ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.11.14 Справа № 904/6668/14

За позовом Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області, м. Кривий Ріг,
Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" в особі
філії Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" в м

про стягнення 4577, 28 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Пархоменко О.Л. -
представник за дов. № 09-32/142 від 05.03.14

СУТЬ СПОРУ:

Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Кривого Рогу
звернулось до Господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний промислово-інвестиційний
банк" в особі філії Публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний промислво-інвестиційний
банк" про стягнення 4577, 28 грн. штрафу за
несвоєчасне зарахування сум пенсійних
виплат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором № 46 про
зарахування і виплату пенсій та
допомог в частині своєчасного
перерахування коштів на рахунки.

Ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 02.09.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 29.09.2014.

26.09.2014 позивач надіслав клопотання про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з відпусткою представника.

29.09.2014 відповідач подав відзив на
позовну заяву, в якому просить в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі, посилаючись на
положення ст. 614 Цивільного кодексу
України, а саме, що підставою для
відповідальності за порушення
зобов'язання є вина особи, яка порушила
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором. А так як
відповідач зарахував пенсії громадян
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у повній
відповідності до поданих позивачем
списків та в строки визначені в
договорі, відсутні підстави для
задоволення позову.

Ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 29.09.2014
розгляд справи відкладено на 13.10.2014.

Ухвалою від 13.10.2014 розгляд справи
відкладено на 27.10.2014.

Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 27.10.2014 було
оголошено перерву до 03.11.2014. Після
перерви розгляд справи продовжено.

Представник позивача у судове
засідання 03.11.2014 не з'явився, надіслав
до суду клопотання від 03.11.2014 № 4913/08/24, в
якому просить суд розглянути справу за
відсутності його представника.

У судовому засіданні 03.11.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, всебічно та повно
з'ясувавши фактичні обставини справи,
на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення її по суті,
суд

ВСТАНОВИВ:

15.02.2010 між Управлінням Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Кривого Рогу (далі - позивач, фонд) та
Публічним акціонерним товариством
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" (далі -
відповідач, банк) було укладено договір
про зарахування і виплату пенсій та
допомог через ПАТ "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" № 46 (далі - договір).

Параграфом 1 ст. 1 договору встановлено,
що відповідно до цього договору банк
виконує функції виплати пенсій та
грошової допомоги, передбачені
Порядком виплати пенсій та грошової
допомоги за згодою пенсіонерів та
одержувачів допомоги через їх поточні
рахунки у банках, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 30.08.1999 № 1596 (з наступними змінами)
(далі - Порядок).

Згідно з параграфом 2 статті 1 договору
банк виконує функції, зазначені у
параграфі 1 статті 1 цього договору по
Дзержинському району м. Кривого Рогу.

Статтею 2 договору сторони погодили, що
фонд, Управління і Банк погодились, що
операції з відкриття поточних
рахунків, зарахування і виплати пенсій
та грошової допомоги з них (у тому числі
з доставкою додому) проводяться
установами банку безоплатно.

Відповідно до параграфу 2 статті 3
згідно з цим договором управління
через підвідомчі територіальні органи
зобов'язується:

- забезпечити перерахування коштів на
виплату грошової допомоги та інших
виплат на рахунки установ банку
протягом місяця за датами у межах
виплатного періоду, але не пізніше ніж
за один операційний день до
встановленої дати виплат;

- подавати відповідним установам банку
за один день до початку кожного
виплатного періоду місяця, за який
виплачується грошова допомога,
одночасно на паперових та магнітних
носіях списки на зарахування грошової
допомоги на поточні рахунки, описи до
них та довідку про джерела
фінансування виплат у кількості та за
формою згідно з порядком.

Параграфом 3 статті 3 договору
встановлено, що згідно з цим договором
банк зобов'язується забезпечити через
свої установи, зокрема, зарахування сум
пенсій та грошової допомоги на поточні
рахунки одержувачів не пізніше
наступного операційного дня після
надходження коштів від органів фонду і
управління.

Статтею 6 договору встановлено, що за
несвоєчасну виплату і доставку сум
пенсійних виплат одержувачам або
несвоєчасне зарахування їх на
банківські рахунки органів фонду сум
коштів не використаних для здійснення
пенсійних виплат, за умови своєчасного
і в повному обсязі їх фінансування, на
установи банку накладається штраф у
розмірі своєчасно не виплачених, не
доставлених чи не зарахованих або
своєчасно не повернених сум пенсійних
виплат.

Як вбачається з матеріалів справи,
перерахування позивачем коштів на р/р
НОМЕР_1 ОСОБА_3 у сумі 1681, 45 грн.
відбулось 03.09.2012 та на р/р НОМЕР_2 ОСОБА_2
у сумі 2895, 83 грн. - 04.09.2012 (арк. с. 12-17).

07.09.2012 та 12.09.2012 на адресу позивача
надійшли заяви від вищевказаних
пенсіонерів, в яких вони повідомили про
відсутність пенсійних виплат на їх
рахунках (арк. с. 10-11).

