104/2012).

Проте, перевіривши розрахунок
завданих збитків, суд дійшов висновок,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково на суму 40000,00 грн.
за період з 01.12.2012р. по 31.07.2014р., оскільки
згідно додаткової угоди від 01.10.2012р.
позивач і орендар домовились про те, що
за цей період орендна плата становить
66,67 грн. щомісячно і представник
позивача у судовому засіданні
підтвердив сплату цієї суми.

Заперечення відповідача судом не
може бути прийнято до уваги, оскільки,
вони спростовуються рішеннями
господарського суду Закарпатської
області від 07.10.2013р. по справі № 907/240/13
та від 15.08.2014р. по справі № 5008/1104/2012, а
також матеріалами справи.

За правилами ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1660,92 грн. належить покласти на
відповідача, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 35, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2.Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код
НОМЕР_1) на користь СПІЛЬНОГО
УКРАЇНСЬКО-АНГЛІЙСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА
У ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАГІСТРАЛЬ-ІНВЕСТ"
(Київська область, Бориспільський
район, с. Щасливе, вул. Харківське шосе,
1, ) суму 40000,00 грн. (сорок
тисяч грн.) на відшкодування збитків, а
також 1660,92грн. (одну тисячу шістсот
шістдесят грн. 92 коп.) відшкодування
витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 04.11.2014р.

Суддя
Русняк В.С.