РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

11 листопада 2014 року
Справа № 902/1234/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Маціщук А.В.

судді
Гулова А.Г. ,

судді
Петухов М.Г.

за участю представників:

позивача - пред-ка Паца В.О. (пост.дов.
№14-127 від 13.05.2014р.)

відповідача - пред-ка Слодецького О.В.
(пост. дов. №448-А від 01.10.2013р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача на рішення
господарського суду Вінницької
області від 30.09.14 р. у справі № 902/1234/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до дочірнього підприємства
"Теплокомуненерго МАЯК" публічного
акціонерного товариства "Маяк"

про стягнення 10157009,25 грн.

в с т а н о в и в:

Відповідно до рішення господарського
cуду Віницької області (суддя Говор Н.Д.)
від 30.09.2014 р. у справі № 902/1234/14 позов
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" до дочірнього
підприємства "Теплокомуненерго Маяк"
публічного акціонерного товариства
"Маяк" про стягнення 10157009,25 грн.
задоволено частково - підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача 9497737,65 грн., з яких 7452644,14 грн.
боргу, 1059963,37 грн боргу з урахуванням
індексу інфляції, 357346,07 грн. 3% річних та
627784,07 грн. пені. Відмовлено у стягненні
629568,12 грн. пені, 28088,95 грн. інфляційних
втрат та 1614,53 грн. процентів річних.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
позивач публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" подав
апеляційну скаргу, у якій просить
рішення господарського суду
Вінницької області від 30.09.2014 р.
скасувати в частині відмови у
стягненні 628676,10 грн. пені та прийняти
нове рішення про стягнення з
дочірнього підприємства
"Теплокомуненерго Маяк" публічного
акціонерного товариства "Маяк" на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" пені в сумі
629568,12 грн., у стягненні якої було
відмовлено.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, скаржник, посилаючись на ст.233
ГК України, доводить, що господарський
суд при вирішенні питання щодо
зменшення пені не оцінив об'єктивно, чи
є даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, причини неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, невідповідності розміру
пені наслідкам порушення. Вважає, що
суд виклав у рішенні лише доводи та
докази сторони, на користь якої
приймається рішення, є порушенням
вимог статті 4-2 ГПК щодо рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Місцевий
господарський суд не врахував жодного
аргументу, доводу чи доказу позивача,
не зазначивши мотивів відхилення, чим
порушив вимоги ст.ст.4-2, 43, 84
Господарського процесуального кодексу
України, і це призвело до прийняття
неправильного рішення.

Так, в рішенні зазначено, що суд,
зменшуючи розмір неустойки, виходив з
того, що відповідач перебуває у тяжкому
матеріальному становищі. Разом з тим,
Господарський кодекс України визначає,
що учасник господарських відносин у
разі порушення ним грошового
зобов'язання не звільняється від
відповідальності черех неможливість
виконання і зобов'язаний відшкодувати
збитки, завдані невиконанням
зобов'язання, а також сплатит штрафні
санкції відповідно до вимог,
встановлених кодексом та іншими
законами. Скаржник звертає увагу, що
сторони відповідно до п.7.2 договору
встановили вид забезпечення виконання
зобов'язання - пеню, і заздалегідь
визначили розмір неустойки за
неналежне виконання зобов'язання, тому
вважає, що суд неправомірно самостійно
визначив розмір пені.

Також судом не було взято до уваги той
факт, що позивач як підприємство
державного сектору економіки є
об'єктом , що має стратегічне значення
для економіки та безпеки держави.
Внаслідок недоотримання та
несвоєчасного проведення розрахунків
за спожитий природний газ позивач
змушений залучати комерційні кредити
за ринковими відсотковими ставками, що
складають 20-24% річних, тому єдиним
джерелом часткової компенсації
понесених Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" втрат є
стягнення з боржників штрафу у розмірі
передбаченої умовами договорів.

Зазначив, що зменшення судом розміру
пені на 50% від нарахованих сум
спричиняє позивачу додаткові збитки та
дозволяє відповідачу і в подальшому
безкарно порушувати договірні умови.
Крім того, у відповідності до звіту про
фінансові результати за 2013 рік за
невиконання зобов'язання
контрагентами такими, як відповідач,
збитки компанії складають більше
двадцяти мільярдів гривень.

Вважає, що місцевий господарський суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, а також визнав
встановленими недоведені обставини,
які мають значення для справи.

Окрім того, скаржник звертає увагу на
те, що відсутність вини відповідача у
виникненні боргу, його важкий
фінансовий стан не є винятковим
випадком в розумінні ст.233
Господарського кодексу України та п.3
ст.83 ГПК України та підставою для
зменшення неустойки.

У відзиві на апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" відповідач
заперечує її доводи, зазначає, що
апеляційна скарга є необґрунтованою і
підлягає відхиленню.

Зазначає, що при вирішенні питання про
зменшення пені господарським судом
Вінницької області вірно було
враховано матеріальний стан та
ступінь виконання боржником
зобов'язань по договору, оскільки
основна заборгованість перед
позивачем на дату винесення рішення
була погашена на 64%, а також те, що
основними причинами неналежного
виконання зобов'язання відповідачем
послужило несвоєчасне відшкодування
державою різниці в тарифах на теплову
енергію та значна заборгованість
населення за послуги теплопостачання,
що позбавляли підприємство можливості
вчасно виконувати свої зобов'язання за
договором.

Пояснює, що за важкого матеріального
становища сплата надмірно великих
штрафних санкцій матиме тяжкі наслідки
для підприємства, оскільки останнє не
має джерел для їх покриття. Постановою
Кабінету Міністрів України від 01.06.2011р.
№869 "Про забезпечення єдиного підходу
до формування тарифів на
житлово-комунальні послуги" не
передбачено включення підприємством
до тарифів на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії штрафних санкцій за
несвоєчасний розрахунок за спожиті
енергоносії. Не передбачено також
відшкодування підприємству штрафних
санкцій за рахунок субвенцій із
державного бюджету на погашення
заборгованості із різниці у тарифах
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України №30 від 29.01.2014р.
Кінцевим споживачем послуг для
забезпечення надання яких було
постановлено природний газ, є
населення, якому підприємство, згідно
законодавства, не має можливості
нараховувати штрафні санкції за
несвоєчасне проведення розрахунків.
Крім того, сплата надмірно великих
штрафних санкцій в даному випадку
зачіпає не лише майнові інтереси
відповідача, а й інші інтереси, зокрема,
можливість вчасного та якісного
постачання теплової енергії населенню,
школам, дошкільним закладам, лікарням
та іншим державним установам.

Крім того, надав докази сплати
заборгованості 7452644,11 грн. після
винесення рішення судом першої
інстанції 13.10.2014р., в результаті
відшкодування державою різниці в
тарифах на теплову енергію відповідно
до укладених договорів про організацію
взаєморозрахунків.

У судовому засіданні 11.11.2014 р.
представник позивача підтримав доводи
апеляційної скарги з підстав,
зазначених у ній. Підтвердив повне
відшкодування боргу відповідача перед
публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", а також зазначив, що
не заперечує правильність обрахування
судом інфляційних та 3% річних. Просить
апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача доводи
апеляційної скарги заперечив з
підстав, викладених у відзиві, просить
рішення господарського суду
Вінницької області від 30.09.2014 р. у
справі № 902/1234/14 залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін в судовому
засіданні, перевіривши оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню. При цьому
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 28.012.2012 р.
Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"/продавець та дочірнє
підприємство "Теплокомуненерго Маяк"
публічного акціонерного товариства
"Маяк"/покупець уклали договір
купівлі-продажу природного газу №
13/3253-ТЕ-1 за умовами якого (п.1.1)
продавець зобов'язаний передати у
власність покупцю у 2013 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець
зобов'язаний прийняти та оплатити
природний газ на умовах цього договору.

За умовами п.1.2 договору газ, який
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками(крім обсягів, що
використовуються для
виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до п.2.1 договору продавець
передає покупцеві з 01 січня 2013 року по
31 грудня 2013 року газ обсягом до 21 910
тис.куб.м, у тому числі по місяцях
кварталів: січень - 3690 тис.куб.м, лютий -
3600 тис.куб.м, березень - 2610 тис.куб.м.,
квітень - 1215 тис.куб.м., травень - 635
тис.куб.м., червень - 520 тис.куб.м., липень
- 475 тис.куб.м., серпень - 475 тис.куб.м.,
вересень - 590 тис.куб.м., жовтень - 1890
тис.куб.м., листопад - 2700 тис.куб.м.,
грудень - 3510 тис.куб.м.

Згідно з п.3.3. договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу.

За умовами п.3.4 договору покупець не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу газу, зобов'язується
надати продавцеві підписані та
скріплені печатками покупця та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язується
повернути покупцеві та
газотранспортному підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Згідно з п.5.2. договору ціна за 1000 куб.м.
природного газу встановлена 1091 грн. з
урахуванням збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб.м.
природного газу - 1091 грн., крім того ПДВ -
20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1309,20 грн.

