РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
Справа №
906/127/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючої судді Гудак
А.В.

судді Петухов
М.Г. ,

судді Олексюк
Г.Є.

при секретарі судового засідання
Лукащик Г.П.

за участю представників:

позивача - не з"явився

відповідача - Федоров В.Г. дов. в справі

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Гермес
Агро"

на рішення господарського суду
Житомирської області від 08.07.14 р.

у справі № 906/127/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гермес Агро"

до Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю
"Птахівник"

про стягнення 542 128, 28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Житомирської області у справі №906/127/14
від 08.07.14р. у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивовано тим, що підставою позову є
не виконання відповідачем умов
договору щодо кількості поставленого
товару (ст. 669 ЦК України). Наслідки
такого невиконання передбачені
статтею 670 ЦК України, в якій зазначено,
що якщо продавець передав покупцеві
меншу кількість товару, ніж це
встановлено договором купівлі-продажу,
покупець має право вимагати передання
кількості товару, якої не вистачає, або
відмовитися від переданого товару та
його оплати, а якщо він оплачений, -
вимагати повернення сплаченої за нього
грошової суми.

Однак позивач обрав неправильний
спосіб захисту порушеного права та
просить застосувати до спірних
правовідносин статті 1212, 1213 ЦК України,
які регулюють правовідносини щодо
зобов'язань у разі набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави, тобто не до говірні
зобов'язання, тоді як спірні
зобов'язання є договірними, а кошти,
отримані відповідачем не є
безпідставно набутими, оскільки
сплачені на підставі договору.

Неправильний спосіб захисту
порушеного права є підставою для
відмови в задоволенні позову.

Що стосується вимоги про стягнення з
відповідача 83931,38 грн. пені та 29975,50 грн.
штрафу за несвоєчасне виконання
зобов'язання, обрахованих на підставі
п.7.2 договору, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору, передбачено, що за
порушення строків виконання
зобов'язань, передбачених п.3.1 договору,
продавець сплачує покупцю пеню в
розмірі 0,1% вартості товару, по якому
допущено прострочення поставки за
кожен день прострочення, а за
прострочення більше 30 днів додатково
стягується штраф в розмірі 7% вказаної
вартості.

Пунктом 3.1 договору, передбачено, що
товар повинен бути поставлений на
умовах FСА (з навантаженням на
автотранспорт) склади СТОВ"Птахівник",
згідно Інкотермс 2000 не пізніше 10.07.2013.

Відповідно до пункту п.9.2 Інкотермс
"Офіційні правила тлумачення
торговельних термінів Міжнародної
торгової палати (редакція 2000 року)"
умова FСА означає, що у випадку, коли
місцем, названим у договорі в якості
місця доставки, є площі продавця,
поставка є завершеною, коли товар
завантажений на транспортний засіб,
наданий покупцем.

Звідси, обов'язок по поставці товару
відповідач може виконати тільки в разі
виконання позивачем обов'язку щодо
надання транспортного засобу. Однак
позивачем не представлено доказів
надання транспортного засобу для
навантаження товару, що унеможливлює
встановити період прострочення та сам
факт прострочення виконання
зобов'язання відповідачем, а отже і
унеможливлює встановити зобов'язання
відповідача щодо сплати штрафних
санкцій, зокрема їх розмір.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, позивач звернувся до
Рівненського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції від
08.07.14р. у справі 906/127/14 та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволити повністю.

Апелянт, як на підставу скасування
рішення суду першої інстанції,
посилається на те, що відповідно до п.3
Постанови Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5
зазначено, що ухвалюючи рішення, суд
згідно з частиною першою статті 214 ЦПК
Україн має визначити, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин. при цьому суд має
навести у рішенні мотиви, з яких не
засотосував норми права, що на них
посилалися особи, які беруть участь у
справі. У зв"язку із цим посилання
позивача у позовній заяві на норми
права, які не підлягають застосуванню у
даній справі, не є підставою для
відмови в задоволенні пред"явленого
позову, оскільки при вирішенні справи
суд враховує підставу (обгрунтування)
та зміст позовних вимог. Щодо посилання
суду першої інстанції на те, що
позивачем не представлено доказів
надання транспортного засобу для
навантаження товару , то апелянт у
скарзі відзначив, що відповідно до п.4.5
договору від 15.05.2013 року перехід права
власності на товар відбувається в
момент передачі накладної продавця на
товар проти довіреності покупця,
наявність цих докуентів є єдиним
підтвердженням позиції відповідача.

Представником відповідача подано
відзив на апеляційну скаргу,
відповідно до якого він просить суд
рішення господарського суду
Житомирської області від 08.07.14р.
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення з підстав, викладених у
відзиві.

Представник відповідача в судовому
засіданні 05.11.2014р. заперечив проти
доводів апеляційної скарги. Вважає, що
рішення суду першої інстанції від
08.07.2014р. є законним та обґрунтованим,
таким, що прийняте з дотриманням норм
чинного законодавства, а тому просить
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Представник позивача в судове
засідання 05.11.2014р. не з'явився, про час,
день та місце слухання повідомлявся
належним чином, причини неявки суду не
повідомив.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України
про межі перегляду справ в апеляційній
інстанції, ст. 102 ГПК України про строки
розгляду апеляційної скарги та той
факт, що неявка в засідання суду 05.11.2014р.
представника позивача, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомленого про дату, час та місце
розгляду справи, не перешкоджає
перегляду оскарженого рішення, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутності
представника позивача та за наявними в
матеріалах справи доказами.

Відповідно до статті 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

На адресу Рівненського апеляційного
господарського суду 26.09.14р. від
представника позивача - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Гермес
Агро" надійшло клопотання №202 від 23.09.14р
про призначення судово-почеркознавчої
експертизи та зупинення провадження у
справі.

Представник відповідача щодо поданого
клопотання про призначення
судово-почеркознавчої експертизи та
зупинення провадження у справі
заперечив.

Судова колегія, заслухавши пояснення
представника відповідача щодо
поданого клопотання ввжає, що останнє
до задоволення не підлягає в зв"язку з
його необгрунтованістю, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 1 Закону судова
експертиза - це дослідження експертом
на основі спеціальних знань
матеріальних об'єктів, явищ і процесів,
які містять інформацію про обставини
справи, що перебуває у провадженні,
зокрема, суду. Водночас і згідно з
частиною першою статті 41 ГПК
експертиза призначається для
з'ясування питань, що потребують
спеціальних знань. Із сукупності
наведених норм матеріального і
процесуального права вбачається, що
неприпустимо ставити перед судовими
експертами правові питання, вирішення
яких чинним законодавством віднесено
до компетенції суду, зокрема, про
відповідність окремих нормативних
актів вимогам закону, про правову
оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у
разі дійсної потреби у спеціальних
знаннях для встановлення фактичних
даних, що входять до предмета
доказування, тобто у разі, коли
висновок експерта не можуть замінити
інші засоби доказування. Така правова
позиція визначена п. 2 Постанови
Пеленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.12 №4 (із змінами та
доповненнями).

Враховуючи вищевикладене, та той факт,
що всі обставини що мають значення для
даної справи, можуть бути встановлені
судом самостійно, дослідивши докази
наявні в матеріалах справи, судова
колегія не вбачає підстав для
проведення судової почеркознавчої
експертизи та як наслідок підстав для
зупинення провадження у справі, а тому
відмовляє в задоволенні клопотання
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гермес Агро" про
призначення судово-почеркознавчої
експертизи та зупинення провадження у
справі.

Рівненський апеляційний господарський
суд, заслухавши пояснення
представників сторін у судових
засіданнях, розглянувши доводи
апеляційної скарги, заперечення на
апеляційну скаргу, дослідивши наявні
матеріали справи, перевіривши повноту
встановлення обставин справи та їх
юридичну оцінку, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
рішення господарського суду
Житомирської області від 08.07.14р. у даній
справі слід скасувати, а апеляційну
скаргу задоволити частково виходячи з
наступного.

Між ТзОВ"Гермес Агро" ( м.Одеса) та ТзОВ
"Птахівник" укладено договір № 15-05 КА 1
купівлі-продажу сільгоспродукції від
15.05.2013 року (далі - Договір). Пунктом 2
договору визначено, асортимент товару -
кукурудза, а також заначено, що
загальна вартість товару по договору
становить 1.661.000,00 грн., покупець ( ТзОВ
"Гермес Агро") оплачує товар по
передоплаті, згідно рахунків протягом
3-х банкіських днів ( пункти 5 та 6
договору).