Позивачем було проведено позапланову
перевірку своєчасності, повноти та
правильності зарахування коштів
Пенсійного Фонду України на поточні
рахунки пенсіонерів ОСОБА_3 та ОСОБА_2
філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в
м. Дніпропетровськ", за результатами
даної перевірки було складено Акт від
17.09.2014 № 33 (арк. с. 24-25).

В ході вищезазначеної перевірки
встановлено, що на розрахунковий
рахунок ОСОБА_2 пенсійні виплати були
зараховані 10.09.2012, а на розрахунковий
рахунок ОСОБА_3 - 09.09.2012.

Акт від 17.09.2014 № 33 був підписаний
відповідачем із запереченням, а саме із
зазначенням, що пенсію в сумі 2895, 83 грн.
ОСОБА_2 було зараховано на належний
йому поточний рахунок № НОМЕР_2 - 03.09.2014
та пенсію у сумі 1681, 45 грн. ОСОБА_3 було
зараховано на належний їй поточний
рахунок № НОМЕР_1 - 04.09.2014 (арк. с. 26-27).

У зв'язку з викладеним, позивач
звернувся до відповідача з претензією
про сплату відповідачем штрафу у
розмірі несвоєчасно зарахованих
пенсійних виплат на рахунки
пенсіонерів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме у
сумі 4577, 28 грн. У відповідь на дану
претензію надіслав на адресу позивача
лист від 02.11.2012 № 09-13/4360, в якому він
зазначив, що пенсійні виплати
вищезазначеним пенсіонерам були
зараховані банком у відповідності до
умов укладено договору між банком та
УПФУ (арк. с. 18).

Вищевикладені обставини зумовили
звернення позивача до суд із позовом
про стягнення з відповідача штрафу за
несвоєчасно зараховані пенсійні
виплати у розмірі 4577, 28 грн.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує, посилаючись на те, що банком
пенсійні виплати пенсіонерам ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 були здійснені у точній
відповідності до умов укладеного між
сторонами договору, а саме в день
надходження коштів від УПФУ на поточні
рахунки одержувачів, номери яких були
визначені органом ПФУ в поданих до
банках списках на зарахування
пенсійних виплат.

Матеріалами справи встановлено, що
03.08.2012 відповідач звернувся до позивача
з листом № 20-2-35/2962, в якому зазначив, що
з 01.09.2012 буде змінено порядок
зарахування зарахування соціальних
виплат та пенсій. А саме, процедура
поповнення карткових рахунків буде
здійснюватися не по номеру картки, а по
номеру рахунку держателя. У зв'язку з
чим, просив позивача здійснити заміну
рахунків з номера карти на номер
рахунка держателя карти (арк. с. 21).

На виконання вищезазначеного листа,
позивачем було надано відповідачу
список № 1 (5577/5577) на зарахування пенсій,
соціальних допомог за період з 04.09.2012
по 25.09.2012. Відповідно до даного списку
розрахунковий рахунок ОСОБА_2 - НОМЕР_2
та розрахунковий рахунок ОСОБА_3 -
НОМЕР_1 (арк. с. 19-20).

Відповідачем здійснено зарахування
пенсійних виплат на р/р № НОМЕР_2
ОСОБА_2 у розмірі 2895, 83 грн. - 03.9.2012 та на
р/р № НОМЕР_1 ОСОБА_3 у розмірі 1681, 45 грн.
- 04.09.2012, що підтверджується копіями
банківськими виписками (арк. с. 12, 17).

Таким чином, господарський суд
зазначає, що матеріалами справи
підтверджується факт своєчасного
зарахування відповідачем пенсійних
виплат на рахунки пенсіонерів ОСОБА_2
та ОСОБА_3 та жодними доказами не
доведено вину відповідача у
несвоєчасному надходженні даних
пенсійних виплат на розрахункові
рахунки пенсіонерів. А тому у позивача
відсутні підстави для стягнення з
відповідача штрафу у розмірі 4577, 28 грн.
на підставі статті 6 договору.

Відповідно до ч.1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повну
відмову у позові, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст. 179 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і не господарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До того ж, ч. 2 ст.193 ГК України
встановлює те, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом (п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Частиною 1 ст. 33 ГПК України передбачено
обов'язок доказування кожною стороною
тих обставин, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

За приписами статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

При цьому, належністю доказів є
спроможність фактичних даних містити
інформацію щодо обставин, що входять до
предмета доказування, слугувати
аргументами (посилками) у процесі
встановлення об'єктивної істини.

З урахуванням викладеного та того, що
відповідачем вжито всі залежні від
нього заходи щодо належного виконання
зобов'язань за спірним договором, суд
не вбачає правових підстав для
стягнення з відповідача штрафу у
розмірі 4577, 28 грн.

Керуючись ст. 22, 82-85, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 10.11.2014

Суддя В.І. Ярошенко