ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Справа № 920/1817/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Іванової Л.Б.
суддівГольцової Л.А. (доповідач), Козир
Т.П.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4на рішення та
постановуГосподарського суду Сумської
області від 18.02.2014 Харківського
апеляційного господарського суду від
12.05.2014у справі№ 920/1817/13Господарського
судуСумської областіза
позовомПриватного
інженерно-технічного підприємства
"Техномаш"доФізичної особи - підприємця
ОСОБА_4простягнення 51538,16 грн.за участю
представників сторін:

позивача: Гудков Д.В., дов. від
25.11.2013;

відповідача: ОСОБА_6, дов. від 01.09.2014;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Сумської області від 18.02.2014 у справі
№920/1817/13 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя - Джепа Ю.А., судді -
Левченко П.І., Котельницька В.Л.) позов
задоволено.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
12.05.2014 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя - Могилєвкін Ю.О.,
судді - Барбашова С.В., Плужник О.В.)
рішення Господарського суду Сумської
області від 18.02.2014 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи підстави звернення
з касаційною скаргою, скаржник
послався на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Відповідачем, в порядку ст. 1211 ГПК
України, подано заяву про зупинення
виконання судового рішення у даній
справі, проте колегія суддів Вищого
господарського суду України відмовляє
в задоволенні заяви, оскільки не
знаходить підстав для її задоволення.

Позивач надав відзив на касаційну
скаргу, в якому заперечує проти її
задоволення, просить прийняті у даній
справі судові рішення залишити без
змін.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до ст. 1114 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм судами попередніх інстанцій
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин справи,
дотримання норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню, з
огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами під час розгляду
справи встановлено, що відповідно до
видаткової накладної від 30.07.2013 №
РН-0000032 відповідачем поставлено
позивачу лист металу 23,00 мм ст. 1218Н10Т в
кількості 985 кг загальною вартістю 47280,00
грн.

Позивач листом від 09.09.2013 № 7
звернувся до відповідача з претензією,
в якій зазначив про поставку останнім
товару (лист металу 23,00 мм ст. 1218Н10Т в
кількості 985 кг загальною вартістю 47280,00
грн.) неналежної якості, про що ТОВ
"Гидромашбуд" (особа, для якої позивачем
придбано лист металу) повідомило
позивача, склавши акт про приховані
недоліки сталі та неможливість
подальшого використання його в роботі.

Як підсумок, позивач, посилаючись
на норми ст. ст. 678, 688, 712 ЦК України, ст. 268
ГК України, просив відповідача
повідомити в строк до 30.09.2013 про свої
міркування щодо наявності чи
відсутності прихованих недоліків
товару, а в разі ненадання відповіді,
вимагав повернути вартість сплаченого
товару в сумі 47280,00 грн. та сплатити
завдані збитки в сумі 4258,16 грн.,
обраховані за наслідками перевірки
механічних властивостей матеріалу,
проведеної у науково-дослідній
лабораторії механічних випробувань
СумДУ на замовлення позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач, як вірно встановлено судами
попередніх інстанцій, послався на
поставку відповідачем товару
неналежної якості, що на переконання
позивача, підтверджується проведеною в
науково-дослідній лабораторії
механічних випробувань СумДУ на
замовлення позивача перевіркою
механічних властивостей матеріалу, а
тому позивач вважає, що з відповідача
підлягає стягненню вартість товару в
сумі 47280,00 грн. Також позивачем
ставиться питання про стягнення з
відповідача збитків у відповідності до
ст. 623 ЦК України в сумі 4258,16 грн.

Приймаючи рішення у справі, суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний господарський суд,
керуючись положеннями ст.ст. 526, 610 ЦК
України, ст.ст. 173, 193, 268 ГК України,
Інструкцією про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання за якістю та, взявши до
уваги висновки науково-дослідної
лабораторії механічних випробувань
СумДУ, на які посилається позивач, а
також зважаючи на те, що відповідачем
не подано аргументованих заперечень
проти вимог позивача, дійшов висновку
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення 47280,00 грн., сплачених
за товар неналежної якості.

Крім того, суди згідно з ч. 2 ст. 623
ЦК України стягнули з відповідача
збитки в сумі 4258,16 грн., посилаючись при
цьому на порушення відповідачем умов
договору поставки щодо постачання
товару неналежної якості, що
підтверджено матеріалами справи.

Втім, колегія суддів не може
погодитись з висновками судів
попередніх інстанцій, виходячи з
наступного.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК
України, касаційна інстанція перевіряє
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого господарського суду та
постанові апеляційного господарського
суду.

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору (п.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№ 6).

Згідно зі ст. ст. 42, 43 ГПК України,
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Судове рішення приймається суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи, а якщо спір
вирішується колегіально - більшістю
голосів суддів. У такому ж порядку
вирішуються питання, що виникають у
процесі розгляду справи (ст. 47 ГПК
України).

Статтею 205 ЦК України визначено,
що правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Усно можуть вчинятися правочини,
які повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність (ч. 1 ст. 206 ЦК України).

Згідно зі ст. 208 ЦК України, у
письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами;

2) правочини між фізичною та юридичною
особою, крім правочинів, передбачених
частиною першою статті 206 цього
Кодексу;

3) правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу;

4) інші правочини, щодо яких законом
встановлена письмова форма.

У відповідності до ст. 712 ЦК
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК
України).

Як передбачено ст. 673 ЦК України,
продавець повинен передати покупцеві
товар, якість якого відповідає умовам
договору купівлі-продажу. Якщо законом
встановлено вимоги щодо якості товару,
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, який відповідає цим
вимогам.

Статтею 678 ЦК України визначено правові
наслідки передання товару неналежної
якості.

В свою чергу, статтею 679 ЦК України
обумовлено недоліки товару, за які
відповідає продавець, а саме, продавець
відповідає за недоліки товару, якщо
покупець доведе, що вони виникли до
передання товару покупцеві або з
причин, які існували до цього моменту.
Якщо продавцем надані гарантії щодо
якості товару, продавець відповідає за
його недоліки, якщо він не доведе, що
вони виникли після його передання
покупцеві внаслідок порушення
покупцем правил користування чи
зберігання товару, дій третіх осіб,
випадку або непереборної сили.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення з відповідача коштів,
сплачених за товар, суди попередніх
інстанцій посилались на пункти 9, 16, 19, 20
Інструкції про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання за якістю від 25.06.1965 та
врахували наданий позивачем висновок
(зведений протокол) від 23.08.2013
науково-дослідної лабораторії
фізико-механічних випробувань СумДУ, в
якому зазначено, що надана сталь за
хімічним составом 12х18Н10Т (ГОСТ 5632-72) не
може бути використана у якості
конструкційного матеріалу, оскільки за
своїми механічними властивостями не
відповідає ГОСТ 5582-75. Результати
випробувань показали, що дана сталь
була неодноразово використана в
роботі, шляхом її прокатки з порушенням
технології, що призвело до погіршення
її механічних властивостей.

Господарськими судами був зроблений
висновок, що відповідачем поставлений
товар, який неодноразово
використовувався в роботі, тобто був
підданий прокатці з порушенням
технології, та такий що за своєю якістю
не відповідає ГОСТу 5582-75.

Водночас, колегія суддів касаційної
інстанції вважає за необхідне
відзначити, що місцевий господарський
суд та суд апеляційний інстанції
стверджували про укладення між
сторонами договору поставки, проте
судами не встановлено, що з видаткової
накладної від 30.07.2013 № РН-0000032,
рахунка-фактури від 22.07.2013 № СФ-0000030, а
також платіжного доручення від 24.07.2013 №
39 вбачається здійснення поставки
продукції саме на виконання
конкретного договору поставки, який
має певні реквізити (номер та/або дату
укладення) з додаванням такого
договору в матеріали справи.

Наведене дає підстави вважати, що
матеріалами справи не доведено
наявність відповідного письмового
договору, який би визначав мету
використання поставленого товару,
отриманого внаслідок певних дій
сторін.

При цьому, якщо буде встановлено про
укладення між сторонами договору
поставки (купівлі-продажу) в спрощений
спосіб (усна домовленість), то позивач
має довести про наявність узгодження з
відповідачем до моменту поставки
товару, що вищезазначений лист металу
мав поставлятись з метою використання
його для виготовлення деталей в певний
спосіб. Зазначене є наслідком того, що
відповідач, поставляючи певний товар
позивачу, мав бути обізнаний про мету
його використання в майбутньому, а
значить мав розуміти про певну якість
та гарантію товару.

Доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору (ст. 32
ГПК України).

Статтею 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки питання якості поставленого
позивачу відповідачем товару є
суперечливим у даній справі (позивач
стверджує про поставку відповідачем
товару неналежної якості з недоліками,
а відповідач заперечує про наявність
таких обставин), то з метою вирішення
зазначеного питання, яке потребує
спеціальних знань, господарський суд
наділений повноваженнями для
призначення відповідної судової
експертизи.

Питання про призначення судової
експертизи повинно вирішуватися лише
після ґрунтовного вивчення обставин
справи і доводів сторін щодо
необхідності такого призначення.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43
ГПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з
відповідача в порядку, визначеному ст.
623 ЦК України збитків, суди попередніх
інстанцій не врахували, що для
застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника.

Судами зроблено висновок, що оскільки
стягнення з відповідача збитків в сумі
4258,16 грн. підтверджуються матеріалами
справи, дані позовні вимоги також є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Однак, колегія суддів Вищого
господарського суду України не може
погодитись з таким висновком, оскільки
вважає його передчасним з огляду на
вищенаведене.

За наведених підстав, враховуючи
порушення місцевим та апеляційним
господарськими судами приписів ст. 43
ГПК України щодо оцінки доказів, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом та ч. 1 ст.
47 ГПК України, якою визначено, що судове
рішення приймається суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи, колегія суддів
касаційної інстанції вважає, що
господарські суди попередніх
інстанцій повинні були з'ясувати усі
обставини справи, що входять до
предмету доказування у цій справі та
мають значення для її розгляду, хоча б
сторони та інші учасники судового
процесу й не посилалися на відповідні
обставини.

Оскільки, в силу приписів ст. 1117
ГПК України, касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, а лише на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
правильність застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів касаційної інстанції
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення місцевого господарського суду
та постанова господарського суду
апеляційної інстанції - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
господарському суду слід взяти до
уваги наведене в цій постанові, вжити
всі передбачені законом засоби для
всебічного, повного і об'єктивного
встановлення обставин справи, прав і
обов'язків сторін і, в залежності від
встановленого та у відповідності з
чинним законодавством, вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 та
рішення Господарського суду Сумської
області від 18.02.2014 у справі № 920/1817/13
скасувати.

Справу № 920/1817/13 направити на новий
розгляд до Господарського суду
Сумської області.

Головуючий суддя
Л.Б. ІВАНОВА

Судді
Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР