ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

31.10.14 № 910/23760/14. Суддя Гумега О.В.,
розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю "Скайбуд М"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд"

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог

на предмет спору, на стороні
відповідача:

1) Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_1,

2) Відділ державної виконавчої служби
Гусятинського районного управління
юстиції у Тернопільській області

про визнання таким, що не підлягає
виконанню та скасування виконавчого
напису приватного нотаріуса

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Скайбуд М"
звернулось до Господарського суду
міста Києва із позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Український лізинговий фонд", треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: 1) Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_1, 2) Відділ державної
виконавчої служби Гусятинського
районного управління юстиції у
Тернопільській області про визнання
таким, що не підлягає виконанню та
скасування виконавчого напису
.приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_1
від 16.09.2014 р., реєстраційний номер 1628 про
вилучення у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд" та повернення
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Скайбуд М" обєкту
рухомого майна, що є предметом договору
фінансового лчзингу № 849/02/12-В від 19.02.2013
р.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов
висновку, що позовна заява № б/н від
10.10.2014 р. (вх. номер суду 23760/14 від 29.10.2014
р.) і додані до неї документи (в т.ч.
заява про забезпечення позову)
підлягають поверненню позивачеві без
розгляду з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо позовну заяву підписано особою,
яка не має права її підписувати, або
особою, посадове становище якої не
вказано.

У відповідності до ч. 1 ст. 54
Господарського процесуального кодексу
України, позовна заява подається до
господарського суду в письмовій формі
і підписується повноважною посадовою
особою позивача або його
представником, прокурором чи його
заступником, громадянином-суб'єктом
підприємницької діяльності або його
представником.

Юридична особа відповідно до ст. 92
Цивільного кодексу України набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів і
закону. Отже, від імені юридичної особи
позовну заяву підписує повноважна
посадова особа, повноваження якої
ґрунтуються на установчих документах
чи приписах закону.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України справи юридичних осіб в
господарському суді ведуть їх органи,
що діють у межах повноважень, наданих
їм законодавством та установчими
документами, через свого представника.
Керівники підприємств та організацій,
інші особи, повноваження яких
визначені законодавством або
установчими документами, подають
господарському суду документи, що
посвідчують їх посадове становище.

Таким чином, право на представництво
юридичної особи пов'язане не з
конкретною фізичною особою, а з
наявністю акта органу управління
юридичної особи, котрим ця юридична
особа наділяє посадову особу
повноваженнями вчиняти певні юридичні
дії від імені підприємства.

Позовну заяву підписано представником
позивача ОСОБА_4, якого уповноважено
підписувати позовні заяви від імені
позивача довіреністю Довіреність
видана директором Товариства з
обмеженою відповідальністю "Скайбуд М"
ОСОБА_3.

Однак серед документів, доданих до
позовної заяви, відсутні докази, які б
станом на час подання позову до суду
підтверджували б посадове становище
ОСОБА_3 як директора Товариства з
обмеженою відповідальністю "Скайбуд М",
як-то: наказ про призначення на посаду,
установчі документи юридичної особи,
довідка з ЄДРПОУ, виписка з Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб-підприємців, де було б
зазначено керівника позивача. А рівно,
до позовної заяви не додано доказів,
які б свідчили про те, що ОСОБА_3
наділений достатнім обсягом
повноважень для того, щоб видавати за
своїм підписом довіреності на
представництво інтересів Товариства з
обмеженою відповідальністю "Скайбуд М".

Крім того, суд звертає увагу, що до
позовної заяви додана довіреність №
081014/01 від 08.10.2014 р. в копії яка належним
чином не засвідчена, в той час, як
відповідно ч. 2 ст. 36 ГПК України
письмові докази подаються в оригіналі,
або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до пункту 5.27 Національного
стандарту України ДСТУ 4163-2003
"Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації" (затв. Наказом
Держспоживстандарту України від 07.04.2003
№ 55) відмітку про засвідчення копії
документа складають зі слів "Згідно з
оригіналом", назви посади, особистого
підпису особи, яка засвідчує копію, її
ініціалів та прізвища, дати
засвідчення копії проставляють нижче
реквізиту "підпис.

Згідно із абз. 2, 4 п. 2.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
копії, які видаються органами
державної влади України, органами
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями та їх об'єднаннями усіх
форм власності, повинні бути
засвідчені з додержанням вимог пункту
5.27 Національного стандарту України
"Державна уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлення
документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого
наказом Державного комітету України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики № 55 від 07.04.2003 р., а в
разі якщо інструкціями з діловодства,
які діють у відповідних органах,
підприємствах, установах і
організаціях установлено додаткові
вимоги щодо оформлення копій, - також і
цих вимог.

У разі невідповідності наданих суду
копій документів згаданим вимогам вони
не вважаються належними і допустимими
доказами, якими позивач обґрунтовує
заявлені позовні вимоги.

Виходячи із зазначеного, суд не може
дійти однозначного висновку, що
позовна заява підписана особою, яка має
право її підписувати.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо у
позовній заяві не вказано обставин, на
яких ґрунтується позовна вимога,
доказів, що підтверджують викладені в
заяві обставини, обґрунтований
розрахунок стягуваної суми.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України
передбачено, що позовна заява повинна
містити, зокрема, виклад обставин, на
яких ґрунтуються позовні вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
позов; обґрунтований розрахунок сум, що
стягуються чи оспорюються;
законодавство, на підставі якого
подається позов.

Як вище було зазначено, відповідно ч. 2
ст. 36 ГПК України письмові докази
подаються в оригіналі, або в належним
чином засвідченій копії.

Оскільки, додані до позовної заяви №
б/н від 10.10.2014 р. копії документів
(додаток № 2 - копія виконавчого напису
від 16.09.2014 р., реєстраційний номер 1628,
додаток № 5- копія довіреності, а також
фактично додана до позовної заяви
копія договору фінансового лізингу №
849/02/12-В від 19.02.2013 р.), в порушення
вищенаведених вимог пункту 5.27
Національного стандарту України
"Державна уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлення
документів. ДСТУ 4163-2003", належним чином
не засвідчені, а копія договору
фінансового лізингу № 849/02/12-В від 19.02.2013
р. взагалі жодним чином не засвідчена
та подана у вигляді ксерокопії, суд
дійшов висновку, що дана позовна заява
не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК
України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо не подано доказів сплати судового
збору у встановлених порядку та
розмірі.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що до позовної заяви
додаються документи, які підтверджують
сплату судового збору у встановлених
порядку і розмірі.

У якості доказу сплати судового збору
позивач надав квитанції № N1190І40957 від
13.10.2014 р. на суму 1218,00 грн. та № N190І40675 від
13.10.2014 р. на суму 1827,00 грн., а всього на
загальну суму 3045,00 грн., у "Призначенні
платежу" позивач зазначив - "Судовий
збір за позовом ТОВ "Скайбуд М".

Як вбачається із позовної заяви,
позивач просить суд:

- визнати таким, що не підлягає
виконанню та скасувати виконавчий
напис .приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_1
від 16.09.2014 р., реєстраційний номер 1628 про
вилучення у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд" та повернення
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Скайбуд М" обєкту
рухомого майна, що є предметом договору
фінансового лчзингу № 849/02/12-В від 19.02.2013
р.

Отже, позовна заява містить дві вимоги
немайнового характеру.

В своїх роз'ясненнях "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" від 21 лютого 2013 року № 7 Пленум
Вищого господарського суду України, з
метою забезпечення правильного і
однакового застосування
законодавства, постановив надати
господарським судам роз'яснення згідно
яких, якщо в позовній заяві об'єднано
дві або більше вимог немайнового
характеру, пов'язаних між собою
підставами виникнення або поданими
доказами, судовий збір сплачується
окремо з кожної з таких вимог.

Крім того, позивач подав заяву про
вжиття заходів щодо забезпечення
позову.

Ставки судового збору встановлюються у
таких розмірах: за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру - 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат; немайнового характеру
- 1 розмір мінімальної заробітної плати;
за заяву про вжиття заходів та
забезпечення позову - 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати (п.п. 1, 2, 3
п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий
збір").

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" від
16.01.2014 р. станом на 01.01.2014 р. мінімальна
заробітна плата у місячному розмірі
становить 1 218,00 грн.

Таким чином, позивач повинен був
сплатити судовий збір у розмірі 2 436,00
грн. (1 розмір мінімальної заробітної
плати х 2 немайнові вимоги) за поданий
позов, якій містить дві вимоги
немайнового характеру, та 1 827,00 грн. (1,5
розміру мінімальної заробітної плати) -
за заяву про вжиття заходів
забезпечення позову, а, отже, позивач
не виконав вимоги вказаних норм,
оскільки надані квитанції № N1190І40957 від
13.10.2014 р. та № N190І40675 від 13.10.2014 р. на
загальну суму 3 045,00 грн. не є належним
доказом сплати судового збору за
подання позовної заяви, яка містить дві
вимоги немайнового характеру, та заяви
про забезпечення позову.

Таким чином, позивач не дотримався
приписів п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України, що, в
свою чергу, є підставою для повернення
позовної заяви без розгляду.

При цьому суд приймає до уваги правову
позицію Вищого господарського суду
України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3
постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно якої
недодержання вимог статей 54, 56 та
пунктів 2 і 3 частини першої статті 57
ГПК щодо форми, змісту і додатків до
позовної заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 ГПК.

За таких обставин, позовна заява № б/н
від 10.10.2014 р. не може бути прийнята до
розгляду та підлягає поверненню для
усунення допущеного порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України,
повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

Крім того, при повторному зверненні до
господарського суду слід звернути
увагу на наступне.

Подання позову до господарського суду,
форма та зміст позовної заяви повинні
відповідати вимогам ст. 54 ГПК України.

Вищезазначена стаття не зумовлює
можливості для позивача самостійно
визначати третіх осіб та залучати їх до
участі у справі безпосередньо при
оформленні позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України
треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть бути залучені до участі у
справі, зокрема, за клопотанням сторін
(позивача, відповідача - ч. 2 ст. 22 ГПК
України).

При цьому таке клопотання має бути
подане до прийняття рішення
господарським судом, містити
обґрунтування того, що рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін, а також має бути зазначено, на
стороні кого (позивача чи відповідача)
вступає у справу третя особа та
зазначається, на яких підставах третіх
осіб належить залучити або допустити
до участі у справі.

Питання про допущення або залучення
третіх осіб до участі у справі
вирішуються господарським судом, який
виносить з цього приводу ухвалу.
Фактично ці вимоги позивачем не
виконані, відповідні обґрунтування
відсутні, залучення за позовною заявою
(одразу) третіх осіб є перевищенням
своїх прав позивачем.

Керуючись п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачу
без розгляду.

Суддя
О.В. Гумега