На виконання пункту 6 договору
позивачем на рахунок відповідача було
перераховано

згідно: довідки Акціонерного банку
"Південний" за № 0-18-1409БТ від 16.01.2014 року
платіжним дорученням № 316 від 24.05.2014
року 51800,00 грн. з призначенням платежу:
за кукурудзу згідно з
рахунком-фактурою № СФ-0000034 від 17.05.2013
року в т.ч. ПДВ" ( а.с.21,т.1);

довідки ПАТ "Актабанк" за № В32-05/2014-004
від 16.01.2014 року плтатіжним дорученням №
93 від 16.05.2013 року в сумі 495000,00 грн.,
платіжним дореченням № 95 від 17.05.2013
року в сумі 498000,00 грн., платіжним
дорученням № 102 від 20.05.2013 року в сумі
501000,00 грн. ( а.с.22-а.с.25, т.1);

довідки Центрального відділення ПУАТ
"Фідобанк" у м.Херсоні за № 18-3-3/21ЮРД від
14.01.2014 року з поточного рахунку
позивача 23.05.2013 року було перераховано
кошти в сумі 115200,00 грн. на СТОВ
"Птахівник" (а.с.26,т.1).

Відповідно до умов договору, зокрема
пункту 3 визначено, що товар повинен
бути поставлений на умовах FCA ( з
погрузкою на автотранспорт) склади
СТОВ "Птахівник", згідно Інкотермс 2000 не
пізніше 10 липня 2013 року. Підпунктом 4.5
п.2 договору визначено, що перехід права
власності на товар проходить в момент
передачі накладної продавця
(відповідача) на товар проти
довіреності покупця ( позивача).

З матеріалів справи вбачається, що в
період з 17.05.2013 року по 27.05.2013 року
відповідач передав позивачу товар у
кількості 743,580т. на суму 1.232.7778,60 грн., що
підверджується видатковим накладними
№ №РН-000439 від 17.05.13 на суму 288288,00грн.,
№РН-0000442 на суму 223834,40грн., №РН-0000440 на
суму 206712,00грн. від 18.05.13, №РН-0000443 від
20.05.13 на суму 279142,20грн., №РН-0000447 від 27.05.13
на суму 234802,00грн. (а.с.13-15) замість 1000т. на
суму 1.661.000,00 грн., тобто відповідач не
допоставив товар в кількості 256,42 т. на
суму 428.221,40 грн.

Відповідач на підтвердження поставки
відповідачу товару на суму 428221,40 грн.
подав до суду фотокопії видаткових
накладних №РН0000445 від 23.05.13. на суму
137073,60 грн., №РН-0000444 від 22.05.13. на суму
140647,40грн., №РН-0000446 від 24.05.13. на суму
150500,40 грн. Оригінали були оглянуті у
судових засіданнях апеляційної
інстанції, хоча судом першої інстанції
відзначено в рішенні, що оригіналів
накладних відповідачем не надано в
зв'язку з їх відсутністю у останнього.
Позивач заперечує факт поставки за
цими накладними.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
XII Господарського процесуального
кодексу України" від 17 травня 2011 року N7
визначено, що з урахуванням припису
частини другої статті 104 ГПК не
підлягає скасуванню рішення суду
першої інстанції в разі незалучення
ним до участі у справі третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, якщо це не призвело до
прийняття неправильного рішення.

Так само не підлягає скасуванню судове
рішення, якщо апеляційною інстанцією
буде з'ясовано, що його резолютивна
частина є правильною, хоча б відповідні
висновки місцевого господарського
суду й не були належним чином
обґрунтовані у мотивувальній частині
рішення. Водночас апеляційний
господарський суд у мотивувальній
частині своєї постанови не лише вправі,
а й повинен зазначити власну правову
кваліфікацію спірних відносин та
правову оцінку обставин справи.

Дослідивши докази та всі обставини
справи суд приходить до висновку, що
між сторонами склалися правовідносини
щодо поставки.

За приписами ч. 1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо
продавець передав покупцеві меншу
кількість товару, ніж це встановлено
договором купівлі-продажу, покупець
має право вимагати передання кількості
товару, якої не вистачає, або
відмовитися від переданого товару та
його оплати, а якщо він оплачений, -
вимагати повернення сплаченої за нього
грошової суми.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 р. № 996-XIV в редакції, чинній на
момент взаємовідносин між сторонами,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2 Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996 р. №99 передбачено, що
сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар, худоба, насіння,
добрива, інструмент, товари, основні
засоби та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи,
грошові документи і цінні папери
(надалі - цінності) відпускаються
покупцям або передаються безплатно
тільки за довіреністю одержувачів.

За умовами договору, зокрема
підпунктом 4.5 п.2 визначено, що перехід
права власності на товар проходить в
момент передачі накладної продавця
(відповідача) на товар проти
довіреності покупця (позивача).

Однак, подані відповідачем видаткові
накладні №РН0000445 від 23.05.13. на суму 137073,60
грн., №РН-0000444 від 22.05.13. на суму
140647,40грн., №РН-0000446 від 24.05.13. на суму
150500,40 грн. не містять номери та дати
довіреностей, як це визначено умовами
договору, як і відсутність в матеріалах
справи довіреностей уповноваженої
особи позивача на отримання товару від
відповідача в кількості 256,42 т. на суму
428221,40грн.

Поряд з цим, судова колегія вважає за
необхідне відмітити, що в Податковому
кодексі України (п. 187.1 ст. 187) збережено
"правило першої події" для цілей
нарахування податкового зобов'язання
та податкового кредиту (по даті оплати
або відвантаження).

Зокрема, датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

1) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

2) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

З наданого на вимогу суду
Новоград-Волинською о'бєднаною
державною податковою інспекцією
головного управління Міндоходів у
Житомирській області додатків №5
податкових декларацій по ПДВ за
травень-червень 2013 року
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Птахівник"
вбачається, що останній відобразив за
травень 2013 року податкове зобов'язання
по першій події перерахування коштів
позивачем на розрахунковий рахунок
відповідача (а.с.5,т.2).

З поданих Головним управлінням
Міндоходів в Одеській області додатків
№5 до податкових декларацій по ПДВ
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гермес Агро" за
період травень-червень 2013р. вбачається,
що позивачем відображено операції з
придбання з ПДВ, які не надають права на
формування податкового кредиту з
вказаним контрагентом (відповідачем) з
урахуванням корегування за червень 2013
р. в сумі 1 661 000,00 грн., по першій події -
перерахування коштів (передоплата)
відповідачу (а.с.45-48,т.2), як зазначено в
податкових накладних (а.с.70-74,т.1).

Однак, відображення сторонами в
додатках №5 декларацій по ПДВ за
травень-червень 2013 року першої події -
передоплата не підтверджує реального
виконання зобов'язання по поставці
товарно-матеріальних цінностей.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія прийшла до висновку, що в
даному випадку належними доказами
факту отримання кукурудзи в кількості
256,42 т. на суму 428221,40 грн. є видаткові
накладні оформлені згідно вимог ч. ч. 1, 2
ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999 р. № 996-XIV в редакції, чинній на
момент взаємовідносин між сторонами та
згідно вимог п. 2 Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996 р. №99, довіреності. Однак,
видаткові накладні №РН0000445 від 23.05.13. на
суму 137073,60 грн., №РН-0000444 від 22.05.13. на
суму 140647,40грн., №РН-0000446 від 24.05.13. на
суму 150500,40 грн., які були надані суду
апеляційної інстанції, не відповідають
вимогам вказаного закону, а
довіреності взагалі відсутні.

Беручи до уваги все вищенаведене та
вимоги чинного на момент виникнення
правовідносин законодавства в їх
сукупності, колегія суддів апеляційної
інстанції дійшла до висновку, що
рішення господарського суду
Хмельницької області, підлягає
скасуванню, як таке, що прийняте з
неповним з"ясуванням обставин справи,
з прийняттям нового рішення, яким
позовні вимоги задоволити частково.

Окрім того, згідно 7.2 договору,
передбачено, що за порушення строків
виконання зобов'язань, передбачених
п.3.1 договору, продавець сплачує
покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості
товару, по якому допущено прострочення
поставки за кожен день прострочення, а
за прострочення більше 30 днів
додатково стягується штраф в розмірі 7%
вказаної вартості.

Товар повинен бути поставлений на
умовах FСА (з навантаженням на
автотранспорт) склади СТОВ"Птахівник",
згідно Інкотермс 2000 не пізніше 10.07.2013 (п.
3.1 договору).

Пунктом 9.2 Інкотермс "Офіційні правила
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торгової палати (редакція
2000 року)" визначено, що умова FСА
означає, що у випадку, коли місцем,
названим у договорі в якості місця
доставки, є площі продавця, поставка
є завершеною, коли товар завантажений
на транспортний засіб, наданий
покупцем.

З наведеного випливає, що обов'язок по
поставці товару відповідач може
виконати тільки в разі виконання
позивачем обов'язку щодо надання
транспортного засобу.

Однак, позивачем не надано належних
доказів на підтвердження факту надання
транспортного засобу для навантаження
товару по видаткових накладних №РН0000445
від 23.05.13. на суму 137073,60 грн., №РН-0000444 від
22.05.13. на суму 140647,40грн., №РН-0000446 від
24.05.13. на суму 150500,40 грн. Що підтверджує
факт неналежного виконання договірних
зобов'язань щодо кількості
поставленого товару кукурудзи, за який
було здійснено 100% передоплату, зокрема
недопоставки 256,42 т. на суму 428221,40грн.

А тому, відсутні підстави для
задоволення позову в частині стягнення
з відповідача 83931,38 грн. пені та 29975,50
грн. штрафу за несвоєчасне виконання
зобов'язання, обрахованих на підставі
п.7.2 договору.

Таким чином, позовна вимога позивача
про повернення відповідачем 428221,40 грн.
є такою, що грунтується на вимогах
ст.ст. 670, 712 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає передчасним висновок суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову в
частині стягнення 428221,40 грн. так як
невірно обраний спосіб захисту,
оскільки у разі, коли позовні вимоги не
відповідають матеріально-правовим
способам захисту, то відповідно до ст.4
ГПК України, господарський суд вправі
самостійно визначатися стосовно
законодавства, яке підлягає
застосуванню при вирішенні
конкретного господарського спору
незалежно від змісту вимог, викладених
у позовній заяві, та не застосовує лише
акти державних та інших органів, якщо
ці акти не відповідають законодавству
України. При цьому, самостійне
визначення судом законодавства, яке
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, не є порушенням ст.83 ГПК
України, оскільки вихід за межі
позовних вимог у даному випадку
відсутній.

Помилкове обґрунтування позивачем
своїх вимог іншими нормами
законодавства, а саме ст.ст. 2012, 2013 ЦК
України, ні ж тими, які підлягають
застосуванню до спірних правовідносин
- ст. 670, ст. 712 ЦК України, не може бути
підставою для відмови у позові при
наявності факту порушення
відповідачем прав позивача.

У даному випадку суду необхідно
самостійно визначитися щодо
законодавства, яке регулює спірні
відносини і підлягає засновуванню. При
цьому, це не буде вважатися зміною
підстави позову, оскільки із змісту
позовної заяви вбачається, що
предметом позову у даній справі є
вимога позивача про стягнення коштів
за недопоставку товару (кукурудзи) в
кількості 256,42 т. на суму 428221,40 грн., а
підставою позову - невиконання
відповідачем цього зобов'язання.

Така ж правова позиція викладена у
абзаці 7 п. 3.12. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (із змінами та
доповненнями).

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідачем
не доведено факту отримання позивачем
товарно-матеріальних цінностей на суму
428221,40грн.

У зв'язку із скасуванням рішення суду
першої інстанції від 08.07.2014 року та
прийняттям судовою колегією нового
судового рішення по справі №906/127/14,
відповідно до ст. 49 ГПК України
здійснено перерозподіл судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Гермес
Агро" задоволити частково. Рішення
господарського суду Житомирської
області від 08.07.2014 року у справі № 906/127/14
скасувати, прийняти нове: "Позов
задоволити частково. Стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Птахівник"(11754,
Житомирська обл., Новоград-Волинський
район, село Токарів, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю Гермес Агро" ( 65082,
м.Одеса, Сабанеєв міст 5/7, ) борг в сумі 428221,грн. 40 коп., судовий
збір за подачу позовної заяви в сумі 8564
грн,54 коп.

В стягненні 83931 грн.38 коп. -пені, 29975грн.50
коп. штрафу відмовити."

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Птахівник"(11754,
Житомирська обл., Новоград-Волинський
район, село Токарів, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю Гермес Агро" ( 65082,
м.Одеса, Сабанеєв міст 5/7, ) судовий збір за подачу
апеляційної скарги в розмірі 1139 грн.01
коп.

3. Видачу наказів доручити
господарському суду Житомирської
області.

4. Справу повернути господарському суду
Житомирської області.

5. Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
касаційної інстанції.

Головуюча суддя
Гудак А.В.

Суддя
Петухов М.Г.

Суддя
Олексюк Г.Є.