КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р. Справа№ 925/1060/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі:
Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (підприємець) ,
ОСОБА_3 ( адвокат за договором №10-06-14
від 10.06.2014 року)

від відповідача: Стоянов О.М.( за
довіреністю від 02.07.2014 року)

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 19.08.2014р.

у справі № 925/1060/14 (Суддя: Довгань К.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Білозірської сільської ради

про стягнення 81615,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року позивач звернувся до
Господарського суду Черкаської
області з позовною заявою до
відповідача про стягнення 81615,99 грн. з
яких: 45608,97 інфляційних та 36007,02 грн. 3%
річних.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 19.08.2014 року у
справі №925/1060/14 позовні вимоги
задоволено частково: стягнуто з
відповідача на користь позивача 1666,08
грн. річних. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої
інстанції зазначив, що відповідачем не
були виконанні обов'язки щодо оплати
вартості виконаних позивачем робіт, а
обов'язок відповідача щодо оплати
вартості виконаних позивачем робіт
виник після отримання ним вимоги, тобто
з 17.03.2013 року, що підтверджено рішенням
господарського суду Черкаської
області від 25.04.2013 року.

Не погоджуючись з рішенням суду,
фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Черкаської області від 19.08.2014р. по
справі №925/1060/14, та прийняти нове
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги вказав на те, що
відповідач тривалий час , а саме з 2003
року , не виконував зобов'язання щодо
оплати вартості виконаних позивачем
робіт. Посилаючись на ст. 625 ЦК України
просив стягнути з відповідача
інфляційні та три відсотки річних за
період з вересня 2003 року по серпень 2013
року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.09.2014 року
було прийнято до провадження
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 та призначено
справу № 925/1060/14 до розгляду на 14.10.2014
р.

06.10.2014 через відділ документального
забезпечення суду від представника
відповідача надійшов відзив на
апеляційну скаргу.

14.10.2014р. представник відповідача у
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, як
свідчать матеріали справи, про час та
місце розгляду справи всі представники
були повідомлені належним чином.
Колегією суддів було відкладено
розгляд справи на 04.11.2014 рік.

28.10.2014 року через відділ
документального забезпечення суду від
представника позивача надійшли
додаткові пояснення до апеляційної
скарги.

В судовому засіданні 04.11.2014 року
представник позивача підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив її
задовольнити.

Представник відповідача вказав , що
рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, підстави
для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши письмові докази, долучені
до матеріалів справи, виходячи з вимог
чинного законодавства, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
у серпні 2003 року фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2, за замовленням
Білозірської сільської ради
Черкаського району Черкаської області
було виконано підрядні роботи з
реконструкції площі біля будинку
культури в с. Білозір'я, Черкаський
район, Черкаська область (укладання
асфальту), на загальну суму 133359,60 грн.
У формі єдиного документу договір
не укладався. Правовідносини, які
склалися між сторонами, містять ознаки
договору підряду.

Вказані роботи виконані належним
чином, що підтверджується підписанням
сторонами акту приймання виконаних
підрядних робіт за серпень 2003 року від
22.08.2003 за формою КБ-2в, довідки про
вартість виконаних підрядних робіт за
серпень 2003 року від 22.08.2003 за формою
КБ-3.(а.с.9-12).

З матеріалів справи вбачається, що
06.03.2013 року відповідачу було надіслано
цінним листом вимогу щодо сплати
грошових коштів від 06 березня 2013 року
за №1 (а.с.51)

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами рішенням
господарського суду Черкаської
області від 25.04.2013 по справі № 925/404/13, що
набрало законної сили, за позовом
ОСОБА_2 до Білозірської сільської ради
про стягнення 133359,60 грн. позов
задоволено. (а.с.24) За вказаним судовим
рішенням борг відповідачем сплачено в
серпні 2013 року в межах відкритого
виконавчого провадження.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що оскільки
господарським судом Черкаської
області у справі №925/404/13 встановлено,
що обов'язок відповідача щодо оплати
вартості виконаних позивачем робіт
виник після отримання ним вимоги
останнього, тобто 17.03.2013 р. та
зазначив,що позивачем невірно
розраховано суму позову, а саме без
врахування строку, з якого у нього
виникло право вимагати сплату боргу.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
зважаючи на наступне.

Відповідно ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до положень ст.ст. 231, 232 ГК
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором. Нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що з урахуванням
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів встановлених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 12 грудня 2007 року N 1149 "Про
затвердження нормативів і нормативних
строків пересилання поштових
відправлень та поштових переказів",
повинен був повністю розрахуватися за
виконані роботи не пізніше 17 березня 2013
року, оскільки претензію, як було
встановлено рішенням господарського
суду Черкаської області від 25 квітня 2013
у справі № 92540413 та яке має преюдиційний
характер на підставі ст. 35 ГПК України
для вирішення даного спору, було
направлено позивачем лише 06 березня 2013
року.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що господарсько-правові відносини
склалися на підставі укладеного у
спрощений спосіб договору підряду.
Відповідач не виконав свого обов'язку
щодо оплати вартості виконаних
позивачем та прийняти відповідачем
робіт. Обов'язок оплатити ці роботи
виник у відповідача 17.03.2013 р. після
отримання письмової вимоги позивача.

Необґрунтованими є доводи апелянта про
те, що відповідачем було порушено
договірні зобов'язання ще з 2003 року,
отже з відповідача слід стягнути
інфляційні та річні за період з 2004р. по
2012 р., оскільки саме з 17.03.2013 року, з
моменту пред'явлення вимоги про сплату
боргу за виконанні роботи, позивач
вправі вимагати від відповідача сплати
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок
суду першої інстанції, дійшла висновку,
що він є вірним, судом першої інстанції
правомірно було задоволено позовні
вимоги, щодо стягнення з відповідача на
користь позивача, за період
березень-липень 2013 р. 3% річних в
розмірі1666,08 грн., втрати від інфляції
відсутні.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду з огляду на
вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі,
апеляційний суд робить висновок, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
доказам по справі та виніс законне
обґрунтоване рішення, яке відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що скаржник не довів
обґрунтованість своєї апеляційної
скарги, докази на підтвердження своїх
вимог суду не надав, апеляційний суд
погоджується із рішенням
господарського суду Черкаської
області від 19.08.2014 року у справі №
925/1060/14, отже підстав для його
скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення
господарського суду Черкаської
області від 19.08.2014 року у справі №
925/1060/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Черкаської області від 19.08.2014 року у
справі № 925/1060/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/1060/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.А. Руденко

Судді
Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко