РІШЕННЯ

"28" жовтня 2014 р.Справа №
921/805/14-г/8Господарський суд
Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк", вул. Набережна Перемоги, 50,
м. Дніпропетровськ, 49094 (адреса для
листування: 49027, м. Дніпропетровськ, а/с
1800)

до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1

про cтягнення заборгованості в
загальній сумі 34 088 грн 26 коп., з яких: 22
660,70 грн - борг, 7 029,85 грн - відсотки, 2 725,22
грн - пеня та 1 672,49 грн - комісія.

За участі представників:

Позивача: не прибув

Відповідача: ОСОБА_3 - представника,
довіреність №208 від 11.03.2013 р.

В попередніх судових засіданнях
представникам сторін роз'яснювались
процесуальні права та обов'язки
передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

За відсутністю відповідного
клопотання сторін технічна фіксація
судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк "ПриватБанк", м.
Дніпропетровськ, надалі - позивач,
звернулось до господарського суду
Тернопільської області з позовом до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.
Тернопіль, надалі - відповідач, про
стягнення заборгованості в загальній
сумі 34 088 грн 26 коп., з якої: 22 660 грн 70 коп.
- борг по кредиту, 7 029 грн 85 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 2 725 грн 22 коп. -
пеня за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань та 1 672 грн 49 коп. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за Договором банківського
обслуговування б/н від 02.10.2012 року,
внаслідок чого станом на 23.07.2014 року на
поточному рахунку останнього
утворилась заборгованість в загальній
сумі 34 088 грн 26 коп.

В підтвердження наведеного до
матеріалів справи долучено: заяву від
02.10.2012 року про відкриття поточного
рахунку, довідку про розміри
встановлених кредитних лімітів за вих.
№08.7.0.0.0/37 від 29.07.2014 року, виписку
по рахунках відповідача, розрахунок
заборгованості за Договором б/н від
02.10.2012 року, претензія за вих. №21002ТЕGLS03E
від 14.07.2014 року та докази її надіслання,
а також інші документи, належним чином
засвідчені копії яких знаходяться в
матеріалах справи.

Розгляд справи, призначений вперше
ухвалою суду від 13.08.2014 р. на 10:15 год.
26.08.2014 р., в порядку ст. 77 ГПК України,
було відкладено на 10:10 год. 17.09.2014 р., на
15:15 год. 13.10.2014 р. та, відповідно, на 14:30
год. 27.10.2014р., з викладених у відповідних
ухвалах суду підстав. В судових
засіданнях 17.09.2014 р. та 27.10.2014 р., в
порядку ст. 77 ГПК України,
оголошувалась перерва до 10:00 год. 01.10.2014
р. та, відповідно, до 14:00 год. 28.10.2014 р.

Строк вирішення спору було продовжено,
відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України, про
що судом винесено відповідну ухвалу
від 13.10.2014 р.

В судове засідання 28.10.2014 року
представник позивача не прибув, причин
неприбуття не повідомив, хоча про дату,
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить надана ним в судовому
засіданні 27.10.2014 р. та наявна в
матеріалах справи розписка. Поряд з
цим, в судовому засіданні 27.10.2014 р.
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, з викладених у позові на
додаткових поясненнях від 16.09.2014 р. (вх.
№16688) підстав.

Повноважний представник відповідача у
відзиві на позов б/н від 17.09.2014 р.(вх.
№16720), підтриманому ним в судовому
засіданні 28.10.2014 р., позовні вимоги в
частині заявленої до стягнення суми
основного боргу визнає в повному
обсязі. Нарахування відсотків за
період з 06.12.2013 р. по 23.07.2014 р. вважає
правомірним лише за ставкою 24 % річних
на суму 3 514 грн 93 коп. Нараховані Банком
подвійних відсотків за ставкою 48%
річних, вважає пенею та порушенням ст. 61
Конституції України. Окрім того
зазначає, що комісія не може
стягуватись, оскільки остання, як
послуга Банку в розумінні ст. ст. 1011-1013
ЦК України, не надавалась. Поряд із цим,
просить суд врахувати тяжке
матеріальне становище відповідача,
обов'язок останнього зі сплати
аліментів та на підставі п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК
України та ч. 3 ст. 551 ЦК України,
зменшити розмір заявленої до стягнення
суми пені до 0 грн.

Зважаючи на те, що явка представників
сторін не визнавалась судом
обов'язковою, брати участь у судовому
засіданні є правом сторони,
передбаченим ст. 22 ГПК України, доказів
у справі є достатньо для вирішення
спору по суті, справа розглядається без
участі представника позивача, за
наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши в судових засіданнях доводи
та пояснення представників сторін,
оцінивши наявні у справі докази, суд
встановив:

02.10.2012 року Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 (відповідачем у справі) було
підписано Заяву про відкриття
поточного рахунку та картка зі
зразками підписів і відбитка печатки,
відповідно до якої Банк (позивач)
відкрив відповідачу в національній
валюті поточний рахунок НОМЕР_3 та
картковий рахунок НОМЕР_2.

Даною заявою також передбачено, що:
Банк (позивач у справі) за наявності
вільних грошових ресурсів здійснює
обслуговування кредитного ліміту
клієнта за рахунок кредитних коштів у
межах ліміту, про розмір якого Банк
повідомляє клієнту на свій вибір або в
письмовій формі, або через встановлені
засоби електронного зв'язку банку та
клієнта. Порядок встановлення, зміни
ліміту, погашення заборгованості та
розмір відсоткової ставки за
користування кредитним лімітом
регламентується Умовами та Правилами
надання банківських послуг і Тарифами
банку, що розміщені в мережі Інтернет
на сайті www.privatbank.ua, які разом із цією
анкетою (заявою) складають Договір
банківського обслуговування.

Яв вбачається з матеріалів справи, у
заяві про відкриття поточного рахунку
та картки зі зразками підписів і
відтисків печатки, зазначено, що клієнт
підписавши цю заяву, погоджується з
умовами та правилами надання
банківських послуг, у тому числі з
Умовами та Правилами обслуговування за
розрахунковими картками (що розміщені
на сайті банку http://privatbank.ua,
https://client-bank.privatbank.ua), Тарифами банку, які
разом із цією заявою та карткою зі
зразками підписів і відбитка печатки
складають Договір банківського
обслуговування.

Своїм підписом клієнт приєднується та
зобов'язується виконувати умови,
викладені в Умовах та Правилах надання
банківських послуг, тарифах
Приватбанку - договорі банківського
обслуговування в цілому. Відносини між
банком та клієнтом можуть вирішуватись
як шляхом підписання окремих угод або
додаткових угод до договору, так і
шляхом обміну інформацією відносно
банківського обслуговування з
клієнтом через web-сайти банку www.privatbank.ua
та http://client-bank.privatbank.ua чи інший Інтернет
SMS-ресурс, зазначений банком.

Розділом 1 Правил, розміщених на
web-сайті банку www.privatbank.ua, передбачено,
що ці правила є публічною офертою, що
містять умови та правила надання
послуг банком його клієнтам. Таким
чином, клієнт отримує доступ до всіх
без виключення послуг Приватбанку.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу
України, сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з врахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ч. 1 ст 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

У відповідності зі ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою. Використання при вчиненні
правочинів факсимільного відтворення
підпису за допомогою засобів
механічного або іншого копіювання,
електронного підпису або іншого
аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів.

Статтею 3 Закону України "Про
електронний цифровий підпис"
встановлено, що електронний цифровий
підпис за правовим статусом
прирівнюється до власноручного
підпису (печатки). Електронний підпис
не може бути визнаний недійсним лише
через те, що він має електронну форму.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
вважається укладеним, коли між
сторонами в потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди за
всіма істотними умовами. Істотними є
умови про предмет договору, а також ті,
які визнані такими за законом або
необхідні для договорів даного виду, а
також усі ті умови, щодо яких за заявою
однієї зі сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо
сторони домовилися укласти договір у
певній формі, він вважається укладеним
з моменту надання йому цієї форми,
навіть якщо законом ця форма для даного
виду договорів не вимагалася.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Сторони
мають право укласти договір, в якому
містяться елементи різних договорів
(змішаний договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

Приписами ст. 633 ЦК України передбачено,
що публічним є договір, в якому одна
сторона - підприємець взяла на себе
обов'язок здійснювати продаж товарів,
виконання робіт або надання послуг
кожному, хто до неї звернеться
(роздрібна торгівлі, перевезення
транспортом загального користування,
послуги зв'язку, медичне, готельне,
банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору
встановлюються однаковими для всіх
споживачів, крім тих, кому за законом
надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або фінансова
установа (кредитодавець)
зобов`язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов`язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Таким чином, за своєю правовою природою
укладений між ПАТ КБ "Приватбанк" та ФОП
ОСОБА_2 договір банківського
обслуговування є змішаним договором
банківського рахунку та кредитного
договору.

Отже, для укладення договору
банківського обслуговування, який є
змішаним за своєю правовою природою і
має елементи кредитного договору,
сторони повинні були обмінятися всіма
документами, в яких зафіксований зміст
правочину, щоб договір був вчинений у
письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України,
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Ч. 1 ст. 1067 ЦК України передбачено, що
договір банківського рахунка
укладається для відкриття клієнтові
або визначеній ним особі рахунка у
банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до п. 3.18.1.1. Правил, кредитний
ліміт на поточний рахунок надається на
поповнення обігових коштів і
здійснення поточних платежів клієнта,
в межах кредитного ліміту.

Про розмір ліміту банк повідомляє
клієнта на свій вибір або в письмовій
формі, або через встановлені засоби
електронного зв'язку банка та клієнта.
Кредит надається в обмін на
зобов'язання клієнта щодо його
повернення, сплати процентів та
винагороди (п. 3.18.1.3).

Пунктом 3.18.1.6. Умов передбачено, що
ліміт може бути змінений банком в
односторонньому порядку,
передбаченому Умовами і правилами
надання банківських послуг, у разі
зниження надходжень грошових коштів на
поточний рахунок або настання інших
факторів, передбачених внутрішніми
нормативними документами банку.
Підписавши угоду, клієнт висловлює
свою згоду на те, що зміна ліміту
проводиться банком в односторонньому
порядку шляхом повідомлення клієнта на
свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта (системи
клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших).

У відповідності до п. 3.18.1.8 Правил,
проведення платежів клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту,
проводиться банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання Клієнта до "Умов і правил
надання банківських послуг" (або у
формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відтиском печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнтбанк / інтернет клієнтбанк, або у
формі обміну паперовою або електронною
інформацією, або в будь-якій іншій
формі - "Угода"). При порушенні клієнтом
будь-якого із обов'язків, передбачених
"Умовами і правилами надання
банківських послуг", банк на власний
розсуд, має право змінити умови
кредитування, встановити інший строк
повернення кредиту. При належному
використанні клієнтом обов'язків,
передбачених "Умовами і правилами
надання банківських послуг",
проведення платежів клієнта в порядку
обслуговування ліміту може бути
продовжено банком на той же строк.

Пунктом 3.18.1.11. Правил встановлено
період безперервного користування
кредитним лімітом - не більше 35 днів
(періодом безперервного користування
кредитним лімітом є період часу, на
протязі якого безперервно існувало
дебетове сальдо на поточному рахунку).

В силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до п.п. 3.18.2.2.2, 3.18.2.2.3 та 3.18.2.2.5
Правил, клієнт зобов'язується
проводити погашення кредитного ліміту
не пізніше строку закінчення періоду
безперервного користування кредитним
лімітом, сплатити відсотки за весь час
фактичного користування кредитом та
повністю повернути кредит в строки,
передбачені Правилами.

Поряд з цим сторонами погоджено, що:

- за користування кредитом в період з
дати виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку Клієнта при закритті
банківського дня Клієнт виплачує
відсотки, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від терміну
користування кредитом
(диференційована процентна ставка) (п.
18.4.1 Правил);

- за період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнуління дебетового сальдо в
одну із дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця (період, в який дебетове
сальдо підлягає обнулінню), розрахунок
відсотків здійснюється за процентною
ставкою в розмірі 0% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості.
При необнулінні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнулінню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
клієнт сплачує банку за користування
кредитом відсотки в розмірі 24% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнулінню. У разі непогашення кредиту
протягом 90 днів з дати закінчення
періоду, в який дебетове сальдо
підлягало обнулінню, починаючи з 91-го
дня після дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнулінню, кредит вважається
простроченим, а грошові зобов'язання
клієнта з погашення заборгованості
вважаються порушеними. При порушенні
клієнтом будь-якого з грошового
зобов'язання клієнт сплачує банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі 48 % річних від суми залишку
непогашеної заборгованості (п.п. 3.18.4.1.1-
3.18.4.1.3 Правил).

- клієнт сплачує банку винагороду за
використання ліміту (щомісячна
комісія) відповідно до п.п. 3.18.1.6., 3.18.2.3.2.,
1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9 %
від суми максимального сальдо кредиту,
що існував на кінець банківського дня
за попередній місяць, у порядку,
передбаченому Умовами та правилами
надання банківських послуг. Клієнт
доручає банку здійснювати списання
винагороди зі своїх рахунків. Сплата
винагороди здійснюється в гривні (п.
3.18.4.4. Правил).

В судовому засіданні встановлено, що на
виконання вимог договору, Умов та
правил надання банківських послуг,
Банком з 02.10.2012 р. на поточний рахунок
відповідача НОМЕР_3 було встановлено
кредитний ліміт в сумі 5 600 грн, який
пізніше збільшувався до 10 600 грн з
23.10.2012р., до 16 000 грн з 26.12.2012 р., до 19 000 грн
з 04.03.2013 р., до 22 000 грн з 13.03.2013 р. та до 25 000
грн з 21.03.2013 р. З 01.03.2014 р. Банком було
зменшено кредитний ліміт до 11 000 грн.
Наведене підтверджується наявними в
матеріалах справи довідкою Банку
№08.7.0.0.0/39 від 29.07.2014 р. та
банківськими виписками.

У наданих суду додаткових письмових
поясненнях б/н від 16.09.2014 р. (вх. №16688)
позивач вказує, що зазначеним
кредитним лімітом відповідач
користувався з листопада місяця 2012 р.,
повністю погасив ліміт і знову
користався збільшеним лімітом. Проте
належним чином свої зобов'язання за
Договором не виконував, кредит в
порядку та сумах, зазначених вище не
погашав, у зв'язку із чим з 02.12.2013 р.
прострочена заборгованість по кредиту
становила 24 865 грн 65 коп.

З матеріалів справи вбачається, що
06.12.2013 р. відповідачем було здійснено
погашення заборгованості за договором
банківського обслуговування б/н від
02.10.2012 р. на суму 2 204,95 грн. Таким чином,
станом на 07.12.2013 р. прострочена
заборгованість відповідача по кредиту
становила 22 660,70 грн.

19.07.2014 р. Банк звернувся до відповідача
з претензією № 21002ТЕGLS03E від 14.07.2017р.,
згідно якої повідомив останнього, що
станом на 14.07.2014 р заборгованість за
кредитним договором становить 33 591грн 23
коп., з яких: 22 660,70 грн - прострочена
заборгованість за тілом кредиту, 6 712,60
грн - прострочена заборгованість за
відсотками, 1 672,49 грн- заборгованість по
комісії за користування кредитом та 2
545,44 грн - пеня та просив негайно
погасити заборгованість у повному
обсязі. Докази надіслання претензії:
копія опису вкладення до цінного листа,
копії списку згрупованих поштових
відправлень та фіскального чека від
19.07.2014р., знаходяться в матеріалах
справи.

Проте, відповідачем дана претензія
була залишена без відповіді та
задоволення, що і зумовило позивача
звернутись до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України).

Ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Факт надання відповідачу кредитних
коштів, їх використання останнім та
наявності перед позивачем боргу в сумі
22 660,70 грн підтверджено долученою до
матеріалів справи банківською
випискою з поточного рахунку ПП ОСОБА_2

У відзиві на позовну заяву б/н від
17.09.2014р., підтриманому відповідачем та
його повноважним представником в
судових засіданнях, останні
заборгованість перед позивачем в
частині заявленої до стягнення суми
основного боргу - 22 660 грн 70 коп.
визнають в повному обсязі.

Статтею 22 ГПК України передбачено
право відповідача визнати позов
повністю або частково.

Згідно ч.5 ст. 78 ГПК України, у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Таким чином, оскільки відповідач на
день розгляду справи не надав суду
доказів належного виконання
зобов'язань перед позивачем за
договором банківського обслуговування
б/н від 02.10.2012 р., тому, згідно вимог ст.
ст. 33, 34 ГПК України, вимоги ПАТ КБ
"ПриватБанк" щодо стягнення з Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 22 660 грн 70 коп.
заборгованості за кредитом є
обґрунтованими, правомірними та
такими, що підлягають до задоволення.

В силу ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюється договором.

Кредити надаються банком під відсоток,
ставка якого, як правило, не може бути
нижчою від відсоткової ставки за
кредитами, які бере сам банк, і
відсоткової ставки, що виплачуються
ним по депозитах. Надання
безвідсоткових кредитів
забороняється, крім випадків,
передбачених законом (ч.3 ст. 346 ГК
України).

Слід зазначити, що згаданими вище
Правилами, до яких приєднався та з
якими погодився відповідач у даній
справі, визначено умови та порядок
проведення розрахунків.

В судовому засіданні встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
заперечено відповідачем факт
неналежного виконання зобов'язань за
договором банківського обслуговування
та наявності боргу.

Приєднавшись до Умов та Правил надання
банківських послуг, відповідач
зобов'язався сплачувати відсотки за
користування кредитом та винагороду за
використання ліміту (щомісячну
комісію), порядок нарахування яких
встановлено вже зазначеними вище п.п.
3.18.4.1. та 3.18.4.1.4 п. 3.18.4 Правил.

З огляду на наведене, позивачем
нараховано та заявлено до стягнення
відсотки за користування кредитом в
розмірі 7 029,85 грн, нарахованих за період
з 27.12.2013 р. по 23.07.2014 р. та комісію в
розмірі 1 672,49 грн, нарахованих за період
з 31.12.2013 р. по 23.07.2014 р.

Заборгованість відповідача по
відсотках в сумі 7 029,85 грн за період з
27.12.2013 р. по 23.07.2014 р. та заборгованість
по комісії в сумі 1 672,49 грн за період з
31.12.2013 р. по 23.07.2014 р. підтверджена
наявними в матеріалах справи виписками
з рахунку ФОП ОСОБА_2 та відповідним
розрахунком позивача, який не був
спростований відповідачем.

Відповідно до Узагальнюючої
податкової консультації щодо
використання банківських виписок як
первинних документів, затвердженої
Наказом Державної податкової служби
України 05.07.2012 N 583, первинним документом
вважається документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

В свою чергу господарська операція -
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів,
що є регістрами аналітичного обліку,
вміщують записи про операції,
здійснені протягом операційного дня,
та є підтвердженням виконаних за день
операцій і призначаються для видачі
або відсилання клієнту. Порядок,
періодичність друкування та форма
надання виписок (у паперовій чи
електронній формі) із особових
рахунків клієнтів обумовлюються
договором банківського рахунку, що
укладається між банком і клієнтом під
час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, додані
позивачем до матеріалів справи виписки
по рахунку відповідача є первинними
документами, а відповідно і належними
та допустимими доказами в розумінні ст.
ст 33-34 ГПК України, тому приймаються до
уваги судом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в частині стягнення 7
029,85 грн. заборгованості по процентам за
користування кредитом та 1 672,49 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом є правомірними,
обґрунтованими, такими, що
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами та підлягають до
задоволення.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (ст. 611 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею)є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 3.18.5.1. Правил при
порушенні клієнтом будь-якого із
зобов'язань зі сплати відсотків за
користування кредитом, термінів
повернення кредиту винагороди
(комісії) клієнт сплачує банку за
кожний випадок порушення пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу. А в разі
реалізації банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, клієнт сплачує банку пеню у
розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3. від
суми заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
у гривні.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Законом України „Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", передбачено, що пеня
нараховується в розмірі, встановленому
умовами договору, але не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, яка діяла в період за який
стягується пеня.

Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

П. 3.18.5.4 Правил визначено, що
нарахування неустойки за кожний
випадок порушення зобов'язань,
передбачених п. 3.18.5.1., 3.18.5.2., 3.18.5.3.,
здійснюється протягом 3-х років з дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконано клієнтом.

На підставі наведених вище положень
Договору, вимог чинного законодавства,
зважаючи на наявність простроченої
заборгованості по кредиту,
заборгованості по сплаті відсотків та
комісії, позивачем нараховано та
заявлено до стягнення за період з 30.12.2013
р. по 23.07.2014 р. пеню в загальній сумі 2 725
грн 22 коп.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок суми пені, суд вважає його
правомірним, а вимоги такими, що
підлягають до задоволення в повному
обсязі.

Щодо заявленого відповідачем
клопотання про зменшення розміру пені
до 0 грн, суд відзначає наступне:

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання (п.
3 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. Крім
того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України.

Так, за приписами ст. 551 Цивільного
кодексу України, розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу
України у разі, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Зі змісту вищенаведених норм випливає,
що при вирішенні питання про
можливість зменшення неустойки, суд
бере до уваги майновий стан сторін і
оцінює співвідношення розміру
заявлених штрафних санкцій, зокрема, із
розміром збитків кредитора, враховує
інтереси обох сторін.

З огляду на наведене, враховуючи, що
застосування санкцій у розмірах
нарахованих позивачем у позовній заяві
не є надмірно великим порівняно із
сумою боргу, що термін прострочення
виконання грошового зобов'язання є
значним, що відповідачем не надано суду
належних та допустимих доказів вжиття
заходів до виконання зобов'язання чи
негайного добровільного усунення
допущеного порушення, як і не надано
суду доказів збиткової
підприємницької діяльності,
клопотання останнього, підтримане його
повноважним представником в судовому
засіданні 28.10.2014р., про зменшення
заявленої до стягнення суми пені судом
відхиляється.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору в розмірі 1 827
грн відшкодовуються позивачу за
рахунок відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 1, 2, 4, 12, 20, 22, 32-34, 43, 44, 49, 69, 77, 78, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк", вул. Набережна Перемоги, 50,
м. Дніпропетровськ, 49094 ()
22 660 грн 70 коп. - заборгованості за
кредитом, 7 029 грн 85коп. - заборгованості
по процентам за користування кредитом,
2 725 грн 22 коп. - пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором, 1 672
грн 49 коп. - заборгованості по комісії
за користування кредитом, а також 1827грн
00 коп. в повернення витрат по сплаті
судового збору.

3. Рішення господарського суду
набирає законної сили в десятиденний
строк з дня його прийняття (підписання
рішення).

4. Наказ видати стягувачеві після
набрання судовим рішенням законної
сили.

5. Сторони вправі подати
апеляційну скаргу на рішення місцевого
господарського суду, яке не набрало
законної сили протягом десяти днів з
дня його прийняття (підписання), через
місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 03.11.2014 р.

Суддя
І.М. Гирила