ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р.
Справа № 911/4369/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лилака Т.Д., розглянувши
справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс», м. Київдо 1) Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп», Київська обл., с.
Мархалівка 2) Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Степана Олійника», Одеська обл., с.
Левадівкапро стягнення 4 492,56 грн.,за
участю представників:

позивача:ОСОБА_2, довіреність №б/н від
02.06.2014 року;відповідача 1:не з'явилися;
відповідача 2:не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
(відповідач 1) та
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
імені Степана Олійника» (відповідач 2)
про стягнення солідарно з відповідачів
376,14 грн. штрафу, стягнення з
відповідача 2 пені у розмірі 2 845,84 грн.,
545,16 грн. 3% річних, 725,42 грн. інфляційної
складової боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що за угодою №62/07-12
від 02.07.2012 року про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України)
та Додатковою угодою №1 від 11.03.2013 року
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» перейшло право вимоги до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
імені Степана Олійника»
заборгованості (дооцінки вартості
товару, курсової різниці), пені, 3%
річних, штрафу та інфляційних втрат, що
виникли в результаті неналежного
виконання останнім умов договору
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу №71/09/07 від 10.09.2007
року, укладеного між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА
АГРО» та Сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Степана Олійника».

При цьому, позивач зазначає, що з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
угодою №62/07-12 від 02.07.2012 року про заміну
кредитора у зобов'язанні та договору
№71/09/07 купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 10.09.2007 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
було укладено договір поруки №21-08-2012-21
від 21.08.2012 року, відповідно до умов
якого відповідач 1 поручається перед
позивачем за виконання зобов'язань
відповідачем 2 розміру штрафу у сумі
500,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 14.10.2014 року порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду на 23.10.2014 року.

22.10.2014 року через канцелярію суду
позивач подав заяву №22-5/10 від 22.10.2014
року про відмову від позовних вимог в
частині стягнення інфляційних втрат у
розмірі 725,42 грн.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.10.2014 розгляд справи було
відкладено на 06.11.2014 року.

Представники відповідача 1 та
відповідача 2 в судове засідання 06.11.2014
року не з'явилися, відзив на позов не
надали, про час і місце судового
засідання були повідомленні належним
чином.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи те, що нез'явлення
представників відповідача 1 та
відповідача 2 не перешкоджає розгляду
справи по суті, а матеріали справи є
достатніми для вирішення спору в
даному судовому засіданні, суд вважає
за можливе розглянути позов у
відсутності представників відповідача
1 та відповідача 2, за наявними у справі
матеріалами згідно з вимогами статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2007 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА
АГРО» (продавець) та
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
імені Степана Олійника» (покупець) було
укладено договір купівлі-продажу
товару на умовах відстрочення платежу
№71/09/07.

Відповідно до п. 1.1 даного договору ним
визначаються умови купівлі-продажу
засобів захисту рослин на умовах
відстрочення (далі - Товар).

Відповідно до п. 2.1 договору, асортимент
Товару, його кількість, ціна
визначається в додатках та/або
накладних документах відпуску Товару,
що є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з п. 2.2. договору, всі рахунки та
накладні документи, що виписані в
період дії даного договору є його
невід'ємною частиною.

Пункт 3.1. договору передбачає
можливість передачі Товару партіями.

Пункт 5.1. договору зазначає, що Покупець
здійснює оплату партії Товару за ціною,
вказаною в додатках та/або видаткових
накладних, що є невід'ємною частиною
цього Договору.

Пунктом 5.3. договору встановлено, що
оплата Товару проводиться наступним
чином: 100% вартості Товару згідно з
додатком оплачується покупцем в строк
до 18.09.2007 року.

Відповідно до п. 6.1. Договору,
відповідач зобов'язаний провести
оплату за Товар в строк та на умовах
вказаних в ст. 5 цього договору.

У зв'язку із неналежним, несвоєчасним
та неповним виконанням
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
імені Степана Олійника» взятого на
себе грошового зобов'язання щодо
оплати вартості отриманого товару
згідно договору №71/09/07 купівлі-продажу
товару на умовах відстрочення платежу
від 10.09.2007 року, ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» 27
липня 2009 року звернулося до
господарського суду Одеської області
із позовною заявою про стягнення із
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
імені Степана Олійника» суми
заборгованості та штрафних санкцій за
період із 19.07.2007 року по 27.07.2009 року
згідно договору №71/09/07 купівлі-продажу
товару на умовах відстрочення платежу
від 10.09.2007 року.

