ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року Справа №
6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011)

Вищий господарський суд
України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової Т.В.
(доповідач)суддівГоголь Т.Г., Швеця
В.О.розглянувши матеріали касаційної
скаргиСуб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_4на постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.07.14у
справі№6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011)
Господарського суду Тернопільської
областіза скаргоюТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Шумськ-Інвест"на діїВідділу Державної
виконавчої служби Шумського районного
управління юстиціїза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Шумськ-Інвест"доСуб'єкта
підприємницької діяльності
ОСОБА_4треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору
1.Шумьске районне споживче товариство
2.Шумська міська радапроусунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкоюРозпорядженням Секретаря
другої судової палати Вищого
господарського суду України від 04.11.14, у
зв'язку з виходом із відпустки судді
Швеця В.О., для розгляду даної справи,
сформовано колегію суддів у її
постійному складі: головуючий -
Добролюбова Т.В. , судді - Гоголь Т.Г.,
Швець В.О.

В судовому засіданні взяли участь
представники:
від позивача: Назарчук О.М. - за дов.
від 10.04.13; від
відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7 - за дов. від
05.08.11; Представники
третіх осіб та ВДВС у судове засідання
не з'явилися, проте належно повідомлені
про час і місце розгляду касаційної
скарги.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Шумськ-Інвест" у
травні 2011 року заявлений позов до
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_4 про звільнення відповідачем
самовільно зайнятої ним земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
знесення самочинно збудованого
торгового павільйону НОМЕР_1 загальною
площею 27.45 кв.м.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 22.07.11 (суддя
Бучинська Г.Б.), залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 03.11.11 (Гриців
В.М. - головуючий, судді - Давид Л.Л.,
Мурська Х.В.) позов задоволено.

Постановою Вищого господарського
суду України від 18.01.12 ( судді: Хрипун
О.О. - головуючий, Барицька Т.Л., Князьков
В.В.), перевірені постанова від 03.11.11 та
рішення від 22.07.11 скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

За наслідками повторного розгляду
справи, рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 26.04.12 (суддя
Шумський І.П.), залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 27.06.12 ( судді:
Бойко С.М. - головуючий, Бонк Т.Б.,
Якімець Г.Г.), позовні вимоги
задоволено. Зобов'язано відповідача, з
урахуванням ухвали про виправлення
описки від 31.10.13 щодо адреси земельної
ділянки, звільнити самовільно зайняту
ним земельну ділянку, розташовану за
адресою АДРЕСА_1, шляхом знесення
(демонтажу) належного йому торгового
павільйону НОМЕР_1 загальною площею 27.45
кв.м. Стягнуто з відповідача на користь
позивача 85 грн державного мита та 236 грн
витрат на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу.

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів: Козир Т.П.
-головуючого, Гольцової Л.А., Губенко
Н.М., постановою від 19.09.12, перевірену
постанову апеляційного суду від 27.06.12
залишив без змін.

На виконання рішення у справі,
Господарським судом Тернопільської
області видано відповідні накази від
05.10.12, з урахування ухвали про
виправлення описки від 31.10.13 щодо
адреси земельної ділянки.
Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Шумськ-Інвест" звернулось до суду
першої інстанції зі скаргою, поданою в
порядку приписів статті 1212
Господарського процесуального кодексу
України, в якій просило: 1) визнати
неправомірними дії ВДВС Шумського
районного управління юстиції щодо
відмови у відкритті виконавчого
провадження з виконання наказу у даній
справі; 2) визнати недійсною постанову
ВДВС Шумського районного управління
юстиції про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 16.12.13
серія ВП № 41274179; 3) зобов'язати ВДВС
Шумського районного управління
юстиції прийняти наказ від 05.10.12 до
виконання та виконати його у терміни,
визначені Законом України "Про
виконавче провадження". Обґрунтовуючи
свої вимоги заявник вказував на
безпідставність відмови державного
виконавця у відкритті виконавчого
провадження, адже в постанові не
зазначено, які саме вимоги пункту 3
частини 1 статті 18 Закону України "Про
виконавче провадження" було порушено.
Наголошував заявник і на тому, що
постанова про відмову від 16.12.13
скерована йому простою
кореспонденцією з порушенням строків,
визначених частиною 2 статті 26 Закону
України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Господарського суду
Тернопільської області від 29.05.14,
ухваленою суддею Шумський І.П., скаргу
товариства задоволено частково.
Визнано неправомірними дії ВДВС
Шумського районного управління
юстиції щодо відмови у відкритті
виконавчого провадження з виконання
наказу від 05.10.12; визнано недійсною
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження ВП №41274179 від
16.12.13. Суд першої інстанції виходив з
того, що у постанові про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
16.12.13 не вказано у чому саме полягає
невідповідність виконавчого документа
приписам частини 3 статті 18 Закону
України "Про виконавче провадження".
При цьому, суд зауважив, що не
зазначення у наказі від 05.10.12 стягувача
не впливає на можливість виконання
судового рішення у справі. Суд вказав і
на порушення органом ДВС порядку та
строку направлення постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження. У задоволенні вимоги про
зобов'язання ВДВС Шумського районного
управління юстиції прийняти наказ від
05.10.12 до виконання та виконати його у
терміни, визначені Законом України "Про
виконавче провадження" судом
відмовлено, з огляду на те, що суд не
вправі зобов'язувати державного
виконавця до вчинення таких дій.
Львівський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів: Скрипчук О.С. -
головуючого, Дубник О.П., Зварич О.В.,
постановою від 23.07.14, перевірену ухвалу
у справі залишив без змін, а апеляційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_4
залишив без задоволення.
Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_4
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить ухвалу від 29.05.14 та
постанову від 23.07.14 скасувати, а у
задоволенні скарги позивача просить
відмовити. Обґрунтовуючи свої вимоги
скаржник вказує на порушення судами
приписів пункту 3 статті 18, статті 26
Закону України "Про виконавче
провадження", адже у наказі не
зазначено особу на користь якої має
бути виконане рішення у справі. Не
погоджується скаржник і з тим, що
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 16.12.13
отримана ним лише 31.11.13 та вважає, що
скарга на дії ДВС подана позивачем з
пропущенням десятиденного строку,
визначеного статтею 1212 Господарського
процесуального кодексу України, без
клопотання про його поновлення, а
відтак безпідставно прийнята судом до
розгляду. Наголошує скаржник і на тому,
що у державного виконавця не було
підстав для скерування позивачеві
постанови від 16.12.13 рекомендованою
кореспонденцією, оскільки останній не
зазначений як стягувач. Водночас, від
скаржника надійшли додаткові
пояснення (доводи і міркування) до
касаційної скарги, в яких останній
зауважує на тому, що виконавчий
документ не містить достовірної
інформації щодо місцезнаходження
спірного павільйону відповідача.

Від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шумськ-Інвест",
Шумьского районного споживчого
товариства, Шумської міської ради
відзиву на касаційну скаргу судом не
отримано.
Вищий
господарський суд України, заслухавши
доповідь судді Добролюбової Т.В. та
пояснення представників позивача та
відповідача, переглянувши матеріали
справи і доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судами приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій
установлено, і це підтверджується
матеріалами справи, що рішенням
Господарського суду Тернопільської
області від 26.04.12, зобов'язано
відповідача, з урахуванням ухвали про
виправлення описки від 31.10.13 щодо
адреси земельної ділянки, звільнити
самовільно зайняту ним земельну
ділянку за адресою АДРЕСА_1, шляхом
знесення (демонтажу) торгового
павільйону НОМЕР_1 загальною площею 27.45
кв.м. На виконання вказаного рішення,
судом першої інстанції видано
відповідний наказ від 05.10.12, з
урахування ухвали про виправлення
описки від 31.10.13 щодо адреси земельної
ділянки. Судами також установлено, що
16.12.13 ВДВС Шумського районного
управління юстиції винесено постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП №41274179 на підставі
пункту 6 частини 1 статті 26 Закону
України "Про виконавче провадження"
через те, що виконавчий документ не
відповідає вимогам пункту 3 статті 18
Закону України "Про виконавче
провадження", а саме не зазначено
стягувача. Вказана постанова скерована
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Шумськ-Інвест"
супровідним листом від 25.12.13 №6744. Як
убачається з матеріалів справи,
предметом судового розгляду є скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шумськ-Інвест"
подана в порядку приписів статті 1212
Господарського процесуального кодексу
України, в якій товариство просило: 1)
визнати неправомірними дії ВДВС
Шумського районного управління
юстиції щодо відмови у відкритті
виконавчого провадження з виконання
наказу у даній справі; 2) визнати
недійсною постанову ВДВС Шумського
районного управління юстиції про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 16.12.13 серія ВП № 41274179; 3)
зобов'язати ВДВС Шумського районного
управління юстиції прийняти наказ від
05.10.12 до виконання та виконати його у
терміни, визначені Законом України "Про
виконавче провадження". Відповідно до
приписів статті 45 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. За приписами статей 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду,
що набрало законної сили, є
обов'язковим на усій території України
і виконується на підставі виданого
господарським судом наказу, який є
виконавчим документом. Статтею 117
Господарського процесуального кодексу
України унормовано, що наказ має
відповідати вимогам до виконавчого
документа, встановленим Законом
України "Про виконавче провадження".
Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" унормовано, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів, посадових осіб, які
здійснюються на підставах, у спосіб і в
межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню. За приписами статті 2 Закону
України "Про виконавче провадження"
примусове виконання рішень в Україні
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України. Окремі
питання організації виконання рішень
судів, що відповідно до Закону
підлягають примусовому виконанню,
визначені Інструкцією з організації
примусового виконання рішень,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.12 №512/5.
Відповідно до статті 6 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів юридичних осіб.
Рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені в порядку, встановленому цим
Законом. За приписами статті 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії;
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом. Отже, визначені законом
повноваження державного виконавця
повинні використовуватися останнім у
повному обсязі з метою фактичного
виконання прийнятого судового рішення.
За приписами пункту 6 статті 26 Закону
України "Про виконавче провадження" (в
редакції на час винесення постанови
від 16.12.13) державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі невідповідності
виконавчого документа вимогам,
передбаченим статтею 18 цього Закону.
Про відмову у відкритті виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову упродовж трьох
робочих днів, а за рішенням, що підлягає
негайному виконанню, - не пізніше
наступного робочого дня з дня
надходження виконавчого документа і не
пізніше наступного дня надсилає її
заявникові разом з виконавчим
документом. У разі відмови у відкритті
виконавчого провадження на підставі
пункту 6 частини першої цієї статті
державний виконавець роз'яснює
заявникові право на звернення до суду
чи іншого органу (посадової особи), які
видали виконавчий документ, щодо
приведення його у відповідність до
вимог статті 18 цього Закону. Постанова
державного виконавця про відмову у
відкритті виконавчого провадження
може бути оскаржена заявником у
десятиденний строк з дня її
надходження у порядку, встановленому
цим Законом. За приписами статті 18
Закону України "Про виконавче
провадження" зазначаються: назва і дата
видачі документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
повне найменування для юридичних осіб
або ім'я, прізвище, власне ім'я та по
батькові, для фізичних осіб, стягувача
і боржника, їх місцезнаходження для
юридичних осіб, або місце проживання чи
перебування для фізичних осіб,
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника для юридичних осіб,
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника для фізичних
осіб - платників податків, або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи для фізичних осіб,
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;
резолютивна частина рішення; дата
набрання законної сили рішенням; строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання. Отже, виходячи з приписів
наведеної норми у виконавчому
документі має відображатись, зокрема
резолютивна частина рішення. За
приписами статті 84 Господарського
процесуального кодексу України
резолютивна частина рішення має
містити висновок про задоволення
позову або про відмову в позові
повністю чи частково за кожною із
заявлених вимог. Згідно з пунктами 9, 9.10
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про
судове рішення" від 23.03.12 №6 у
резолютивній частині рішення має бути
остаточна відповідь щодо усіх вимог,
які були предметом судового розгляду,
при цьому у рішенні про вчинення певних
дій або про припинення певних дій
господарські суди повинні зазначати -
відповідний припис, наприклад:
"Такому-то звільнити таке-то приміщення
із зазначенням його найменування,
місцезнаходження згідно з поштовою
адресою, площі", строк виконання
відповідних дій або про видачу наказу
про примусове виконання рішення. Таким
чином, резолютивна частина рішення про
звільнення земельної ділянки за своєю
суттю не передбачає можливості
зазначення у ньому стягувача, а саме
фізичної або юридичної особи, на
користь чи в інтересах якої має бути
видано виконавчий документ, що, в свою
чергу, унеможливлює визначення у
судовому наказі особи стягувача та не
перешкоджає виконанню такого наказу.
Як убачається з матеріалів справи,
резолютивна частина рішення від 26.04.12
відповідає вимогам статті 84
Господарського процесуального кодексу
України та змісту заявленої позовної
вимоги, а наказ від 05.10.12 відповідає
резолютивній частині рішення, з
урахуванням ухвали про виправлення
описки від 31.10.13 щодо адреси земельної
ділянки. Водночас, суди правомірно
врахували і приписи статті 89
Господарського процесуального кодексу
України, якими передбачено можливість
звернення державного виконавця до
господарського суду за роз'ясненням
прийнятого ним рішення. Установлено
судами і те, що постанова від 16.12.13
державним виконавцем скерована
заявникові з порушенням строків,
встановлених статтею 26 Закону України
"Про виконавче провадження". За таких
обставин, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано визнали неправомірними
дії ВДВС Шумського районного
управління юстиції щодо відмови у
відкритті виконавчого провадження з
виконання наказу від 05.10.12 у даній
справі та визнали недійсною постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 16.12.13. Щодо вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шумськ-Інвест" про
зобов'язання ВДВС Шумського районного
управління юстиції прийняти наказ від
05.10.12 до виконання та виконати його у
терміни, визначені Законом України "Про
виконавче провадження", то суди обох
інстанцій дійшли правомірного
висновку про відсутність підстав для
її задоволення, виходячи з того, що суд
не має права зобов'язувати державного
виконавця до вчинення таких дій, такий
обов'язок покладається на державного
виконавця приписами Закону України
"Про виконавче провадження". Довід
касаційної скарги щодо пропуску
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Шумськ-Інвест"
строку на оскарження постанови ВДВС
від 16.12.13, не може бути підставою для
скасування судових актів у справі,
оскільки, як установлено судами,
постанова державного виконавця від
16.12.13 отримана товариством 31.12.13, а
скарга останнім подана до суду 09.01.14,
тобто в межах десятиденного строку для
оскарження постанови державного
виконавця про відмову у відкритті
виконавчого провадження. Інші доводи
касаційної скарги також визнаються
непереконливими, оскільки не
спростовують установленого
господарськими судами. Виконання
рішення суду є невід'ємною частиною
права на справедливий суд. Правосуддя
визнається таким лише за умови, що воно
відповідає вимогам справедливості і
забезпечує ефективне поновлення у
правах. Судове рішення за своєю суттю
охороняє права, свободи та законні
інтереси осіб і є завершальною стадією
судового провадження. Виконання
судового рішення втілює норми законів
у життя, сприяє зміцненню їх
авторитету. Невиконання судового
рішення унеможливлює досягнення
кінцевої мети правосуддя - реальне
поновлення порушених прав юридичних
осіб і підприємців. Відповідно до
статті 11110 Господарського
процесуального кодексу України
підставами для скасування постанови
апеляційного господарського суду є
порушення або неправильне
застосування, зокрема, норм
процесуального права. З огляду на те, що
судом касаційної інстанції не виявлено
порушень судом норм процесуального
законодавства, підстав для скасування
постанови у справі та задоволення
касаційної скарги не вбачається.
Судовий збір за розгляд касаційної
скарги покладається на скаржника.

На підставі викладеного та
керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
23.07.14 у справі №6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011)
залишити без змін.

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_4
залишити без задоволення.

Головуючий суддя
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець