ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

28 жовтня 2014 р.

Справа № 902/1211/14

за позовом: ПАТ "Страхове товариство
"Гарантія" (01601, м. Київ, вул. Печерський
узвіз,3; 14000, м. Чернігів, вул. Шевченка,5)

до: ТОВ "Вінницьке автотранспортне
підприємство - 10556" (21034, м. Вінниця, вул.
Сергеєва-Ценського,14)

про відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу, ціна позову 23 420,43 грн.

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

При секретарі судового засідання
Головаченко Т.В.

За участю представників:

позивача - Скорінов В.О. (довіреність №
205/12/13 від 15.12.13, паспорт НОМЕР_4);

відповідача - Мунтян Є.В. (згідно
договору №01-020914 про надання правової
допомоги від 04.09.2014 року; свідоцтво
НОМЕР_5, видане 27.12.2010 року)

ВСТАНОВИВ :

Подано позов приватним акціонерним
товариством "Страхове товариство
"Гарантія" до товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство - 10556" про
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу в сумі 23 420,43 грн.

Ухвалою суду від 15.08.2014 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№902/1211/14 з призначенням судового
засідання на 06.10.2014 року.

В зв'язку з неявкою в судове засідання
06.10.2014 року представника позивача та
ненаданням сторонами необхідних
документів ухвалою суду від 06.10.2014 року
розгляд справи відкладено на 28.10.2014
року та продовжено строк вирішення
спору на 15 днів.

Представник позивача в судовому
засіданні 28.10.2014 року позовні вимоги
підтримав в повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні
представник відповідача просив у
позові відмовити, посилаючись на
обставини, викладені у поданому до суду
відзиві №02-250914 від 25.09.2014 року (вх.канц.
№08-46/9098/14 від 29.09.2014 року). Зокрема,
зазначив, що позов заявлений
безпідставно, оскільки докази, якими
позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги, не дають підстави вважати, що
ДТП є безпосереднім наслідком
невідповідності технічного стану та
обладнання застрахованого
транспортного засобу існуючим вимогам
правил дорожнього руху.

Дослідивши подані документи і
матеріали справи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

18 січня 2011 року між Відкритим
акціонерним товариством «Страхове
товариство «Гарантія» в особі
Вінницької філії, як «Страховиком» та
Приватним акціонерним товариством
(«Вінницьке автотранспортне
підприємство - 10556», як
«Страхувальником» було укладено
договір (поліс) № АА/2028994 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, згідно якого
забезпеченим транспортним засобом
визнано автомобіль «DAF 85430 CF», державний
номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 8).

У відповідності до вимог Закону
України «Про акціонерні товариства»
Відкрите акціонерне товариство
«Страхове товариство» Гарантія» було
перейменовано у Приватне акціонерне
товариство «Страхове товариство
«Гарантія». Державну реєстрацію змін
до установчих документів було
проведено 20.06.2011 року.

Згідно даних Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Приватне акціонерне
товариство «Вінницьке автотранспортне
підприємство - 10556» було реорганізоване
в Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вінницьке
автотранспортне підприємство - 10556»,
реєстрацію було здійснено 29.11.2011 року.

21 грудня 2011 року близько 00:40 год. на
автодорозі Кременець - Біла Церква
водій ТОВ «Вінницьке АТП - 10556» ОСОБА_3,
керуючи автомобілем «DAF 85430 CF»,
державний номерний знак НОМЕР_1, перед
виїздом не перевірив та не забезпечив
технічно справний стан автомобіля, в
результаті чого було зірвано з
кріплення два задніх лівих колеса, які
викотились на зустрічну смугу руху та
потрапили під автомобіль «МАN»,
державний номерний знак НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_4 В результаті ДТП
автомобіль «МАN», державний номерний
знак НОМЕР_2 отримав механічні
пошкодження.

Згідно постанови Ленінського
районного суду м. Вінниці від 07.02.2012
року ОСОБА_3 було визнано винним у
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу (а.с. 9).

Згідно вказаної постанови Ленінського
районного суду м. Вінниці, дана ДТП
сталася внаслідок управління водієм
ОСОБА_3 технічно несправним
транспортним засобом. Свою вину у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, ОСОБА_3
визнав.

