Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

06 листопада 2014 року
справа № 927/1504/14

позивач: приватне підприємство
"Пантера",

пр-т Перемоги, 193/69, м.Чернігів, 14000

відповідач: Чернігівська районна
рада Чернігівської області,

вул. Шевченка, 48, м. Чернігів, 14027

предмет спору: про стягнення 34 487,96 грн.

Суддя Лавриненко Л.М.

Представники сторін:

від позивача: Скрипка В.М.- директор

від відповідача: Радченко Я.А.,
доручення №01-03/196 від 19.03.2014 року,
представник

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем - приватним підприємством
"Пантера" подано позов про стягнення з
відповідача Чернігівської районної
ради Чернігівської області 12434,00 грн.
боргу по договору №11 від 06.02.2014 року та
22053,96 грн. боргу по договору №23 від
20.06.2014 року, за неналежне виконання
наданих послуг з охорони.

В судовому засіданні 02.10.2014 року судом
було здійснено огляд оригіналів
документів: договору № 11 від 06.02.2014р.,
додатків №1, №2 до договору від 06.02.2014
року, договору № 23 від 20.06.2014р., додатку
№1 до договору від 20.06.2014р., актів
приймання - передачі №91 від 10.02.2014р., №1
від 30.06.2014р.; акту звірки розрахунків.

В судовому засіданні 21.10.2014 року судом
було здійснено огляд оригіналу виписки
по рахунку від 08.10.2014 року на суму 12742,76
грн.

Також в судовому засіданні 21.10.2014 року
представник відповідача виклала усні
пояснення по справі та зазначила, що
сума боргу становить 21490 грн. 20 коп.,
оскільки 08 жовтня 2014р. було сплачено в
рахунок погашення боргу 12742,76 грн.

В судовому засіданні 06.11.2014 року
представниками сторін подані письмові
клопотання про відмову здійснення
технічної фіксації судового процесу,
яке задоволено судом.

Представник позивача заявив усне
клопотання про залучення до матеріалів
справи оригіналу банківської виписки
на суму 12 742,76 грн., якою
підтверджується сплата відповідачем
частини суми боргу по договору №23 від
20.06.2014 року, яка прийнята та залучена
судом до матеріалів справи.

Представник відповідача заявила
усне клопотання про залучення до
матеріалів справи відзиву на позовну
заяву в якому позовні вимоги визнає
частково, посилаючись на те що,
відповідачем (Чернігівською районною
радою) було зареєстровано в
Держказначействі борг за отримані
послуги згідно договорів №11 від 06.02.2014
року та договору №23 від 20.06.2014 року в
сумі 99994,64 грн., а саме: 28.01.2014 року -
кредиторська заборгованість за 2013 рік
в сумі 455506,68 грн.; 13.02.2014 року - 32434 грн.;
01.07.2014 року - 22053,96 грн. Відповідач
сплатив позивачу 78504,44 грн., що
підтверджується платіжними
документами, які додані до відзиву, а
тому на сьогоднішній день сума боргу
складає 21490,20 грн. Відповідач у відзиві
на позов посилається на відсутністю
бюджетних коштів, що стало причиною
виникнення заборгованості. Крім того,
представник відповідача у поданому
відзиві на позов просить судовий збір
покласти на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Судом в судовому засіданні 06.11.2014
року була оголошена перерва до 15- 00.

Після перерви розгляд справи було
продовжено.

Представником позивача,
відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України, була
подана письмова заява про зменшення
позовних вимог в частині стягнення 255
грн. суми боргу та відповідно просить
стягнути з відповідача суму боргу в
розмірі 21490,20 грн. та судовий збір в
розмірі 1827 грн.

Представник відповідача не
заперечував щодо поданої
представником позивачем заяви про
зменшення позовних вимог.

Суд прийняв заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог в
частині стягнення 255 грн. суми боргу,
оскільки вона не протирічить діючому
законодавству та не зачіпає нічиї
охоронювані законом інтереси, а також є
процесуальним правом сторони
відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 06.11.2014 р. суд
перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача виклав позовні
вимоги.

Представник відповідача щодо позовних
вимог заперечувала частково.

Інших заяв та клопотань від сторін не
надійшло.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши пояснення
повноважних представників сторін,
дослідивши докази, які мають юридичне
значення для вирішення спору по суті,
господарський суд встановив:

Враховуючи, що позивачем в
судовому засіданні 06.11.2014 року було
подано письмову заяву про зменшення
позовних вимог, яка були прийняті
судом, тому суд розглядає справу з
урахуванням поданої позивачем заяви
про зменшення позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочин є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу
України, господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського
кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Так, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Між Чернігівською районною радою
(замовник) та Приватним підприємством
«Пантера» (виконавець) було укладено
договір від 06 лютого 2014 року №11 та
договір охорони від 20.06.2014 року №23.

Відповідно до п. 1.1. договору №11 від
06.02.2014 року замовник (відповідач)
доручає, а виконавець (позивач) бере на
себе обо»язки з охорони адмінбудівель,
гаражів та підтримці громадського
порядку на території Чернігівської
районної ради, за адресою: вул.
Шевченка 48, м. Чернігів, в межах своєї
компетенції згідно чинного
законодавства України та розробленої і
затвердженої спільно із замовником
інструкції. Розташування об»єкту
визначається дислокацією, що є
обов»язковою та додаються до договору
(додаток №1).

Відповідно до п.п. 2.1. , 2.1.1. та 2.1.2.
договору №23 від 20.06.2014 року виконавець
(позивач) в інтересах замовника
(відповідач) здійснює фізичну охорону
об»єктів, що належать замовнику, а
також матеріальних цінностей, що в них
знаходяться, охорону громадського
порядку та пропускний режим об»єкта, а
замовник своєчасно здійснює оплату
послуг виконавцю на умовах і в порядку
встановлених цим договором. Об»єкти, що
охороняються вказано у дислокації, що є
додатком №1 до цього договору.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Таким чином, укладені між сторонами
договори по своїй правовій природі є
договорами про надання послуг.

Статтею 905 Цивільного кодексу України
визначено, що строк договору про
надання послуг встановлюється за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено законом або іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до 9.1 договору №11 від 06.02.2014
року, вказано, що договір укладається
на період з моменту підписання по 28
лютого 2014 року включно і в разі
необхідності діє до повного виконання
сторонами своїх зобов»язань.

Пункт 9.4. договору №11 від 06.02.2014 року
передбачає, що усі додатки до цього
договору, пропозиції, листи,
зауваження, що стосуються виконання, є
його невід»ємною частиною, в разі, якщо
вони викладені в письмовій формі та
посвідчені «Сторонами» належним
чином.

Відповідно до п. 11.1. договору №23 від
20.06.2014 року, визначено, що договір
вважається укладеним з 01.03.2014 року по
30.06.2014 року. Сторони можуть встановити,
що умови договору застосовуються до
відносин між ними, які виникли до його
укладання (ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу
України).

Пунктом 6.1. договору №11 від 06.02.2014 року
сторони визначили, що вартість послуг
за даним договором є комерційною
таємницею. Оплата проводиться
щомісячно згідно акту виконаних робіт,
відповідно до умов цього договору. Сума
договору складає: 32434 грн.

Додатком №2 до договору №11 від 06.02.2014
року сторони визначили розрахунок
вартості охорони охоронниками ПП
«Пантера» за січень-лютий в сумі 32434
грн., який підписаний сторонами та
доданий до матеріалів справи.

Пунктом 4.1. договору №23 від 20.06.2014 року
сторони визначили, що ціна вартості
послуг складає 22053,96 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 2,3 ст. 193 Господарського
кодексу України кожна сторона має
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового обігу
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Позивач виконав взяті на себе
зобов'язання по договору №11 від 06.02.2014
року та договору №23 від 20.06.2014 року і
надав послуги по охороні приміщення
(матеріальних цінностей) та підтримці
громадського порядку на території
Чернігівської районної ради за лютий
2014 року на загальну суму 32434 грн., що
підтверджується актом
прийому-передачі наданих послуг №91 від
10.02.2014 року до договору №11 від 06.02.2014
року та за березень-червень 2014 року на
загальну суму 22053,96 грн., що
підтверджується актом
прийому-передачі наданих послуг №1 від
30.06.2014 року до договору№23 від 20.06.2014
року, які підписані сторонами,
скріплені печатками, копії яких додано
до матеріалів справи. Разом на загальну
суму 54487,96 грн.

