ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" листопада 2014 р.Справа № 924/1445/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

суддя Виноградова В.В., розглянувши
матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-виробничий
центр", с. Красносілка
Комінтернівського району Одеської
області

до селянсько-фермерського
господарства ОСОБА_1, м. Городок

про стягнення 81059,18 грн. основного
боргу, 1212,56 грн. 3% річних, 11429,36 грн.
інфляційних втрат, 81059,18 грн. штрафу,
5286,71 грн. пені

за участю представників сторін:

від позивача: Вахтіна Г.М. - за
довіреністю від 16.10.2014 р.

від відповідача: Лаврентюк Л.Є.- за
довіреністю від 23.10.2014 р.

Рішення приймається 03.11.2014 р., оскільки
в судовому засіданні 28.10.2014 р.
оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ст.
85 ГПК України оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

встановив: позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача
81059,28 грн. боргу за поставлений
відповідно до договору купівлі-продажу
№ 04/12-01 СТК від 04.12.2012 р. товар, 1212,56 грн. 3%
річних, 11429,36 грн. інфляційних втрат,
101367,28 грн. штрафу, 5251,99 грн. пені,
посилаючись на умови договору № 04/12-01
СТК від 04.12.2012 р. та положення ст.ст. 11, 525,
526, 530, 611, 625, 629 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 174, 193 Господарського
кодексу України.

Повноважний представник позивача в
судовому засіданні 28.10.2014 р. подав
письмову заяву про зменшення
(збільшення в частині розміру пені)
позовних вимог, в якій просить суд
стягнути з відповідача 81059,18 грн.
боргу, 1212,56 грн. 3% річних, 11429,36 грн.
інфляційних втрат, 81059,18 грн. штрафу,
5286,71 грн. пені.

Статтею 22 ГПК України передбачено, що
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених ст. 5 цього
Кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. Оскільки подана позивачем заява
відповідає вимогам ст. 22 ГПК України,
вона приймається судом.

Відповідач письмового відзиву на позов
не подав, проте повноважний
представник відповідача в судовому
засіданні проти існування заявленого
до стягнення боргу за поставлений
відповідно до договору купівлі-продажу
№ 04/12-01 СТК від 04.12.2012 р. товар не
заперечує. При цьому подав суду
клопотання, в якому просить зменшити
розмір штрафних санкцій у зв'язку з
важким фінансовим становищем
відповідача, сезонним характером
роботи підприємства, складними
кліматичними умовами під час збору
врожаю та частковою проплатою
заборгованості за договором.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Між позивачем (Продавець) та СФГ
„ОСОБА_1." (Покупець) 04.12.2012 р. укладено
договір купівлі-продажу № 04/12-01 СТК
(далі - договір), згідно з р. 1 якого
Продавець зобов'язується передати, а
Покупець зобов'язується прийняти та
сплатити вартість насіннєвого
матеріалу (далі - товар) відповідно до
умов зазначеного договору (додаткових
угод та специфікацій до нього).

В п. 3.1 договору сторони погодили, що
конкретний асортимент, кількість, ціна,
загальна сума, строк поставки та умови
оплати товару наводяться в
специфікаціях до договору.
Специфікації є невід'ємною частиною
договору. Ціна товару встановлюється
за домовленістю сторін.

Умови оплати товару, порядок та строки
здійснення платежів зазначаються у
специфікаціях до договору (п.4.1
договору).

Відповідно до п. 5.1 договору право
власності на товар переходить до
Покупця в момент одержання ним товару,
супровідних документів та підписання
накладних на передачу товару.

У п. 6.1 договору зазначено, що у випадку
порушення Покупцем термінів оплати він
оплачує Продавцю неустойку у вигляді
пені у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від своєчасно неоплаченої
суми заборгованості за кожний день
прострочення оплати та штрафну санкцію
у розмірі, наведеному у специфікаціях
до договору.

Договір підписано та скріплено
печатками сторін.

04.12.2012 р. сторонами договору складено,
підписано та скріплено печатками
специфікацію № 1, в якій визначено
перелік товарів, що постачаються
Продавцем (а саме: соняшник "Рімі";
кукурудза нас. "Дніпровська-257"), їх ціну,
кількість, загальну вартість, розмір
попередньої оплати та узгоджено строк
поставки товарів. Також сторони
домовились, що Покупець повинен в строк
до дати поставки товару перерахувати
на поточний рахунок Продавця суму
попередньої оплати у розмірі,
вказаному у специфікації, а на залишок
заборгованості Продавець надає
Покупцю товарний кредит з відстрочкою
платежу. Сторони погодили, що 20%
сплачується до 05 грудня 2012 р., 40% - до 20
липня 2013 р., 40% -до 30 вересня 2013 р. (п. 1
специфікації № 1 від 04.12.2012 р.). Штрафна
санкція за порушення покупцем термінів
оплати встановлена у розмірі 91037,00 грн.
(п. 3 специфікації № 1 від 04.12.2012 р.).

01.03.2013 р. сторони склали до договору
специфікацію № 2, в якій домовились про
поставку кукурудзи насіннєвої в
кількості 30 п.о., узгодили строк
поставки товарів та умови оплати
товару. Зокрема, на залишок
заборгованості Продавець надає
Покупцю товарний кредит з відстрочкою
платежу. Сторонами узгоджено , що 20%
сплачується до 11 березня 2013 р., 40% - до 20
липня 2013 р., 40% -до 30 вересня 2013 р. (п. 1
специфікації № 2 від 01.03.2013 р.). Штрафна
санкція за порушення покупцем термінів
оплати встановлена у розмірі 48330,00 грн.
(п. 3 специфікації № 2 від 01.03.2013 р.).
Зазначена специфікація підписана та
скріплена печатками сторін.

22.03.2014р. позивач поставив відповідачу 45
пос.од. соняшника „Рімі" (частина
товарів, визначених специфікацією № 1
від 04.12.2012 р.) на загальну суму 53037,28 грн.,
30 пос.од. кукурудзи насіннєвої (товар,
визначений специфікацією № 2 від 01.03.2013
р.) на загальну суму 48330,00 грн., що
підтверджується відповідно
видатковими накладними від 22.03.2013р. №
13030160 та 13030161, довіреністю серії НБІ №
486381 від 21.03.2013 р. на ОСОБА_1 та
товарно-транспортною накладною БЗС №
007868 від 22.03.2013р.

Таким чином, позивач поставив
відповідачу, а відповідач прийняв від
позивача товар на загальну суму 101367,28
грн.

Проте відповідач здійснив оплату
отриманого товару лише частково. Так,
за отриману частину товару,
передбаченого специфікацією № 1 від
04.12.2012 р., відповідач сплатив 07.12.2012 р.
кошти в сумі 18208,00 грн. (виписка про рух
коштів за 07.12.2012 р.), утворивши
заборгованість в розмірі 34829,28 грн. За
товар, визначений специфікацією № 2 від
01.03.2013 р., відповідач сплатив позивачу
12.03.2013 р. кошти в сумі 2100,00 грн. (виписка
про рух коштів за 12.03.2013 р.), утворивши
заборгованість в розмірі 46230,00 грн.

Всього за поставлений товар відповідач
сплатив позивачу лише 20308,00 грн., що
також відображено в підписаному
сторонами акті звірки
взаєморозрахунків станом на 12.08.2013 р. В
результаті часткової оплати
поставленого товару за договором
відповідач заборгував позивачу 81059,28
грн.

Позивач звернувся до відповідача з
претензією № 758 від 16.12.2013р., в якій
вимагав, зокрема, сплатити 244 108,76 грн.
загальної суми заборгованості за
договором.