Згідно частини першої статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до частини другої статті 35
цього ж кодексу факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Одеської
області у справі №17/116-09-3716 від 26.10.2009
року, позовні вимоги ТОВ «ТРИДЕНТА
АГРО» до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Степана Олійника» були задоволено
повністю.

Вказаним вище рішенням суду
встановлено, що Сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Степана Олійника» борг не погашено, у
зв'язку з чим рішенням господарського
суду Одеської області у справі
№17/116-09-3716 від 26.10.2009 року позовні вимоги
задоволено повністю, а саме: стягнуто з
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
імені Степана Олійника» на користь ТОВ
«ТРИДЕНТА АГРО» 8 379,92 грн. основного
боргу, 3 661,31 грн. пені, 586,59 грн. штрафу,
512,62 грн. 3% річних, 3 942,55 грн. інфляційних
втрат, а також судові витрати.

10.11.2009 року на виконання рішення
господарського суду Одеської області у
справі №17/116-09-3716 від 26.10.2009 року видано
наказ.

Відповідно до постанови ВДВС
Миколаївського РУЮ Одеської області
від 10.05.2011 року закінчено виконавче
провадження згідно наказу
господарського суду Миколаївської
області №17/116-09-3716 від 10.11.2009 року.

Згідно з ст. 524 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має бути виражене
у грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

У відповідності з приписами ст. 632 ЦК
України, ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Згідно наказу Міністерства фінансів
України від 10.08.2000 р. № 193 «Про
затвердження Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку «Вплив змін
валютних курсів», валютний курс - це
встановлений Національним банком
України курс грошової одиниці України
до грошової одиниці іншої країни.

Пунктом 4 цього наказу встановлено, що
курсова різниця - це різниця між
оцінками однакової кількості одиниць
іноземної валюти при різних валютних
курсах.

Так, пунктом 5.1. договору №71/09/07
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 10.09.2007 року
передбачено, що ціна товару вказується
в додатках.

Відповідно до додатку №1 курс долара
США на міжбанківській валютній біржі
становив 4,85 грн./дол.США.

При цьому, приміткою до додатку
передбачено, що у випадку якщо курс
долара США на день оплати вище, ніж курс
долара на день підписання договору
сторонами, для визначення суми, яка
підлягає оплаті, використовують
наступну формулу: S=(A1/А2)*B, де S - ціна на
момент проплати, B - ціна на момент
підписання, А2 - курс долара США до
гривні на день підписання договору, А1-
курс (міжбанківська валютна біржа)
долара США до гривні на день
перерахування коштів.

Факт існування у відповідача 2
заборгованість за договором №71/09/07
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 10.09.2007 року у
вигляді курсової різниці, яка складала
5 373,51 грн. вищенаведеної заборгованості
встановлено в рішенні господарського
суду Київської області від 23.09.2014 року у
справі №911/3341/14.

Окрім того, вищенаведеним рішенням
стягнуто з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Степана Олійника» на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» 5 373,51 грн. курсової різниці.

Рішення господарського суду Київської
області від 23.09.2014 року у справі №911/3341/14
відповідачем 2 не виконано.

У зв'язку із неналежним, несвоєчасним
та неповним виконанням відповідачем 2
взятого на себе грошового зобов'язання
щодо оплати вартості отриманого товару
(курсової різниці) згідно договору
№71/09/07 купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 10.09.2007 року у
ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» виникло право
вимоги до відповідача 2 щодо
нарахування пені, 3% річних, інфляційних
витрат та штрафу на суму простроченого
платежу (суму курсової різниці) згідно
договору №71/09/07 купівлі-продажу товару
на умовах відстрочення платежу від
10.09.2007 року в період з 10.05.2011 року до
01.10.2014 року.

У відповідності до ч. 1 статті 510
Цивільного кодексу України визначено,
що сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного
кодексу України передбачено, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин щодо
заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу
України встановлено, що до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням. (стаття 516
Цивільного кодексу України).

26.05.2011 року між ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» та
ФОП ОСОБА_2 було укладено Угоду №205-ТА
про заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги в порядку
ст. 512-519 ЦК України), із врахуванням
додаткової угоди №1, відповідно до
яких, первісний кредитор (ТОВ «ТРИДЕНТА
АГРО») відступає новому кредитору (ФОП
ОСОБА_2.) право вимоги виконання
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
імені Степана Олійника» (), зобов'язання щодо сплати розміру
заборгованості (дооцінки вартості
товару, курсової різниці), пені, 3%
річних, інфляційних втрат, набутих
первісним кредитором на підставі
договору №71/09/07 купівлі-продажу товару
на умовах відстрочення платежу від
10.09.2007 року у зв'язку із неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
відповідачем 2 грошового зобов'язання
згідно договору №71/09/07 купівлі-продажу
товару на умовах відстрочення платежу
від 10.09.2007 року.

Відповідно до умов угоди №205-ТА про
заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги в порядку
ст. 512-519 ЦК України) від 26.05.2011 року із
врахуванням додаткової угоди №1, новий
кредитор одержує право замість
первісного кредитора вимагати від
боржника сплати грошової суми в
нарахованому розмірі заборгованості
(дооцінки вартості товару, курсової
різниці), пені, 3% річних, інфляційних
втрат за період існування прострочення
виконання боржником грошового
зобов'язання згідно договору №71/09/07
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 10.09.2007 року (
пункт 1.2., 2.2. угоди).

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.),
ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» було передано ФОП
ОСОБА_2 перелік документів, що
підтверджують права вимоги виконання
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
імені Степана Олійника» обумовленого
зобов'язання. У відповідності до ч. 1
статті 516 Цивільного кодексу України
передбачено, що заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. У відповідності
до пункту 4.3. Угоди, ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО»
повідомленням від про зміну кредитора
у зобов'язані, належним чином
повідомило Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Степана Олійника» про зазначені вище
обставини.

02 липня 2012 року між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ
«Компанія «Ніко-Тайс»» було укладено
угоду №62/07-12 про заміну кредитора у
зобов'язані (відступлення права вимоги
в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) із
врахуванням додаткової угоди №1.
Розділом 1 даної угоди, встановлено, що
первісний кредитор (ФОП ОСОБА_2)
відступає новому кредитору (ТОВ
«Компанія «НІКО-ТАЙС»») право вимоги
виконання Сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Степана Олійника» (),
зобов'язання щодо сплати розміру пені,
3% річних, інфляційних витрат та штрафу,
набутих первісним кредитором на
підставі договору №71/09/07
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 10.09.2007 року та
згідно угоди №205-ТА про заміну
кредитора у зобов'язанні (відступлення
права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК
України) від 26.05.2011 року, у зв'язку із
неналежним., несвоєчасним та неповним
виконанням відповідачем 2 грошового
зобов'язання згідно договору
купівлі-продажу.

Відповідно до умов угоди №62/07-12 про
заміну кредитора у зобов'язані
(відступлення права вимоги в порядку
ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 року із
врахуванням додаткової угоди №1, новий
кредитор одержує право замість
первісного кредитора вимагати від
боржника сплати грошової суми в
нарахованому розмірі пені, 3% річних,
інфляційних втрат та штрафу, за період
існування прострочення виконання
боржником грошового зобов'язання
згідно договору №71/09/07 купівлі-продажу
товару на умовах відстрочення платежу
від 10.09.2007 року (пункт 1.2, 2.2. Угоди).

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.),
ФОП ОСОБА_2 було передано позивачу
перелік документів, що підтверджують
права вимоги виконання відповідачем-2
обумовленого зобов'язання. У
відповідності до пункту 4.3. угоди, ФОП
ОСОБА_2 повідомленням про зміну
кредитора у зобов'язані, належним чином
повідомив Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Степана Олійника» про зазначені вище
обставини.

За Угодою №62/07-12 про заміну кредитора у
зобов'язані (відступлення права вимоги
в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від
02.07.2012 року, позивач одержує право
замість ФОП ОСОБА_2 вимагати від
відповідача 2 сплати грошової суми в
розмірі, визначеному в п. 2.1 цієї угоди.

Таким чином, позивачу передано
вищезазначені вимоги у відповідності
до норм чинного законодавства України
та із дотриманням положень статті 514 ЦК
України.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за Угодою № 62/07-12 від
02.07.2012, між ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»
(кредитор) та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп»
(поручитель) було укладено Договір
поруки №21-08-2012-21 від 21.08.2012 року, за
умовами якого поручитель поручається
перед кредитором за виконання
обов'язку Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Степана Олійника» щодо виконання
грошового зобов'язання щодо сплати
розміру штрафу у зв'язку із неналежним
та неповним виконанням боржником
грошового зобов'язання згідно договору
купівлі-продажу та угоди,
передбаченими ст. 2 цього договору
(основний договір).

Відповідно до п. 2.1. договору поруки, під
основним договором в цьому договорі
розуміють угоду № 62/07-12 про заміну
кредитора у зобов'язанні від 02.07.2012
року, укладену згідно договору №71/09/07
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 10.09.2007 року.

У розділі 3 договору поруки,
поручителем та кредитором погоджено
обсяг відповідальності поручителя та
розмір поруки, яка обмежується
частковою сплатою розміру штрафу у
сумі 500,00 грн.

Пунктом 4.1. договору поруки визначено,
що у разі порушення (невиконання чи
неналежного виконання) боржником
обов'язку за основною угодою, кредитор
вправі звернутися із вимогою про
виконання як до боржника, так і до
поручителя, які несуть солідарну
відповідальність перед кредитором.

Відповідно до змісту ст. 543 Цивільного
кодексу України, у разі солідарного
обов'язку боржників (солідарних
боржників) кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.
Солідарні боржники залишаються
зобов'язаними доти, доки їхній
обов'язок не буде виконаний у повному
обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем 2 грошового зобов'язання
(сплати курсової різниці) за договором
№71/09/07 купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 10.09.2007 року,
позивач нараховує та просить стягнути
з відповідач 2 - 3% річних у розмірі 545,16
грн. та 725,42 грн. інфляційних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

У відповідності з п. 8.1 договору №71/09/07
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 10.09.2007 року за
невиконання або неналежне виконання
умов договору сторони несуть
відповідальність згідно з чинним
законодавством.

З огляду на викладене, а також
приймаючи до уваги періоди нарахування
3 % річних, що вказані позивачем у
розрахунку 3 % річних, арифметично
вірний розрахунок 3 % річних складає 545,16
грн.

Відтак, вимога про стягнення з
відповідача 2 - 3% річних у розмірі 545,16
підлягає задоволенню.

22.10.2014 року через канцелярію суду
позивач подав заяву №22-5/10 від 22.10.2014
року про відмову від позовних вимог в
частині стягнення інфляційних втрат у
розмірі 725,42 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

З огляду на вищевикладене, та
враховуючи, що відмова позивача від
позовних вимог в частині стягнення
інфляційних втрат у даній справі не
порушує прав чи охоронюваних законом
інтересів інших осіб, суд дійшов
висновку, що відмова позивача від
позову підлягає прийняттю
господарським судом, а провадження у
справі відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України підлягає припиненню у зв'язку з
відмовою позивача від позову.

Статтею 230 ГК України визначено, що
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій
(неустойка, штраф, пеня).

У відповідності з п. 8.1 договору №71/09/07
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 10.09.2007 року за
невиконання або неналежне виконання
умов договору сторони несуть
відповідальність згідно з чинним
законодавством.

За прострочення виконання зобов'язання
покупець зобов'язаний сплатити на
користь продавця пеню в розмірі 0,08% від
вартості неоплаченого товару за кожен
день прострочення (п. 8.2 договору №71/09/07
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 10.09.2007 року).

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК
України штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
визначає, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином договірні правовідносини
між сторонами, щодо відповідальності
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», який є спеціальним з
питань регулювання вказаних відносин,
і має пріоритетне застосування щодо
правовідносин відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань між сторонами у справі.

В зазначеному законі прямо вказано про
те, що розмір пені не може перевищувати
подвійну облікову ставку НБУ, а
відповідно до абзацу другого частини 3
ст. 6 ЦК України сторони в договорі не
можуть відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це.

З огляду на викладене, а також
приймаючи до уваги періоди нарахування
пені, що вказані позивачем у
розрахунку, арифметично вірний
розрахунок пені складає 2 845,84 грн.

Відтак, вимога про стягнення з
відповідача 2 пені у розмірі 2 845,84 грн.
підлягає задоволенню.

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф (частина перша статті
230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Згідно п. 8.4. договору, за несплату або
несвоєчасну оплату товару покупець
сплачує штраф в розмірі 7% від вартості
неоплаченого товару та інші штрафні
санкції у відповідності до чинного
законодавства.

Враховуючи вищевикладені норми закону
та умови договору, позивачем, у зв'язку
з неналежним виконанням відповідачем 2
грошового зобов'язання (сплати
курсової різниці), нараховано 376,14 грн.
штрафу відповідно до наданого
розрахунку, який відповідає умовам
договору та вимогам закону.

Таким чином, позов в частині
солідарного стягнення з відповідача 1
та відповідача 2 штрафу у розмірі 376,14
грн. у зв'язку з простроченням
відповідачем виконання грошового
зобов'язання (сплати курсової різниці),
на підставі ст. 230 ГК України є
обґрунтованим, і тому підлягає
задоволенню.

Крім того, позивач просить покласти на
відповідачів витрати, пов'язані з
оплатою послуг адвоката в розмірі 500,00
грн.

На підтвердження своїх вимог в цій
частині позивачем надано суду, зокрема,
договір про надання адвокатських
послуг №24-10/12 від 24.12.2012 року, акт
прийому-передачі документів від 24.12.2012
року, акт здачі-приймання виконаних
робіт щодо надання адвокатських послуг
(правової допомоги) від 19.06.2013 року,
копію свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009
року, платіжне доручення №176 від 24.12.2012
року на суму 500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуг
перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову
-на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл витрат,
які підлягають сплаті за послуги
адвоката, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
названих витрат не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним
(Інформаційний лист Вищого
господарського суду України №01-8/155 від
13.02.2002р.).

При вирішенні питань, пов'язаних з
оплатою послуг адвоката, слід також
враховувати викладене в абзаці
третьому пункту 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
№01-8/973 «Про деякі питання практики
застосування у вирішенні спорів
окремих норм процесуального права» від
14.12.2007р., за яким у визначенні розумно
необхідного розміру сум, які
підлягають сплаті за послуги адвоката,
можуть братися до уваги, зокрема: час,
який міг би витратити на підготовку
матеріалів кваліфікований фахівець;
вартість оплати відповідних послуг
адвокатів, яка склалася в країні або в
регіоні; тривалість розгляду і
складність справи тощо.

Дослідивши матеріали справи та
визначаючи роль адвоката ОСОБА_2 у
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді справи №911/4369/14, суд вважає
заявлену суму витрат на послуги
адвоката в розмірі 500,00 грн.
співрозмірною з ціною позову,
обґрунтованою та правомірною.

Відповідно до положень статті 49 ГПК
України судовий збір у розмірі 166,94 грн.
та витрати на оплату послуг адвоката у
розмірі 500,00 грн. підлягають стягненню
солідарно з відповідача 1 та
відповідача 2, судовий збір у розмірі 1
660,06 грн. підлягає стягненню з
відповідача 2.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп» (08633, Київська обл.,
Васильківський район, с. Мархалівка,
вул. Комсомольська, буд. 22, код 38267861)
та Селянського товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Степана Олійника» (67020, Одеська обл.,
с. Левадівка, вул. Леніна, код
30130062) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка
Заболотного, 38, офіс 23, код 38039872) 376
(триста сімдесят шість) грн. 14 коп.
штрафу, 166 (сто шістдесят шість) грн. 94
коп. судового збору, 500 (п'ятсот) грн. 00
коп. витрат на оплату послуг адвоката.

Стягнути з Селянського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
імені Степана Олійника» (67020, Одеська
обл., с. Левадівка, вул. Леніна, код 30130062)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка
Заболотного, 38, офіс 23, код 38039872) 2 845 (дві
тисячі вісімсот сорок п'ять) грн. 84 коп.
пені, 545 (п'ятсот сорок п'ять) грн. 16 коп. 3%
річних, 1 660 (одну тисячу шістсот
шістдесят) грн. 06 коп. судового збору.

Припинити провадження у справі в
частині стягнення інфляційних витрат у
розмірі 725,42 грн.

Після вступу рішення в законну силу
видати накази.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 11.11.2014 р.

Суддя
Т.Д. Лилак