Загальна вартість цього договору на
дату його укладення становить 23903810,00
грн, крім того ПДВ - 4 780 762,00 грн, разом з
ПДВ 28 684 572,00 грн. (п.5.5. договору).

За умовами п.6.1 оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу, і в платіжних дорученнях покупець
обов'язково має зазначити номер
договору, дату його підписання та
призначення платежу без зазначення
періоду, за який здійснюється оплата.
Умовами п.6.3. договору сторони
обумовили, що за наявності
заборгованості у покупця продавець має
право зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.
Кошти, які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором.

За невиконання або неналежного
виконання договірних зобов'язань
сторони несуть відповідальність у
випадках, передбачених чинним
законодавством України, а також цим
договором (п.7.1. договору). Так, згідно з
п.7.2. договору сторони погодили, що у
разі невиконання покупцем умов пункту
6.1. цього договору щодо строку оплати
він зобов'язаний сплатити продавцю,
крім суми заборгованості, пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
простроченого платежу.

Сторонами погоджено, що строк, у межах
якого сторони можуть звернутися до
суду з вимогою про захист своїх прав за
цим договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у 5 років (п.9.3. договору), і така умова
договору відповідає нормам ст.259 ЦК
України.

Пунктом 11.1 договору визначено, що
договір набирає чинності з дати
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, діє в
частині реалізацації газу по 31 грудня
2013 року, а у частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір №13/3253-ТЕ-1 від 28.12.2012р.
підписаний представниками сторін і
скріплений їх печатками /т.1 а.с.11-16/.

14.10.2013 р. сторонами укладена додаткова
угода № 1 до договору купівлі-продажу
природного газу № 13/3253-ТЕ-1 від 28.12.2012 р.,
відповідно до якої сторони погодили
викласти п.4.1 договору в наступній
редакції: 4.1 Кількість газу, яка
передається покупцеві, визначається за
показами комерційних вузлів обліку
газу покупця"/т.1 а.с.17/.

31.12.2013 р. укладена додаткова угода № 2 до
договору купівлі-продажу природного
газу № 13/3253-ТЕ-1 від 28.12.2012 р., за умовами
якоюїсторони погодили викласти п.1.1
договору в наступній редакції: " 1.1
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2013 році та у І
півріччі 2014 року природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується
приймати та оплачувати природний газ
на умовах цього договору"/ т.1 а.с. 18/.

На виконання договору позивач в січні -
грудні 2013 року поставив відповідачу
природний газ на загальну суму 20509309,23
грн., що підтверджується актами
прийому-передачі природного газу від
19.09.2013 р. на суму 3648096,27 грн. (за січень 2013
року), від 19.09.2013 р. на суму 2814626,82 грн. (за
лютий 2013 року), від 31.03.2013 р. на суму
3081670,89 грн. (за березень 2013 року), від
19.09.2013 р. на суму 1459840,48 грн. (за квітень
2013 року), від 19.09.2013 р. на суму 473215,57 грн.
(за травень 2013 року), від 19.09.2013 р. на суму
423708,18 грн. (за червень 2013 року), від 19.09.2013
р. на суму 239887,34 грн. (за липень 2013 року),
від 31.08.2013 р. на суму 405490,66 грн. (за
серпень 2013 року), від 30.09.2013 р. на суму
575676,19 грн. (за вересень 2013 року), від
31.10.2013 р. на суму 2105201,44 грн. (за жовтень
2013 року), від 30.11.2013 р. на суму 2151934,65 грн.
(за листопад 2013 року), від 24.01.2014 р. на
суму 3129960,74 грн. (за грудень 2013 року), які
підписані представниками сторін та
скріплені їх печатками /т.1 а.с.19-30/.

Отже, на умовах зазначеного договору
між сторонами публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" та дочірнім
підприємством "Теплокомуненрго Маяк"
публічного акціонерного товариства
"Маяк" відбулись правовідносини з
поставки, які врегульовані нормами
пар.1,3 глави 54 ЦК України та пар.1 глави 30
ГК України.

Відповідно до норм ст.265 ГК України,
ст.712 ЦК України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язаний передати в обумовлені
строки (строк) другій стороні -
покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язаний прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст.193 ГК України та
ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання
мають виконуватись належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідач грошові зобов'язання
виконав часткового - в сумі 13056665,09 грн.,
що підтверджено платіжними
дорученнями (а.с.117-137). Таким чином,
заборгованість відповідача перед
позивачем на час прийняття рішення
судом першої інстанції підтверджена
матеріалами справи і становить 7452644,14
грн.

Тому суд першої інстанції правомірно
дійшов висновку про задоволення
позовної вимоги про стягнення 7452644,14
грн. заборгованості відповідно до норм
ст.193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530 ЦК
України.

Оскільки несвоєчасне виконаня
грошового зобов'язання має місце, є
також правомірними позовні вимоги про
стягнення боргу з урахуванням індексу
інфляції, процентів річних та пені.

Відповідно ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

При цьому, індекс інфляції (індекс
споживчих цін) це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування і інфляційних втрат,
а розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце протягом повного
календарного місяця, помноженої на
індекс інфляції, визначений
Держкомстатом, за період прострочки.
Розрахунки індексу інфляції за
квартал, період з початку року і т. п.
проводяться "ланцюговим" методом, тобто
шляхом множення: місячних (квартальних
і т. д.) індексів - відповідно до наказу
Держкомстату від 27.07.2007 № 265 "Про
затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін".

Суд першої інстанції правильно виконав
розрахунок боргу з урахуванням індексу
інфляції, враховуючи вищезазначене, а
також - "Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" Верховного
Суду України від 03.04.1997 № 62-97 р. та умову
п.6.1 договору, де визначено, що
зобов'язання стосовно остаточного
розрахунку за отриманий газ має строк
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу. З урахуванням
такої умови та відповідно до роз'яснень
у абз.2 п.1.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 р. останнім днем виконання такого
зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну - тобто 13 число.

Також колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції, що
нарахування пені та 3% річних позивач
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" виконав з
порушеням вимог частини 5 статті 254 ЦК
України, де встановлено, якщо останній
день строку припадає на вихідний,
святковий або інший неробочий день, що
визначений відповідно до закону у
місці вчинення певної дії, днем
закінчення строку є перший за ним
робочий день. Так, нараховуючи пеню та 3%
річних в зв'язку з невиконанням
відповідачем зобов'язання за березень
2013 року, червень 2013 року, вересень 2013
року позивачем визначений початок
строку нарахування пені та річних
відповідно з 14 квітня 2013 року, 14 липня
2013 року, 14 жовтня 2014 року, тоді як
відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України період
прострочення виник, починаючи з 16
квітня 2013 року, 16 липня 2013 року та 15
жовтня 2013 року відповідно.

Крім того, позивачем залишено поза
увагою те, що згідно з п.30.1 статті 30
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні".моментом
виконання грошового зобов'язання є
дата зарахування коштів на рахунок
кредитора. Таким чином, день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені (абз.1 п.1.9 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013 р.).

З урахуванням наведеного колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції, що належними до
стягнення є суми пені 1255568,14 грн.,
обрахованої з урахуванням умов
договору та частково виконуваних
платежів за періоди з 14.02.2013 р. по 13.08.2013
р., з 14.03.2013 р. по 13.09.2013 р., з 16.04.2013 р. по
13.10.2013 р., з 14.05.2013 р. по 13.11.2013 р., з 14.06.2013 р.
по 13.12.2013 р., з 16.07.2013 р. по 13.01.2014 р., з
14.08.2013р. по 13.02.2014 р., з 14.09.2013 р. по 13.03.2014
р., з 15.10.2013 р. по 13.04.2014 р., з 14.11.2013 р. по
13.05.2014 р., з 14.12.2013 р. по 13.06.2014 р., з 14.01.2014 р.
по 13.07.2014 р.;

процентів річних 357346,07 грн. - за періоди
з 14.02.2013 р. по 23.09.2013 р., з 14.03.2013 р. по 30.12.2013
р., з 16.04.2013 р. по 01.04.2014 р., з 14.05.2013 р. по
01.04.2014 р., з 14.06.2013 р. по 01.04.2014 р., з 16.07.2013 р.
по 01.04.2014 р., з 14.08.2013 р. по 01.04.2014 р., з 14.
09.2013 р. по 01.04.2014 р., з 15.10.2013 р. по 14.07.2014 р.,
з 14.11.2013 р. по 14.07.2014 р., з 14.12.2013 р. по 14.07.2014
р., з 14.01.2014 р. по 17.07.2014 р.

і інфляційних втрат 1059963,37 грн.за період
з березня 2013 року по червень 2014 року.

Приймаючи оскаржуване рішення,
господарський суд Вінницької області
зменшив належну до стягнення суму пені
на 50%. З матеріалів справи вбачається,
що відповідач у відзиві на позовну
заяву, пославшись на ст.233 ГК України,
ст.83 ГПК України, звернувся до
господарського суду Віницької області
з клопотанням про зменшення штрафних
санкцій. Клопотання мотивоване
збитковістю підприємства, а також
невідповідністю тарифів з
теплопостачання економічно
обґрунтованим. На підтвердження таких
обставин відповідачем подано суду
баланс підприємства станом на 30.06.2014 р.
та довідки про стан заборгованості
населення перед підприємством /т.1
а.с.107-110/. Відповідач просить суд
врахувати значний ступінь виконання
ним зобов'язань, оскільки на момент
звернення позивача до суду борг був
погашений на 63,7 % від загальної суми
зобов'язання.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій, при цьому повинно бути
взято до уваги ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Пленум Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
роз'яснив, що вирішуючи, в тому й з
власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, яка порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Правом на зменшення неустойки в
порядку ст.83 ГПК наділений не лише суд
першої інстанції, але - і апеляційний
господарський суд, оскільки
апеляційний суд відповідно до ст.ст.99,
101 ГПК України повторно переглядає
справу за наявними і додатково
поданими доказами.

Суд врахував, що джерелом розрахунків
за спожитий природний газ є отримання
коштів від споживачів, а основною
причиною несвоєчасних розрахунків за
спожитий природний газ є наявність
різниці у тарифах на теплову енергію,
та її несвоєчасне відшкодування
державою, про що свідчить розрахунок
обсягу заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що надана
населенню, по дочірньому підприємству
"Теплокомуненерго Маяк" публічного
акціонерного товариства "Маяк".
Відповідач є підприємством, основним
видом діяльності якого є виробництво
та постачання теплової енергії
споживачам, зокрема, установам і
організаціям, які фінансуються з
державного і місцевого бюджетів, а
також населенню - за чітко
регульованими тарифами, встановленими
НКРЕ та рішеннями органу місцевого
самоврядування, і таким споживачам
пеня за несвоєчасне внесення плати за
комунальні послуги не
нараховується.їПри цьому навіть за
умови нерентабельності та значної
дебіторської заборгованості, вартість
наданих послуг не може
змінена/збільшена. Такі обставини
заслуговують на увагу, оскільки
обумовлюють складний фінансовий стан
і, відповідно, впливають на стан
виконання зобов'язання відповідача
перед позивачем. Тому колегія суддів
вважає необхідним врахувати майновий
стан відповідача, а також те, що
відповідач вживав заходів до виконання
грошових зобов'язань перед позивачем.

Колегією суддів враховано ступінь
виконання відповідачем грошового
зобов'язання як на час вирішення спору
судом першої інстанції, так і на час
перегляду справи судом апеляційної
інстанції. Суду апеляційної інстанції
надані докази відшкодування боргу в
повному обсязі - платіжними дорученям
№ 9 від 01.10.2014 р. на суму 6079933,00 грн. та № 10
від 06.10.2014 р. на суму 1 372 711,11 грн. /т.2
а.с.20-20/ підтверджено оплату боргу 7 452
644,11 грн. внаслідок взаєморозрахунків
відповідно до п.2 ст.16 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік».

Вбачається, що суд першої інстанції,
встановивши перелічені вище обставини
справи та підстави порушення
відповідачем грошового зобов'язання,
визнав даний випадок винятковим, і
правомірно скористався правом суду на
зменшення розміру пені - відповідно до
ч.1 ст.233 ГК України та п.3 ст.83 ГПК
України та зменшив належну до
стягнення пеню на 50%.

Колегія суддів оцінила наведені
обставини в їх сукупності і дійшла
висновку про наявність підстав для
зменшення належних до стягнення сум
штрафних санкцій на підставі наведених
вище норм. При цьому колегія суддів
враховує в першу чергу, що грошові
зобов'язання в частині оплати боргу
виконані повністю, і несвоєчасне
виконання платежів обумовлене
складним фінансовим станом
підприємства відповідача за умов
несвоєчасного відшкодування державою
наявної різниці у тарифах на теплову
енергію.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Вінницької
області від 30.09.2014 р. у справі № 902/1234/14
відповідає матеріалам справи,
грунтується на нормах законодавства,
якими врегульовані спірні
правовідносини, і підстав для його
зміни чи скасування за ст.104 ГПК України
немає. Доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Судом першої інстанції правильно
враховано, що у разі коли господарський
суд на підставі п.3 ст.83 ГПК України
зменшує розмір пені, витрати позивача,
пов'язані зі сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги покладаються на позивача
відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99,101,103-105 ГПК України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення, рішення
господарського суду Вінницької
області від 30.09.2014 р. у справі № 902/1234/14
залишити без змін.

Головуючий суддя
Маціщук А.В.

Суддя
Гулова А.Г.

Суддя
Петухов М.Г.