Відповідач відповіді на претензію не
надав, заборгованості не сплатив, тому
позивач звернувся до суду із позовом,
враховуючи заяву від 28.10.2014 р., про
стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 180046,99 грн., з
яких 81059,18 грн. основного боргу, 1212,56 грн.
3% річних, 11429,36 грн. інфляційних втрат,
81059,18 грн. штрафу, 5286,71 грн. пені.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх
у сукупності, суд до уваги бере таке:

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175
Господарського кодексу України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК
України вбачається, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України та ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено
свободу договору, тобто, відповідно до
ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, між
сторонами 04.12.2012 р. укладено договір
купівлі-продажу № 04/12-01 СТК, згідно
з р. 1 якого позивач зобов'язувався
передати, а відповідач - прийняти та
сплатити вартість товару відповідно до
умов договору (додаткових угод та
специфікацій до нього).

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань або їх зміна не
допускається.

Судом встановлено, що на виконання
договору № 04/12-01 СТК від 04.12.2012 р.
позивач передав відповідачу товар на
загальну суму 101367,28 грн., що
підтверджується підписаними сторонами
видатковими накладними № 13030160 та №
13030161 від 22.03.2013 р., товарно-транспортною
накладною БЗС № 007868 від 22.03.2013 р. Однак,
відповідач свої зобов'язання з оплати
поставленого товару виконав частково,
утворивши заборгованість в сумі 81059,28
грн., що не заперечується відповідачем.
Доказів про сплату зазначених коштів
суду не подано. Тобто відповідач не
виконав зобов'язань перед позивачем
належним чином, порушивши умови,
визначені договором.

Отже, враховуючи вищезазначене,
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 81059,18 грн. основного боргу
заявлені правомірно та підлягають
задоволенню.

Позивач також просить стягнути з
відповідача 1212,56 грн. 3% річних і 11429,36
грн. інфляційних втрат згідно поданих
розрахунків.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд, перевіривши розмір заявлених
позивачем інфляційних втрат за жовтень
2013 р. - серпень 2014 р. в сумі 11429,36 грн. та 3%
річних в розмірі 1212,56 грн., вважає їх
правильними та обгрунтованими, а тому
позовні вимоги щодо стягнення 3% річних
в сумі 1212,56 грн. та 11429,36 грн. інфляційних
втрат підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення з
відповідача, враховуючи заяву від
28.10.2014 р., 81059,18 грн. штрафу, а також 5286,71
грн. пені згідно поданого розрахунку.

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання),
стаття 610 ЦК України визначає як
порушення зобов'язання.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України,
п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі
порушення правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Частиною другою ст. 551 ЦК України
передбачено, якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторонами в п. 6.3 договору визначено, що
у випадку порушення Покупцем термінів
оплати він оплачує Продавцю неустойку
у вигляді пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від своєчасно
неоплаченої суми заборгованості за
кожний день прострочення оплати та
штрафну санкцію у розмірі, наведеному у
специфікаціях до договору. Згідно п. 3.1
договору специфікації є невід'ємною
його частиною.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Проаналізувавши поданий позивачем
розрахунок пені (уточнений), суд
доходить висновку, що позивачем
правомірно, в межах можливих
нарахувань, заявлено до стягнення 5286,71
грн. пені.

В пункті 3 специфікації № 1 від 04.12.2012 р.
та специфікації № 2 від 01.03.2013 р.
визначено штрафну санкцію за
порушення покупцем термінів оплати
відповідно - у розмірі 91037,00 грн. та 48330,00
грн. Разом за зазначеними
специфікаціями штрафна санкція
становить 139367,00 грн. Проте позивач,
користуючись наданим йому ст. 22 ГПК
України правом, зменшив розмір
заявленого до стягнення штрафу до 81059,18
грн.

Вимога позивача щодо стягнення
зазначеного штрафу обґрунтована
умовами договору, не суперечить
законодавству, а тому є правомірною.

Доказів, які б спростовували заявлені
позовні вимоги, суду не подано.

Водночас, приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК
України та ст. 233 ГК України
встановлено, що господарський суд має
право зменшити розмір неустойки
(штрафу, пені), якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно зі збитками кредитора. При
цьому, таке право суд реалізує як за
клопотанням сторони, так і за власною
ініціативою.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3
ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи подану відповідачем заяву
про зменшення штрафних санкцій у
зв'язку з важким фінансовим становищем
та труднощами, пов'язаними з сезонним
характером роботи, зважаючи на
обставини справи, зокрема, на часткову
оплату поставленого позивачем товару,
забезпечення позивачем виконання
зобов'язання пенею та штрафом, захист
свого майнового права та інтересу
інфляційними нарахуваннями та
процентами річних, суд доходить
висновку, що розміри штрафної санкції
та пені, що підлягають стягненню з
відповідача, неспіврозмірні з
наслідками порушення зобов'язання
відповідачем, тому їх необхідно
зменшити згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК
України.

Так, суд зменшує розмір пені, що
підлягає стягненню з відповідача, на 50%
і відповідно стягує 2643,36 грн. При цьому,
беручи до уваги те, що відповідачем в
ході судового розгляду справи
самостійно зменшено заявлену до
стягнення суму штрафу, суд вважає за
необхідне зменшити розмір штрафу на 30%,
тобто стягнути з відповідача штраф у
розмірі 56741,43 грн.

У зв'язку з цим у позові в частині
стягнення 24317,75 грн. штрафу та 2643,35 грн.
пені необхідно відмовити.

Враховуючи вищенаведене, положення ст.
33 ГПК України, в силу яких кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, а
саме: в частині стягнення з відповідача
81059,18 грн. основного боргу, 1212,56 грн. 3%
річних, 11429,36 грн. інфляційних втрат,
56741,43 грн. штрафу, 2643,36 грн. пені. В решті
позову - в частині стягнення 24317,75
грн. штрафу та 2643,35 грн. пені суд
відмовляє.

Відповідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача. При цьому
судом враховуються положення п. 4.3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України",
згідно з якими у разі, коли
господарський суд на підставі пункту 3
статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки
(штрафу, пені), витрати позивача,
пов'язані зі сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 22, 32, 33, 44, 49, 82, 83, 85,
115, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-виробничий
центр", с. Красносілка
Комінтернівського району Одеської
області до селянсько-фермерського
господарства ОСОБА_1,

м. Городок про стягнення 81059,18 грн.
основного боргу, 1212,56 грн. 3% річних, 11429,36
грн. інфляційних втрат, 81059,18 грн.
штрафу, 5286,71 грн. пені задовольнити
частково.

Стягнути з селянсько-фермерського
господарства ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (код
НОМЕР_1) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агро-виробничий центр", 67560, Одеська
область, Комінтернівський район, с.
Красносілка, вул. Садова, буд. 150-А (код
31622177) 81059,18 грн. (вісімдесят одна тисяча
п'ятдесят дев'ять гривень 18 коп.)
основного боргу, 1212,56 грн. (одна тисяча
двісті дванадцять гривень 56 коп.) 3%
річних, 11429,36 грн. (одинадцять тисяч
чотириста двадцять дев'ять гривень 36
коп.) інфляційних втрат, 56741,43 грн.
(п'ятдесят шість тисяч сімсот сорок
одна гривня 43 коп.) штрафу, 2643,36 грн. (дві
тисячі шістсот сорок три гривні 36 коп.)
пені, 3600,94 грн. (три тисячі шістсот
гривень 94 коп.) витрат на оплату
судового збору.

Видати наказ.

В позові в частині стягнення 24317,75 грн.
штрафу та 2643,35 грн. пені відмовити.

Повне рішення складено 05.11.2014 року

Суддя
В.В. Виноградова

Віддрук. 4 прим.: 1 - до справи; 2, 3 -
позивачу (65031, м. Одеса, вул.
М.Грушевського, 39е; 67560, Одеська обл.,
Комінтернівський р-н, с. Красносілка,
вул. Садова, 150а); 4 - відповідачу.