м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Фізичної особи -
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Парадіс Сервіс»
про стягнення 5 857,20 грн.
Суддя Ломака В.С.
Представники сторін:
від позивача: ОСОБА_2 за
довіреністю № 1099 від 23.09.2014 р.;
від відповідача: Риженко О.С. за
довіреністю б/н від 01.09.2014 р.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Парадіс Сервіс»
(далі - відповідач) про стягнення 5 596,37
грн., з яких 4 772,40 грн. основного боргу,
674,91 грн. інфляційних втрат та 149,06 грн. 3%
річних. Крім того, позивач просить
стягнути з відповідача витрати на
сплату судового збору у розмірі 1 827,00
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що відповідно до
укладеного між сторонами у спрощений
спосіб договору він поставив
відповідачу товар, який останнім не був
оплачений в повному обсязі, внаслідок
чого у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем.
Враховуючи зазначене, позивач вирішив
звернутись до суду за захистом своїх
прав та законних інтересів.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 02.10.2014 р. порушено провадження
розгляду на 21.10.2014 р.
20.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшла заява про збільшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої він просить стягнути з
відповідача 5 857, 20 грн., в тому числі 4
772,40 грн. основного боргу, 811, 79 грн.
інфляційних втрат та 273, 01 грн. 3% річних.
21.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представниками позивача та
відповідача подані клопотання про
відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні 21.10.2014 р. судом на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України було
оголошено перерву до 04.11.2014 р.
У судовому засіданні 04.11.2014 р. від
представника відповідача надійшли
письмові заперечення на позов, в яких
він вказує на те, що позивач не
пред'являв йому вимогу про оплату
поставленого товару в порядку ст. 530 ЦК
України, у зв'язку з чим, на його думку,
строк виконання такого зобов'язання ще
У судовому засіданні 04.11.2014 р. судом
було прийнято до розгляду заяву
позивача про збільшення розміру
позовних вимог, у зв'язку з чим позовні
вимоги розглядаються в означеній
редакції, відповідно має місце нова
У судовому засіданні 04.11.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -
Як вбачається з матеріалів справи на
підставі домовленостей між позивачем
(постачальник) та відповідачем
(платник, покупець) було укладено у
спрощений спосіб договір поставки
Так, відповідно до пояснень позивача,
до нього звернувся відповідач із
проханням поставити йому товар на суму
Враховуючи зазначене, позивач виставив
відповідачу рахунок № 0000022 від 24.10.2013 р.
на суму 4 772,40 грн. для здійснення оплати
товару та на підставі видаткової
накладної № РН-0000041 від 23.11.2012 р.
здійснив поставку замовленої
В свою чергу, відповідач отриманий
товар не оплатив, внаслідок чого за ним
утворилась заборгованість в сумі 4 772,40
З огляду на те, що відповідач в
добровільному порядку так і не
розрахувався за поставлений позивачем
товар, останній вирішив звернутись до
суду за захистом своїх прав та
охоронюваних законом інтересів.
Під час розгляду даного спору
відповідач проти його задоволення
заперечує, посилаючись, зокрема, на те,
що позивач не направляв відповідачу
вимоги про оплату товару в порядку ст.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки;
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч. 2 ст. 205 Цивільного
кодексу України правочин, для якого
законом не встановлена обов'язкова
письмова форма, вважається вчиненим,
якщо поведінка сторін засвідчує їхню
волю до настання відповідних правових
Договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом (ч. 1 ст. 639
Цивільного кодексу України).
За загальним правилом відповідно до ст.
208 Цивільного кодексуУкраїни
правочини між юридичними особами
належить вчиняти у письмовій формі.
При цьому, відповідно до ст. 207
Цивільного кодексу України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
Також, згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.
Згідно зі ст. 640 Цивільного кодексу
України договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції.
Якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640
Цивільного кодексу України).
У свою чергу, відповідно до ст. 641
Цивільного кодексу України пропозицію
укласти договір (оферту) може зробити
кожна із сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати
намір особи, яка її зробила, вважати
себе зобов'язаною у разі її прийняття.
Реклама або інші пропозиції,
адресовані невизначеному колу осіб, є
запрошенням робити пропозиції укласти
договір, якщо інше не вказано у рекламі
або інших пропозиціях.
Згідно з приписами ст. 642 Цивільного
кодексу України відповідь особи, якій
адресована пропозиція укласти договір,
про її прийняття (акцепт) повинна бути
повною і безумовною. Якщо особа, яка
одержала пропозицію укласти договір, у
межах строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (відвантажила товари,
надала послуги, виконала роботи,
сплатила відповідну суму грошей тощо),
яка засвідчує її бажання укласти
договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом.
Оскільки надані до матеріалів справи
видаткова накладна та рахунок-фактура
щодо поставки товару містить його
найменування, кількість та ціну, слід
дійти висновку, що між сторонами в цій
частині мало місце укладення правочину
на поставку товару у спрощений спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного
Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого господарського суду України
«Про практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р., якщо інше
не встановлено укладеним сторонами
договором або актом цивільного
законодавства, перебіг строку
виконання грошового зобов'язання, яке
виникло на підставі договору
купівлі-продажу, починається з моменту
прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
і положення частини другої статті 530
названого Кодексу, в якій ідеться про
строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
При цьому, в п. 1.7 Постанови Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» зазначається, що
нормою ст. 530 ЦК України передбачено,
між іншим, можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу.
