м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19284/14 20.10.14

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця"

до 1) Державної служби України з
надзвичайних ситуацій

2) Державної казначейська служба
України

про відшкодування збитків 75 653,86 грн.

Представники сторін:

від позивача: Янковська І.М. -
представник за довіреністю № НЮ-9 від
01.01.2014 року;

від відповідача-1: Лябах О.О. -
представник за довіреністю № 01-9938/08 від
28.07.2014 року.

від відповідача-2: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" до Державної
служби України з надзвичайних
ситуацій, Державної казначейською
службою України про відшкодування
збитків 75 653,86 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що внаслідок вчинення
ДСНС України дій, які визнані
протиправними згідно постанови
адміністративного суду від 22.10.2010 у
справі №2а-5371/10/1370, Львівській
залізниці з вини ДСНС України
заподіяні збитки в сумі 75 653,86 грн., які
складаються з витрат, які понесла
Львівська залізниця у зв'язку з оплатою
виконаних на підставі укладених
договорів робіт, необхідних для
оформлення відповідно вимог
законодавства України, що діяло на
момент протиправної відмови 27.04.2010
погодження відповідачем-1 документації
на списання непридатних для подальшого
використання за призначенням захисних
споруд цивільної оборони №48024, №72005,
№65033, №27657, №24801, №24805 робіт і подачі її
відповідачу-1 на погодження.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 15.09.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
06.10.2014 року.

06.10.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва позивач подав документи на
виконання вимог ухвали суду від 15.09.2014
року, відповідач 1 - відзив на позовну
заяву.

В судове засідання 06.10.2014 року
представник відповідача не з'явився,
вимоги ухвали суду від 15.09.2014 року не
виконав, про поважні причини неявки суд
не повідомив хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
рекомендованим повідомлення про
вручення поштового відправлення№011.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 06.10.2014 року розгляд справи
відкладено на 20.10.2014 року.

20.10.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва відповідач 1 подав доповнення до
відзиву на позовну заяву.

В судове засідання 20.10.2014 року
представник відповідача-2 не з'явився,
вимоги ухвали суду від 15.09.2014 року не
виконав, про поважні причини неявки суд
не повідомив хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
рекомендованим повідомлення про
вручення поштового відправлення№010.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Представник відповідача 1 заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача 1, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню.

Міністерство України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи відмовило
Державному територіально-галузевому
об'єднанню «Львівська залізниця»
листом від 27.04.2010 № 02-5082/163 у погодженні
документації залізниці на списання
непридатних для подальшого
використання за призначенням захисних
споруд цивільної оборони №48024, №72005,
№65033, №27657, №24801, №24805.

Указом Президента України від 24.12.2012
№726/2012 «Про деякі заходи оптимізації
системи центральних органів
виконавчої влади» утворено Державну
службу України з надзвичайних ситуацій
шляхом реорганізації Міністерства
надзвичайних ситуацій України.

Відповідно до Указу Президента України
від 16.01.2013 № 20/2013 «Про деякі питання
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій» Державна
служба України з надзвичайних ситуацій
є правонаступником Міністерства
надзвичайних ситуацій України та
Державної інспекції техногенної
безпеки України, що реорганізовуються.

У зв'язку з вищезазначеною відмовою
позивач звернувся до
адміністративного суду.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22.10.2010 року
у справі №2а-5371/10/1370, позов задоволено
частково, визнано протиправними дії
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи по відмові у
погодженні Державному
територіально-галузевому об'єднанню
«Львівська залізниця» документації з
підстав, викладених у листі №02-5082/163 від
27.04.2010 року.

Зобов'язано Міністерство України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
повторно розглянути документацію на
списання непридатних для подальшого
використання за призначенням захисних
споруд цивільної оборони №48024, №72005,
№65033, №27657, №24801, №24805 та прийняти
рішення в порядку визначеному чинним
законодавством. У задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2013 року
у справі 36585/10, апеляційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об'єднанню «Львівська залізниця»
задоволена, постанова Львівського
окружного адміністративного суду від
22.10.2010 року у справі №2а-5371/10/1370
скасована та прийнята нова постанова,
якою позовні вимоги задоволені.
Визнано протиправними дії
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи по відмові у
погодженні Державному
територіально-галузевому об'єднанню
«Львівська залізниця» документації з
підстав, викладених у листі №02-5082/163 від
27.04.2010 року.

Зобов'язано Міністерство України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
погодити документацію Державному
територіально-галузевому об'єднанню
«Львівська залізниця» на списання
непридатних для подальшого
використання за призначенням захисних
споруд цивільної оборони №48024, №72005,
№65033, №27657, №24801, №24805.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19.03.2014 року у справі
№К/800/30722/13 касаційну скаргу
Міністерство України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи задоволено.
Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2013 року
скасовано. Постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
22.10.2010 року залишено в силі.

Спір у справі виник, у зв'язку з тим, що
на думку позивача, внаслідок вчинення
ДСНС України дій, які визнані
протиправними згідно постанови
адміністративного суду від 22.10.2010 у
справі № 2а-5371/10/1370, Львівській
залізниці з вини ДСНС України
заподіяні збитки в сумі 75 653,86 грн., які
складаються з витрат, які понесла
Львівська залізниця у зв'язку з оплатою
виконаних на підставі укладених
договорів робіт, необхідних для
оформлення відповідно вимог
законодавства України, що діяло на
момент протиправної відмови 27.04.2010
погодження відповідачем-1 документації
на списання непридатних для подальшого
використання за призначенням захисних
споруд цивільної оборони №48024, №72005,
№65033, №27657, №24801, №24805 робіт і подачі її
відповідачу-1 на погодження.

З ухвали Вищого адміністративного суду
України від 19.03.2014 року у справі
№К/800/30722/13 вбачається, що листом від 07
квітня 2010 року № Н-10/1001 позивач
звернувся до відповідача-1 про
вирішення питання погодження
документації на списання з обліку МНС
України шістьох непридатних для
подальшого використання за
призначенням захисних споруд.

Разом із вказаним листом на адресу
відповідача скеровано документацію на
наступні непридатні для використання
споруди цивільної оборони:

- сховище № 48024, що знаходиться на
балансі відокремленого підрозділу
«Служба матеріально-технічного
постачання» ДТГО «Львівська
залізниця» за адресою: Львівська
область, м. Львів, вул. Широка,2;

- сховище № 72005, що знаходиться на
балансі відокремленого підрозділу
«Управління будівельно-монтажних
робіт і цивільних споруд №2» ДТГО
«Львівська залізниця» за адресою:
Тернопільська область, м. Тернопіль,
вул. Бродівська, 32в;

- сховище № 65033, що знаходиться на
балансі відокремленого підрозділу
«Управління будівельно-монтажних
робіт і цивільних споруд №3» ДТГО
«Львівська залізниця» за адресою:
Рівненська область, м. Рівне, вул.
Кіквідзе, 10в;

- сховище № 27657, що знаходиться на
балансі відокремленого підрозділу
«Європейське транспортно-експедиційне
відділення» ДТГО «Львівська
залізниця» за адресою: Закарпатська
область, м. Чоп, вул. Берег, 93;

- сховище 24801, що знаходиться на балансі
відокремленого підрозділу «Станція
Батьово» ДТГО «Львівська залізниця» за
адресою: Закарпатська область, смт.
Батьово, вул. Колійна,5;

- сховище 24805, що знаходиться на балансі
відокремленого підрозділу «Станція
Батьово» ДТГО «Львівська залізниця» за
адресою: Закарпатська область, смт.
Батьово, вул. Терешкової, 646 (сторінка 3
ухвали ВАСУ).

Відповідач-1 листом від 27 квітня 2010 року
повідомив позивача про розгляд поданої
на списання вищевказаних споруд
цивільної оборони документації,
зазначивши, що подані для опрацювання
документи не відповідають вимогам
Інструкції про порядок списання
непридатних захисних споруд цивільної
оборони, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 08
квітня 1999 року №567. Також відповідачем-1
вказано про доцільність проведення
незалежної експертизи щодо визначення
технічного стану сховищ, для чого
позивачу рекомендовано звернутись до
Науково-дослідного інституту
будівельного виробництва, а з
врахуванням результатів такої
експертизи відповідач повернеться до
розгляду порушеного питання.

Як встановлено пунктом 3 Інструкції №
567, висновки щодо стану захисної
споруди і доцільності проведення
відновних робіт видаються
представником проектної організації
на підставі результатів її
безпосереднього огляду, технічних
випробувань елементів будівельних
конструкцій неруйнівними методами
контролю та інженерних розрахунків.
Визначення міцнісних характеристик
основних захисних і несучих
будівельних конструкцій проводить
проектна організація, яка розробляла
проектно-кошторисну документацію
захисної споруди, що списується, або
підприємство, яке має ліцензію на
проведення таких робіт.

Пунктом 8 Інструкції № 567
передбачається додання до акту про
стан захисної споруди висновку
проектної організації про стан
захисної споруди з техніко-економічним
обґрунтуванням щодо недоцільності
його відновлення, підтверджений
інженерними розрахунками.

Вимоги до вказаного висновку
встановлено Правилами обстежень,
оцінки технічного стану та
паспортизації виробничих будівель і
споруд, затверджених наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України та Держнаглядохоронпраці
України від 27 листопада 1997 року № 32/288,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 06 липня 1998 року за № 423/2863, та
Правилами обстеження технічного стану
захисних споруд цивільного захисту
(цивільної оборони), затверджених
наказом МНС, Мінрегіонбуду від 21 грудня
2009 року № 868/613, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 27 лютого
2010 року за № 194/17489.

Відповідно до п.4.4 розділу IV Правил
обстеження технічного стану захисних
споруд цивільного захисту (цивільної
оборони) техніко-економічне
обґрунтування доцільності відновлення
захисної споруди розробляється, якщо
несучі будівельні конструкції:

втратили свої властивості та мають
фізичний знос більше ніж 60%, а

загальний знос захисної споруди
перевищує 50%.

Згідно п.4.7 розділу IV вказаних Правил
критерієм недоцільності відновлення
захисної споруди є умова, що вартість
відновлювальних робіт перевищує
вартість нового будівництва типової
захисної споруди з відповідними
технічними характеристиками або
вартість робіт, необхідних для
пристосування існуючих споруд
(приміщень) під захисну споруду того
самого класу (групи).

Отже, належним доказом того, що захисні
споруди стали непридатними для
експлуатації є висновок проектної
організації про стан захисної споруди
з техніко-економічним обґрунтуванням
щодо недоцільності його відновлення,
підтверджений інженерними
розрахунками.

Лише сам факт внесення споруд до
Реєстру аварійно-небезпечних об'єктів
не є належним доказом того, що захисні
споруди є непридатними до
експлуатації.

Таким чином, Вищий адміністративний
суд України в ухвалі від 19.03.2014 року
К/800/30722/13 зазначив, що надані позивачем
документації на списання захисних
споруд висновки проектних організацій
про стан споруд не містять відомостей,
передбачених п.п.4.4, 4.7 розділу IV Правил
обстеження технічного стану захисних
споруд цивільного захисту (цивільної
оборони), а саме щодо фізичного зносу та
співвідношення вартості
відновлювальних робіт до вартості
нового будівництва типової захисної
споруди.

Крім того, вищезазначеним рішенням
адміністративної справи не
встановлені факти нанесення
відповідачем 1 позивачу збитків.

Відповідно до ч.1 статті 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1173 ЦК України, шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Частинами 1 та 2 статті 22 ЦК України
передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Тобто, притягнення до
цивільно-правової відповідальності
можливо лише при наявності певних,
передбачених законом умов. Їх
сукупність утворює склад цивільного
правопорушення, який і є підставою
цивільно-правової відповідальності.
Застосування відповідальності у
вигляді відшкодування збитків можливе
за наявності усіх елементів складу
цивільного правопорушення, а саме:
протиправної поведінки, наявності
збитків, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою і збитками, і
вини.

Зобов'язання відповідача-1 повторно
розглянути документацію позивача
передбачає подання з боку позивача
всіх необхідних документів, включаючи
висновок проектної організації про
стан захисної споруди, за які ним
сплачені кошти.

Тобто, з метою списання своїх захисних
споруд позивач здійснив витрати, які
необхідні для складання документації.
Без надання зазначених документів
розгляд питання щодо списання захисних
споруд взагалі був би неможливий.

У зв'язку з чим, суд вважає, що
вищезазначені витрати не є збитками.

Відповідно до ч.1 статті 1 ГПК України
аідприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Проте, як встановлено судом, позивач,
всупереч наведених норм, не надав
доказів наявності усіх елементів
складу цивільного правопорушення, а
саме: протиправної поведінки
відповідача, збитків, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
відповідача та збитками та вини
відповідача в ненаданні погодження.

Враховуючи вищенаведене та беручи до
уваги те, що позивачем не доведено
правомірності своє позиції, тому
вимоги позивача є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволення.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 13.11.2014 року.

Суддя
С.М. Мудрий