ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року Справа № 910/18875/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Погребняка
В.Я.,суддів:Білошкап О.В., Катеринчук
Л.Й.,розглянувши касаційну
скаргуТовариства з обмеженою
відповідальністю "Ласла"на рішення
господарського суду м. Києва від 11.06.2014
рокута постановуКиївського
апеляційного господарського суду
від 12.08.2014 рокуу справі№910/18875/13
господарського суду м. Києва за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ласла"до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Побужський феронікелевий
комбінат"простягнення 302 689, 79 грн.,

за участю представників сторін: від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Побужський
феронікелевий комбінат" - Слєпуха
О.С., дов. № 01-14/139 від 19.05.2014 року; від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ласла" - Савко В.В., за
договором № 300714 від 30.07.2014 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду м. Києва
від 11.06.2014 року у справі № 910/18875/13 (суддя
- Трофименко Т. Ю.) відмовлено в
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю "Ласла"
(далі - ТОВ "Ласла") до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Побужський феронікелевий комбінат"
(далі - ТОВ "Побужський феронікелевий
комбінат") про стягнення 302 689,79 грн. з
яких: 291 662,55 грн. основного боргу, 11 027,24
грн. пені за неналежне виконання
взятих на себе останнім зобов'язань
згідно договору № 4/05-13 від 14.05.2013 року.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 року у
справі № 910/18875/13 (головуючий суддя -
Баранець О.М., суддя - Пашкіна С.А., суддя
- Сітайло Л.Г.) рішення господарського
суду м. Києва від 11.06.2014 року у справі
№910/18875/13 залишено без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду м. Києва від 11.06.2014
року та постановою Київського
апеляційного господарського суду від
12.08.2014 року у справі № 910/18875/13, ТОВ
"Ласла" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду м. Києва
від 11.06.2014 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
12.08.2014 року у справі № 910/18875/13 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити повністю, стягнувши з ТОВ
"Побужський феронікелевий комбінат" 302
689,79 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні 28.10.2014 року
представником ТОВ "Ласла" уточнено
вимоги касаційної скарги, зокрема
скаржник просить рішення
господарського суду м. Києва від 11.06.2014
року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
12.08.2014 року скасувати, а справу №
910/18875/13 направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів касаційної
скарги ТОВ "Ласла" посилається на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, зокрема ст. ст. 613.
903 України (далі - ЦК України), ст. 193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України).

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, розглянувши наявні
матеріали справи, обговоривши доводи
касаційної скарги, дослідивши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
"Ласла" звернулось до господарського
суду м. Києва з позовом до ТОВ
"Побужський феронікелевий комбінат"
про стягнення 302 689,79 грн. з яких: 291 662,55
грн. основного боргу, 11 027,24 грн. пені за
неналежне виконання взятих на себе
останнім зобов'язань згідно договору №
4/05-13 від 14.05.2013 року.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 17.10.2013 року у справі № 910/18875/13
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ "Побужський
феронікелевий комбінат" на користь ТОВ
"Ласла" 291 662, 55 грн. основного боргу, 4906,32
грн. пені, 5 931, 37 грн. витрат з оплати
судового збору.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 10.12.2013 року у
справі № 910/18875/13 апеляційну скаргу ТОВ
"Побужський феронікелевий комбінат"
залишено без задоволення. Рішення
господарського суду м. Києва від 17.10.2013
року у справі № 910/18875/13 залишено без
змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 04.02.2014 року у справі №
910/18875/13, задоволено касаційну скаргу
ТОВ "Побужський феронікелевий
комбінат", рішення господарського суду
м. Києва від 17.10.2013 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 10.12.2013 року у
справі № 910/18875/13 скасовано. Справу №
910/18875/13 передано на новий розгляд до
господарського суду м. Києва.

При цьому, суд касаційної інстанції
вказав на те, що при новому розгляді
суду необхідно було встановити, чи
надані позивачем послуги, передбачені
п. 1.1 договору № 4/05-13 від 14.05.2013 року у
повному обсязі, оскільки в матеріалах
справи відсутні належні та допустимі
докази, які підтверджують факт
утилізації/видалення позивачем
відходів, визначених у протоколі
узгодження договірної ціни - додаток №
1 до договору, а саме: договори, акти
прийому-передачі, акти виконаних робіт
за період з травня по серпень 2013 року та
стосуються відходів відповідача, а
також наявність у позивача або у третіх
осіб, уповноважених позивачем,
ліцензії та дозволу на здійснення
операції по утилізації відходів.

Крім того, слід встановити, ким
здійснювалась утилізація небезпечного
відходу "содовий шлак з великим вмістом
сірки" відповідно до умов п. 1.1 договору
№ 4/05-13 від 14.05.2013 року та протоколу № 1
узгодження договірної ціни від 14.05.2013
року до вказаного договору.

За результатами нового розгляду справи
рішенням господарського суду м. Києва
від 11.06.2014 року у справі № 910/18875/13 в
задоволенні позовних вимог ТОВ "Ласла"
до ТОВ "Побужський феронікелевий
комбінат" відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з
наступного.

Позовні вимоги ТОВ "Ласла" мотивовані
тим, що ТОВ "Побужський феронікелевий
комбінат" в порушення умов договору не
було у повному обсязі сплачено
вартість виконаних послуг, в зв'язку з
чим у ТОВ "Побужський феронікелевий
комбінат" виникла заборгованість в
розмірі 291 662,55 грн. та за несвоєчасне
виконання зобов'язань позивачем
нарахована пеня в сумі 11 027,24 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 14.05.2013 року між ТОВ
"Ласла" (виконавець) та ТОВ "Побужський
феронікелевий комбінат" (замовник) було
укладено договір № 4/05-13 (далі - договір).

Пунктом 1.1. договору передбачено, що
виконавець бере на себе зобов'язання
надати послуги по збиранню,
перевезенню, зберіганню відходів,
визначених у протоколі узгодження
договірної ціни - додаток № 1 до
договору, який є невід'ємною частиною
даного договору, з їх подальшою
утилізацією/видаленням (далі - послуги),
а замовник зобов'язується прийняти та
оплатити їх.

В пункті 2.1. договору сторони погодили,
що замовник надає у письмовій формі
виконавцю заявку на організацію
послуг, вказаних в п.1.1. даного договору.
У заявках (додаток № 2) замовник вказує
найменування і кількість відходів, що
передаються виконавцю. Заявки є
невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.3. договору виконавець
зобов'язаний надати послуги, вказані в
п. 1.1. договору протягом 14 робочих днів з
моменту оплати послуг та перевозці
відходів (транспортні витрати) на
умовах, вказаних в п.3.5. та п.3.6.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем надано позивачу заявку
від 14.05.2013 року на виконання робіт по
вивезенню утилізації/видаленню
содового шлаку з великим вмістом сірки
у кількості 301,46 тонн.

14.05.2013 року сторони підписали протокол
№ 1 узгодження договірної ціни, яким
сторонами погоджено розмір договірної
ціни на надання послуг по
утилізації/видалення наступних
відходів замовника: содовий шлак з
великим вмістом сірки кількістю 301,46
тон, ціна наданих послуг становить 291
662,55 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 902 ЦК України передбачено,
що виконавець повинен надати послугу
особисто.

У випадках, встановлених договором,
виконавець має право покласти
виконання договору про надання послуг
на іншу особу, залишаючись
відповідальним в повному обсязі перед
замовником за порушення умов договору
(ч. 2 ст. 902 ЦК України).

Частиною 1 ст. 903 ЦК України
передбачений обов'язок замовника
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України істотними
умовами договору, в першу чергу є умови
про предмет договору.

Предметом договору про надання послуг
є сама нематеріальна послуга, тобто те
нематеріальне благо, яке отримує
замовник у процесі вчинення виконавцем
певних дій або здійснення певної
діяльності. Для договорів цього типу
важливе значення має якість послуг, що
надаються.

Тобто, обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову, місцевий
господарський суд, з яким погодився
апеляційний господарський суд, виходив
з того, що обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України
"Про відходи" № 187/98-ВР від 5.03.1998 року
небезпечні відходи - відходи, що мають
такі фізичні, хімічні, біологічні чи
інші небезпечні властивості, які
створюють або можуть створити значну
небезпеку для навколишнього
природного середовища і здоров'я
людини та які потребують спеціальних
методів і засобів поводження з ними.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України "Про
відходи" утилізація відходів -
використання відходів як вторинних
матеріальних чи енергетичних ресурсів.

Обов'язковою умовою надання послуг в
повному обсязі є утилізація
небезпечних відходів, що передбачено
умовами договору. Підписавши договір,
позивач погодився із зазначеною
умовою.

Суд першої інстанцій неодноразово
вимагав у позивача докази утилізації
содового шлаку виробництва ТОВ
"Побужський феронікелевий комбінат" за
договором № 4/05-13 від 14.05.2013 року згідно
з вимогами чинного законодавства.
Зазначені докази позивачем не надані.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, позивач - ТОВ
"Ласла" фактично не здійснював
утилізацію чи видалення відходів
виробництва ТОВ "Побужський
феронікелевий комбінат" за договором №
4/05-13 від 14.05.2013 року.

Встановлені обставини також
підтверджують невиконання позивачем
умов договору №4/05-13 від 14.05.2013 року в
частині надання послуг у повному
обсязі, а відповідно у позивача
відсутнє право вимагати отримання
зазначених у позові сум.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 11112
ГПК України, судами попередніх
інстанцій, під час нового розгляду
справи враховано вказівки суду
касаційної інстанції стосовно
дотримання вимог ст. 43 ГПК України щодо
оцінки доказів та вимог ч. 2 ст. 34 ГПК
України щодо належності та
допустимості доказів.

Згідно зі ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

У мотивувальній частині рішення, як
судом першої інстанції так і судом
апеляційної інстанції наведено
правове обґрунтування і ті доведені
фактичні обставини, з огляду на які
приймалось таке рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1115 ГПК України
касаційна інстанція використовує
процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду.

Згідно з нормами ч. 2 вказаної статті,
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, залишити рішення першої
інстанції або постанову апеляційної
інстанції без змін, а скаргу без
задоволення, залишити в силі одне із
раніше прийнятих рішень або постанов.

Відповідно до чинного законодавства
рішення суду є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що висновки судів
попередніх інстанцій ґрунтуються на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, а доводи
касаційної скарги їх не спростовують.

На думку колегії суддів Вищого
господарського суду України, рішення
суду першої інстанції та постанова
суду апеляційної інстанції прийняті з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ласла"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду м. Києва
від 11.06.2014 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
12.08.2014 року у справі № 910/18875/13
залишити без змін.

Головуючий: Погребняк В.Я. Судді:
Білошкап О.В. Катеринчук Л.Й.