На час виникнення
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3
керував транспортним засобом на
підставі подорожнього листа № 3281 від
20.12.2011 року, що свідчить про виконання
ним на момент вчинення ДТП своїх
трудових обов'язків (а.с. 12).

26.12.2011 року до ПрАТ «СТ «Гарантія» із
заявою-повідомленням про випадок з
транспортним засобом звернувся
власник автомобіля «МАN», державний
номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_5 (а.с. 13,14).

Згідно ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до акту № ОУ-0000219
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 22.12.2011 року вартість евакуації
автомобіля «МАN», державний номерний
знак НОМЕР_2 із м. Ружин Житомирської
області до смт. Радісне Одеської
області склала 7500 грн. (а.с. 16).

Згідно акту про оцінку № 592 авто
товарознавчого дослідження
транспортного засобу від 21.02.2012 року
вартість відновлювального ремонту
автомобіля НОМЕР_3, необхідного для
усунення пошкоджень, отриманих у ДТП, з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу його складових, складає 19716,52 грн.
(а.с. 18-20).

Відповідно до страхового акту №2-17/02.01/12
від 23.05.2012 року розмір страхової
виплати становить 23420,43 грн. ((16430,43 - 510) +
7500 = 23420,43, де 16430,43 - розмір збитку, 510
-франшиза, 7500 - вартість евакуації ТЗ)
(а.с. 30).

При цьому розмір збитку було визначено
наступним чином: 19716,52 - 3286,09 = 16430,43, де
19716,43 - вартість відновлювального
ремонту, 3286,09 - 20% ПДВ.

Виконуючи взяті на себе зобов'язання
ПрАТ «СТ «Гарантія» сплатило 23420,43 грн.
страхового відшкодування, що
підтверджується платіжними
дорученнями № 147 від 23.05.2012 року та №
149 від 30.05.2012 року (а.с. 31).

Таким чином, ПрАТ «СТ «Гарантія»
вважає, що після сплати страхового
відшкодування набуло право регресної
вимоги до ТОВ «Вінницьке
автотранспортне підприємство - 10556».

Факт не проведення розрахунків
відповідачем не заперечується
останнім.

Не проведення відповідачем
розрахунків спонукало позивача
звернутись до суду з регресним позовом
до страхувальника на підставі ст. 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", ст.ст. 22, 993, 1172, 1191
ЦК України.

Беручи до уваги встановлені обставини,
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Правила щодо відшкодування шкоди,
заподіяної третій особі встановлені,
зокрема, статтею 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", згідно пункту 22.1 якої при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи. Таким
чином, відшкодування шкоди, що
заподіяна третій особі здійснюється у
порядку, що встановлений зазначеним
законом.

Згідно ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Правила щодо регресного позову
страховика встановлені статтею 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Право вимоги страховик отримує тільки
в разі, якщо він виплатив страхове
відшкодування, тобто вимога до винної
особи по суті буде мати регресний
характер. Таку вимогу страховик може
пред'явити до особи, відповідальної за
завдані збитки.

Відповідно до підпункту 38.1.1 "г" пункту
38.1 статті 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, у разі, якщо
дорожньо-транспортна пригода
визначена в установленому порядку
безпосереднім наслідком
невідповідності технічного стану та
обладнання транспортного засобу
існуючим вимогам Правил дорожнього
руху.

При цьому, згідно статті 33 Закону
України "Про дорожній рух" технічний
стан транспортних засобів, що
перебувають в експлуатації, у частині,
що стосується безпеки дорожнього руху
та охорони навколишнього середовища,
має відповідати правилам, нормативам і
стандартам, затвердженим у
встановленому порядку. Обов'язок щодо
забезпечення належного технічного
стану транспортних засобів
покладається на їх власників або інших
осіб, які їх експлуатують, згідно з
чинним законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 1187
Цивільного кодексу України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно частини 1 статті 1172 Кодексу
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Предмет спору у даній справі становить
вимога про стягнення з відповідача в
порядку регресу суми виплаченого
позивачем страхового відшкодування за
полісом АА/2028994 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів на підставі
підпункту 38.1.1. "г" пункту 38.1. статті 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів". Підставою для
подання регресного позову згідно
наведених вимог закону є встановлення
факту, що ДТП сталась внаслідок
невідповідності технічного стану та
обладнання транспортного засобу
існуючим вимогам Правил дорожнього
руху.

Вимоги щодо технічного стану
транспортних засобів та їх обладнання
визначені у розділі 31 Правил
дорожнього руху затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.10.2001р. № 1306, та згідно з п. 31.1
технічний стан транспортних засобів та
їх обладнання повинні відповідати
вимогам стандартів, що стосуються
безпеки дорожнього руху та охорони
навколишнього середовища, а також
правил технічної експлуатації,
інструкцій підприємств-виробників та
іншої нормативно-технічної
документації.

Ленінським районним судом м.Вінниці
досліджувались обставини даної ДТП та
за наслідками розгляду справи було
встановлено, що 21 грудня 2011 року на
автодорозі Кременець - Біла Церква
водій ТОВ «Вінницьке АТП - 10556» ОСОБА_3,
керуючи автомобілем «DAF 85430 CF»,
державний номерний знак НОМЕР_1, перед
виїздом не перевірив та не забезпечив
технічно справний стан автомобіля, в
результаті чого було зірвано з
кріплення два задніх лівих колеса, які
викотились на зустрічну смугу руху та
потрапили під автомобіль «МАN»,
державний номерний знак НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_4 В результаті ДТП
автомобіль «МАN», державний номерний
знак НОМЕР_2 отримав механічні
пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 скоїв
ДТП та порушив вимоги ст. 124 КУпАП. Окрім
того, як вбачається з вказаної
постанови, свою вину у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, ОСОБА_3 визнав, що також доведено
матеріалами справи.

Доказів скасування постанови
Ленінського районного суду м.Вінниці
від 07.02.2012 року матеріали справи не
містять.

За приписами ч.5 ст. 35 ГПК України факти,
які відповідно до закону вважаються
встановленими, не доводяться при
розгляді справи.

Отже, враховуючи те, що водій
автомобіля «DAF 85430 CF», державний
номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 не
забезпечив справний стан
транспортного засобу, що призвело до
дорожньо-транспортної пригоди, та те,
що винною особою у ДТП визнано саме цю
особу, а також зважаючи на те, що
виплата страхового відшкодування була
проведена ПАТ "Страхове товариство
"Гарантія" на підставі полісу № АА/2028994,
у позивача на підставі підпункту 38.1.1.
"г" пункту 38.1. статті 38 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" виникло право регресу до
відповідача після виплати страхового
відшкодування за цим полісом.

Отже, відповідно до статті 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та враховуючи встановлені
судом обставини, до позивача, з моменту
виплати страхового відшкодування,
перейшло право вимоги до відповідача
як до страхувальника, працівник якого
відповідальний за заподіяний збиток.

Суд враховує, що наведеної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у
постановах: № 16/5005/17114/2011 від 18.06.2012 року,
№ 913/1552/13 від 09.12.2013 року, № 5011-54/15328-112 від
10.04.2013 року, №902/88/14 від 30.07.2014 року.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Доводи відповідача, наведені у відзиві,
є необґрунтованими та спростовуються
наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач не подав до суду жодного
доказу в спростування позовних вимог
позивача щодо стягнення витрат по
сплаті страхового відшкодування, в
тому рахунку доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів).

Із врахуванням наведеного вище вимога
позивача являється правомірною та
обґрунтованою, з огляду на що
задовольняється судом в повному
обсязі.

Витрати на сплату судового збору
підлягають віднесенню на
відповідача відповідно до положень
ст.49 ГПК України.

28.10.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85,
115, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556" (21034, м.Вінниця,
вул.Сергеєва-Ценського,14) на користь
Приватного акціонерного товариства "
Страхове товариство " Гарантія" (01601, м.Київ, вул.Печерський
узвіз, 3; адреса для листування: 14000,
м.Чернігів, вул. Шевченка, 5) 23420,43 грн. -
виплаченого страхового відшкодування,
1827 грн. - відшкодування витрат на
судовий збір.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 03 листопада 2014
р.

Суддя Яремчук
Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи