м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
«ЛеоТекс»доТовариства з обмеженою
відповідальністю «Проектно-будівельна
компанія «Про-Реал»простягнення 46 930,81
грн.Суддя Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача:Филипів Т.І.від
відповідача:не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЛеоТекс» (надалі -
ТОВ «ЛеоТекс») звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Проектно-будівельна
компанія «Про-Реал» (надалі - ТОВ
«Проектно-будівельна компанія
«Про-Реал») про 46 930,81 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов договору поставки
№Ле-0093/14ТК від 12.03.2014 р. позивач
здійснив поставку товару, а відповідач
належним чином грошове зобов'язання по
оплаті поставленого товару не виконав,
у зв'язку з чим виникла заборгованість
у розмірі 38 627,17 грн. Крім того,
позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача пені у розмірі
4 014,25 грн., інфляційних у розмірі 3 708,20
грн. та 3% річних у розмірі 581,16 грн. за
прострочення виконання грошового
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
В судове засідання представник
позивача з'явився, вимоги ухвали суду
виконав, надав пояснення по суті спору,
позовні вимоги підтримав повністю.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, вимоги ухвали
суду не виконав, про причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №31355200, отриманим його
представником 13.10.2014 р.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2014 р. між ТОВ «ЛеоТекс»
(постачальник) та ТОВ
«Проектно-будівельна компанія
«Про-Реал» (покупець) було укладено
договір поставки №Ле-0093/14ТК (надалі -
«Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця - засоби кріплення,
інструмент та комплектуючі, інші
непродовольчі товари (товар), а
покупець бере на себе зобов'язання
прийняти і оплатити за нього в строки і
на умовах даного договору.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що ціна
товару є договірною, визначається у
документах, погоджених сторонами
відповідно до п. 1.2 цього договору, які є
невід'ємними частинами даного
договору.

Згідно з п. 4.2 Договору покупець оплачує
поставлену постачальником партію
товару за ціною, передбаченою у
документах, погоджених сторонами
відповідно до п. 1.2 цього договору, у
безготівковій формі протягом 7
календарних днів з моменту отримання
товару.

На виконання умов Договору позивач
поставив, а відповідач прийняв товар на
загальну суму 41 627,17 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №Ле14-002947 від 13.03.2014 р. та
№Ле14-003422 від 21.03.2014 р.

Відповідачем частково оплачено
вартість поставленої продукції на суму
3 000,00 грн., що підтверджується
банківською випискою з рахунку
позивача.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем зобов'язання
по оплаті товару, у зв'язку з чим
позивач вказує на існування
заборгованості у розмірі 38 627,17 грн.

Договір є договором поставки, а відтак
між сторонами виникли правовідносини,
які підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видатковими
накладними №Ле14-002947 від 13.03.2014 р. та
№Ле14-003422 від 21.03.2014 р.) підтверджується
передача відповідачу товару згідно
Договору на загальну суму 41 627,17 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України
визначено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України та п. 4.2
Договору, відповідач був зобов'язаний
розрахуватися за отриманий товар
протягом 7 календарних днів з моменту
отримання товару.

Відповідачем частково оплачено
вартість поставленої продукції на суму
3 000,00 грн., що підтверджується
банківською випискою з рахунку
позивача.

Таким чином, заборгованість
відповідача за поставлений товар
становить 38 627,17 грн., а строк виконання
грошового зобов'язання на момент
подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання по сплаті на користь
позивача грошових коштів у розмірі 38
627,17 грн. на підставі Договору за
переданий товар. Відповідачем вказана
заборгованість не спростована, доказів
її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

ТОВ «Проектно-будівельна компанія
«Про-Реал» обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ
«ЛеоТекс» про стягнення з ТОВ
«Проектно-будівельна компанія
«Про-Реал» заборгованості у розмірі 38
627,17 грн. є правомірними та
обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача пені у розмірі
4 014,25 грн., інфляційних у розмірі 3 708,20
грн. та 3% річних у розмірі 581,16 грн. за
прострочення виконання грошового
зобов'язання у період з 20.03.2014 р. 25.09.2014 р.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений строк свого обов'язку по
перерахуванню коштів не виконав,
допустивши прострочення виконання
грошового зобов'язання, тому дії
відповідача є порушенням зобов'язання
(ст. 610 Цивільного кодексу України), і
він вважається таким, що прострочив (ст.
612 Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 5.2 Договору визначено, що за
порушення строків оплати фактично
поставленої партії товару, покупець
сплачує на користь постачальника пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла на момент прострочення,
від суми заборгованості, за кожен день
протермінування оплати.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд перевірив наданий позивачем
розрахунок та вважає за можливе
стягнути з відповідача пені у розмірі 4
014,25 грн., інфляційних у розмірі 3 708,20
грн. та 3% річних у розмірі 581,16 грн.

За таких обставин суд приходить до
висновку про необхідність повного
задоволення позовних вимог та
стягнення з ТОВ «Проектно-будівельна
компанія «Про-Реал» на користь ТОВ
«ЛеоТекс» заборгованості у розмірі 38
627,17 грн., пенф у розмірі 4 014,25 грн.,
інфляційних у розмірі 3 708,20 грн. та 3%
річних у розмірі 581,16 грн.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЛеоТекс»
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Проектно-будівельна
компанія «Про-Реал» (03061, м. Київ, просп.
Відрадний, 103; ідентифікаційний код
33440524) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛеоТекс» (79008, м.
Львів, вул. Личаківська, 24, кв. 4;
ідентифікаційний код 30478644)
заборгованість у розмірі 38 627 (тридцять
вісім тисяч шістсот двадцять сім) грн. 17
коп., пеню у розмірі 4 014 (чотири тисячі
чотирнадцять) грн. 25 коп., 3% річних у
розмірі 581 (п'ятсот вісімдесят одна) грн.
16 коп., інфляційні у розмірі 3 708 (три
тисячі сімсот вісім) грн. 20 коп. та
судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 03.11.2014 р.

Суддя
В.П. Босий