Відповідач щодо факту надання послуг
не заперечував.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню
у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку , що встановлені договором.

Пунктом 6.2. договору №11 від 06.02.2014 року
та пунктом 4.2. договору №23 від 20.06.2014
року визначено порядок оплати послуг
до 5 числа наступного за звітним
місяцем на підставі акту
здачі-прийняття виконаних робіт, який
складається щомісяця та підписується
сторонами.

Відповідно по акту прийому-передачі
наданих послуг №91 від 10.02.2014 року до
договору №11 від 06.02.2014 року на суму 32434
грн. відповідач зобов»язаний був
розрахуватись в строк до 05 березня 2014р.
включно , а по акту прийому-передачі
наданих послуг №1 від 30.06.2014 року до
договору№23 від 20.06.2014 року за
березень-червень 2014 року на загальну
суму 22053,96 грн. - по 05 липня 2014р. включно.

Відповідач в порушення умов договорів,
оплату за послуги охорони за лютий 2014
року та за період з березня по червень
2014 р. здійснив частково на суму 20255 грн.,
що підтверджується виписками з
поточного рахунку позивача та
відповідача про перерахування коштів,
копії яких додані до матеріалів справи.

Заборгованість станом на 19.09.2014р. -
дату звернення до суду становила 34232
грн. 96 коп.

Після порушення провадження у справі
відповідачем було здійснено проплату в
рахунок погашення боргу в сумі 12742,76
грн., що підтверджується наданою
відповідачем випискою по рахунку від
08.10.2014 року. Також вказана проплата
підтверджується оригіналом
банківської виписки від 08.10.2014 року на
суму 12742,76 грн., яка була надана в
судовому засіданні 06.11.2014 року
представником позивача.

Приймаючи до уваги, що відповідачем
після порушення провадження у справі
було частково сплачено суму основного
боргу в розмірі 12 742,76 грн., суд доходить
висновку що спір між сторонами в
частині стягнення основної
заборгованості в сумі 12 742,76 грн.
врегульовано, предмет спору відсутній,
а тому провадження у справі в частині
стягнення 12 742,76 грн. основного боргу
підлягає припиненню.

Таким чином, сума основного боргу, яка
підлягає стягненню з відповідача
становить 21490 грн. 20 коп.

Враховуючи, що відповідач в порушення
ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського кодексу
України та умов договору, взяті на себе
зобов'язання не виконав,
заборгованість за отримані послуги
охорони не сплатив, господарський суд
доходить висновку, що позовні вимоги є
обґрунтовані і підлягають задоволенню
в частині стягнення 21490 грн. 20 коп.
боргу. В частині стягнення 12 742 грн. 76
коп. боргу провадження у справі
підлягає припиненню.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача, а
також сума боргу в розмірі 12742 грн.76 коп.
відповідачем була сплачена після
порушення провадження у справі , тому
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України та ст. 4
Закону України „Про судовий збір" від
08.07.2011 року № 3674-VI, з відповідача
підлягає стягненню на користь позивача
судовий збір в розмірі 1827 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 525, 526, 530, 626, 629,
901, 903, 905 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 173, 174, 175, 193 Господарського
кодексу України ст. 49, п.1-1 ст. 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст. 4 Закону України „Про
судовий збір", господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині
стягнення 12 742 грн. 76 коп. припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити
частково.

3. Стягнути з Чернігівської районної
ради Чернігівської області, вул.
Шевченка, 48, м. Чернігів, 14027 (р/р 1249
в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО
853592, 1) на користь
приватного підприємства "Пантера", пр-т
Перемоги, 193/69, м.Чернігів, 14000 (р/р
3201 філія «Центр.РУ» АТ Банк
«Фінанси та кредит» м. Київ, МФО 300937, код
32601582) 21490 грн. 20 коп. боргу та 1827,00 грн.
судового збору.

Наказ видати після набрання
судовим рішенням законної сили.

Повне рішення підписано 07.11.2014р.

Суддя
Л.М. Лавриненко