Враховуючи зазначене, суд відхиляє
доводи відповідача відносно того, що
строк оплати поставленого йому
позивачем товару ще не настав.
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних
випадках ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
Оскільки відповідач прийняв замовлені
ним товари, однак в обумовлені законом
строки не сплатив позивачеві повністю
їх вартості, відповідний борг, який
існує на момент розгляду справи в суді,
має бути стягнутий з нього в судовому
Крім того, позивачем також заявлені
вимоги про стягнення з відповідача 3%
річних в сумі 273, 01 грн., нарахованих за
період з 24.11.2012 р. по 20.10.2014 р., а також
інфляційних втрат в сумі 811, 79 грн. за
період з грудня 2012 року по вересень 2014
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлено договором або
Згідно з п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
Перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3% річних в сумі 273, 01 грн., суд
вважає його вірним, а вимоги позивача в
цій частині обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.
Що стосується заявлених позивачем
вимог в частині стягнення інфляційних
втрат у розмірі 811, 79 грн. слід зазначити
Основною метою визначення інфляційних
втрат є встановлення розміру
компенсації, яку боржник зобов'язаний в
порядку ст. 625 ЦК України сплатити
кредитору для усунення наслідків
знецінення грошових коштів, що не були
вчасно повернуті внаслідок порушення
грошового зобов'язання.
Індекси споживчих цін (індекси
інфляції), які є показниками загального
рівня інфляції в економіці,
розраховуються в цілому за місяць, а не
на конкретні дати. Встановлено, що вони
розраховуються Державним комітетом
статистики України щомісячно та
публікуються в наступному за звітним
Оскільки індекси інфляції є саме
коефіцієнтами, призначенням яких є
переведення розміру заборгованості у
реальну величину грошових коштів з
урахуванням знецінення первинної суми,
такі інфляційні втрати не можуть бути
розраховані за певну кількість днів
прострочення, так як їх розмір не
відповідатиме реальній величині
знецінення грошових коштів, що існував
у певний період протягом місяця, а не на
конкретну дату чи за декілька днів.
Згідно з Листом Державного комітету
статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 р.
також не має практичного застосування
середньоденний індекс інфляції, що
може бути розрахований за формулою
середньої геометричної незваженої
(корінь з місячного індексу в 31 (30)
степені). Так, він вказує лише на темп
приросту цін за 1 день та не є
показником реальної величини
знецінення грошових коштів кредитора
за період прострочення боржником своїх
Зазначені висновки підтверджуються
Рекомендаціями Верховного Суду
України щодо порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ, даних у листі Верховного Суду
України № 62-97р від 03.04.1997 р., відповідно
до яких визначення загального індексу
за певний період часу здійснюється
шляхом перемноження помісячних
індексів, тобто накопичувальним
підсумком. Його застосування до
визначення заборгованості
здійснюється за умов, якщо в цей період
з боку боржника не здійснювалося
платежів, тобто розмір основного боргу
не змінювався. У випадку, якщо боржник
здійснював платежі, загальні індекси
інфляції і розмір заборгованості
визначаються шляхом множення не за
весь період прострочення, а виключно по
кожному періоду, в якому розмір
заборгованості не змінювався, зі
складанням сум отриманих в результаті
інфляційних збитків кожного періоду.
При цьому, слід вважати, що сума,
внесена за період з 1 по 15 число
відповідного місяця, індексується за
період з врахуванням цього місяця, а
якщо з 16 по 31 число, то розрахунок
починається з наступного місяця.
Так, відповідно до п. 3.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» у
застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.1997 № 62-97 р.
Таким чином, інфляційні втрати мають
розраховуватись шляхом визначення
різниці між добутком суми боргу та
помісячних індексів інфляції за час
прострочення, розділених на сто, і
Зазначене відповідає п. 6 Наказу
Держкомстату від 27.07.2007 р. № 265 «Про
затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін»,
відповідно до якого розрахунки
базового індексу споживчих цін
проводяться за міжнародною
класифікацією індивідуального
споживання за цілями та здійснюються
відповідно до модифікованої формули
Ласпейреса. Розрахунки базового
індексу споживчих цін за квартал,
період з початку року і т.п.
проводяться «ланцюговим» методом,
тобто шляхом множення місячних
(квартальних і т.д.) індексів.
Крім того, необхідно враховувати, що, як
на тому наголошено в п. 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. сума
боргу з урахуванням індексу інфляції
повинна розраховуватися, виходячи з
індексу інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) (див. постанову
Вищого господарського суду України №
23/466 від 05.04.2011 р. та лист Верховного Суду
України «Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ» № 62-97р
Перевіривши розрахунок інфляційних
втрат, суд встановив, що їх розмір
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено, що відповідач неналежним
чином виконував взяті на себе
зобов'язання, позовні вимоги
підлягають задоволенню, з урахуванням
наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору,
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Парадіс
Сервіс» (01054, місто Київ, вулиця
Павлівська, будинок 9-В; )
на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (82100, АДРЕСА_1; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) 4 772 (чотири тисячі сімсот
сімдесят дві гривні) грн. 40 коп.
основного боргу, 811 (вісімсот
одинадцять) грн. 79 коп. інфляційних
втрат, 273 (двісті сімдесят три) грн.
01 коп. 3% річних та 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в
законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського
суду набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.11.2014 р.

Суддя
В.С. Ломака