ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
Справа № 925/1457/14

Господарський суд Черкаської
області в складі: головуючого - судді
Гури І.І., при секретарі судового
засідання Мирошниченко Б.В., за участю:
за участю представника відповідача -
Лук’яненко Г.О. за дорученням,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні господарського
суду Черкаської області у м. Черкаси
справу за позовом дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ до
комунального підприємства
"Смілакомунтеплоенерго", Черкаська
обл., м. Сміла про стягнення 299 257,17 грн. ,-

ВСТАНОВИВ :

Подано позов, у якому позивач просить
суд стягнути з відповідача основний
борг в сумі 239 900,00 грн., три відсотки
річних за несвоєчасні розрахунки в
сумі 3 622,07 грн., інфляційні збитки в
розмірі 21 830,90 грн., штраф в сумі 16 793,00
грн., пеню в сім 17 111,20 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.05.2012
сторони уклали договір про
реструктуризацію заборгованості
№14/12-239, у якому домовились про
розстрочення заборгованості у вигляді
основного боргу, що виникла у боржника
перед кредитором за договором поставки
природного газу від 23.09.09 № 26/09-10-БО.
Рішенням господарського суду
Черкаської області від 16.05.2013 у справі
№ 925/498/13 та від 16.01.2014 у справі № 925/1982/13
стягнуто з відповідача борг та
нараховані санкції за 18 місяців
прострочення. На момент звернення з
позовом до суду, сума боргу відповідача
становить 239 900,00 грн., утворилася
внаслідок 8 місяців прострочення
оплати згідно графіку.

Відповідач клопотанням за вих. № 138 від
29 вересня 2014 року просить суд
задовольнити клопотання щодо
зменшення стягнення розміру пені та
штрафу при прийнятті рішення, та
зменшити на 20% нараховану пеню та штраф.

У клопотанні відповідач посилається на
ст. 546, 549 ЦК України, ст.3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», ч. 6 ст.
232, 233ГК України. Відповідно до п.3.4
Договору про реструктуризацію
заборгованості 14/12-239 від 28.05.12,
укладеному між позивачем та
відповідачем, за прострочення
виконання зобов'язань вказаних у п.2.2.
цього Договору, боржник зобов'язується
сплатити кредитору пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу,
за кожен день прострочення платежу, а
за прострочення понад тридцять днів
додатково сплатити штраф в розмірі 7%
(сім відсотків) від суми простроченого
платежу.

У зв'язку з наведеним, за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання
відповідачу нарахована пеня та штраф.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідач просить суд зменшити розмір
заявленої позивачем пені та штрафу на
підставі п. 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України та п. 1 ст. 233 Господарського
кодексу України, врахувати наступні
обставини:

Збитковість підприємства внаслідок
відсутності діяльності у сфері
теплопостачання, тяжкий
фінансово-економічний стан
відповідача внаслідок дебіторської
заборгованості, відсутність інших
джерел прибутку, окрім отримання
коштів від споживачів-боржників за
надані послуги, наявність великої
дебіторської заборгованості з боку
споживачів , що фінансуються за рахунок
державного бюджету, не проведення
оплати та несвоєчасна оплата населення
та інших споживачів за
теплопостачання, що унеможливлює
проведення своєчасних розрахунків з
постачальниками природного газу.
Відповідач просить суд також врахувати
часткове погашення основного боргу та
нарахованих штрафних санкцій.

З огляду на викладене, враховуючи
вищезазначені обставини, відсутність
діяльності (з жовтня 2010 р. відповідач не
веде діяльності у сфері
теплопостачання) та збитковість а
також важкий фінансово-економічний
стан відповідача, а також те, що
фінансова криза негативно вплинула на
грошовий обіг та можливість вчасного
виконання господарських зобов'язань на
всіх без винятку суб'єктів
підприємницької діяльності, що
вплинуло і на розрахунки відповідача
із позивачем, пеня та штраф є лише
санкцією за невиконання грошового
зобов'язання, а не основним боргом, а
тому будувати на цих платежах свої
доходи та видатки позивач не може, тому
при зменшенні розміру пені та штрафу
позивач не несе значного негативного
наслідку в своєму фінансовому стані,
оскільки крім стягнення пені позивач
нараховує та стягує інфляційні втрати
та 3% річних, які в певній мірі
компенсують знецінення несплачених
коштів відповідачем, відповідач не
ухиляється від повернення
заборгованості позивачу, що
підтверджується регулярною частковою
сплатою заборгованості.

Враховуючи норми, закріплені ст.614 ЦК
України, яка передбачає наявність вини
особи, що порушила зобов'язання, прошу
суд звернути увагу та врахувати ту
обставину, що підприємство вжило усіх
належних від нього заходів щодо
належного виконання зобов'язання
(ведеться велика претензійно-позовна
робота з боржниками), однак
заборгованість перед позивачем
виникла у зв'язку з наявністю значної
заборгованості населення та інших
споживачів перед КП
«Смілакомунтеплоенерго», внаслідок
чого у останнього відсутні кошти для
проведення своєчасного розрахунку з
позивачем.

У відповідності до п. З ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Крім того, запереченнями по справі
відповідач за вих. № 136 від 29 вересня 2014
року просить суд відмовити позивачу у
задоволенні його позовних вимог в
частині стягнення 7 % штрафу, вказуючи
наступне. Відповідач заперечує щодо
позовних вимог в частині вимог про
одночасне стягнення розміру пені та
штрафу. У позовній заяві позивач
посилається на ст. 232 п. 6 , як на правову
підставу для стягнення з відповідача
штрафу у розмірі 7 % від простроченої
суми заборгованості та відповідно до
умов договору. Вид відповідальності
щодо стягнення 7 % штрафу передбачений
п. 3.4 Договору, однак визначений штраф
за порушення виконання зобов'язання
понад тридцять днів у розмірі 7 %
застосовується за допущене виконання
лише не грошового зобов'язання,
пов'язаного з обігом (поставкою) товару,
виконанням робіт, наданням послуг, з
вартості яких й вираховується у
відсотковому відношенні розмір
штрафних санкцій. Вказана позиція щодо
застосування 7 % штрафу за прострочення
виконання зобов'язання понад тридцять
днів закріплена в Постанові Пленуму
ВГСУ від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», де визначено
наступне : «Господарським судам
необхідно мати на увазі, що штрафні
санкції, передбачені абзацом третім
частини другої статті 231 ГК України,
застосовується за допущене
прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій.».

Посилання позивача на застосування ч. 6
ст.232 ГК щодо стягнення штрафу також є
безпідставним, оскільки вказаною
правовою нормою передбачено наступне:
«Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором». Отже, згідно закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачено застосування пені, у
розмірі визначеному подвійною
обліковою ставкою НБУ, що й визначили
сторони по справі в п.3.4. Договору про
реструктуризацію заборгованості №
14/12-239 від 28.05.12 р.

Таким чином, враховуючи те, що сторони
визначили розмір штрафних санкцій в
договорі, який передбачений та
встановлений законом у вигляді сплати
пені в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу, нарахування 7%
штрафу є безпідставним, та таким, що не
відповідає чинному законодавству
України.

16 жовтня 2014 року представник
відповідача подав до суду клопотання
про продовження терміну розгляду спору
на 15 днів.

Вказане клопотання відповідає вимогам
ст.22 ГПК України та прийнято судом до
розгляду.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2014 року
задоволено клопотання представника
відповідача, продовжено строк розгляду
спору на 15 днів до 04 листопада 2014 року.
Відкладено розгляд справи на 30 жовтня
2014 року.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, 29 жовтня 2014 року
до суду направив телеграму, в якій
пояснив, що ст. 231 ГК України до спірних
правовідносин не застосовується, в той
же час договором передбачено
відповідальність за невиконання саме
грошового зобов'язання у вигляді 7
відсотків штрафу. Вказана позиція
також закріплена п. 2.1. Пленуму ВГСУ № 12.
У зв'язку з неможливістю явки
уповноваженого представника позивачу
судове засідання, просять розглянути
справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні представник
відповідача дотримався заперечень,
викладених у відзиві, та підтримав
клопотання про зменшення судом розміру
пені та штрафу на 20 % від нарахованих
позивачем, при прийнятті судом рішення.

Згідно ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши докази, наявні
у матеріалах справи, судом встановлені
наступні обставини.

28 травня 2012 року між позивачем
(кредитор за Договором) та відповідачем
(боржник за Договором) укладено Договір
№ 14/12-239 про реструктуризацію
заборгованості (далі - Договір), в
порядку та на умовах якого кредитор та
боржник домовились про розстрочення
погашення заборгованості у вигляді
основного боргу (надалі -
реструктуризація ), що виникла у
боржника перед кредитором за
договором поставки природного газу від
23.09.2009 № 26/09-10-БО (надалі - договір
поставки природного газу)
(п.1.1.Договору).

Договір містить наступні основні
умови:

- загальна сума основного боргу, що
підлягає реструктуризації відповідно
до п.1.1. цього Договору , складає 7 197 000,00
грн. , станом на 31.03.2012, що
підтверджується актом звірки
розрахунків (п.2.1.);

- боржник зобов'язується сплатити у
повному обсязі суму основного боргу,
вказану у п.2.1. цього договору, шляхом
сплати зобов'язання частинами
відповідно до графіку погашення
заборгованості (надалі-графік),
зазначеного у цьому пункті. Грошові
кошти по платежах поточного місяця
згідно з графіком повинні надходити
від боржника на рахунок кредитора у
сумі, визначеній цим графіком, не
пізніше останнього числа місяця, в
якому платіж підлягає виконанню (п.2.2.),
а саме : роки погашення - 2012-2032, сума, яка
підлягає сплаті - 29987,50 грн. щомісяця.

- у випадку, якщо у боржника існує
прострочення оплати щомісячних
платежів за попередні місяці, кредитор
зараховує кошти, що надійшли від
боржника як погашення заборгованості
за прострочення платежами попередніх
місяців незалежно від зазначеного в
платіжному дорученні призначення
платежу (п.2.5.);

- за прострочення виконання
зобов'язання, вказаних у п.2.2. цього
договору, боржник зобов'язується
сплатити кредитору пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу, а за
прострочення понад тридцять днів
додатково сплатити штраф в розмірі 7 %
від суми простроченого платежу (п.3.4.).

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 16.05.2013 по справі
№ 925/498/13 стягнуто з відповідача на
користь позивача - 269875 грн. боргу, 16118
грн. 26 коп. пені, 18891 грн. 25 коп. штрафу, 390
грн. 16 коп. втрат внаслідок інфляції та
3658 грн. 80 коп. 3% річних, а також 6178 грн. 67
коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 16.01.2014 по справі
№ 925/1982/13 стягнуто з відповідача на
користь позивача - 227900 грн. основної
заборгованості, 10584,20 грн. пені, 2574,25 грн.
- 3% річних, 15953 грн. штрафу, в рахунок
відшкодування витрат зі сплати
судового збору 5140,22 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України,
факти встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів , в яких беруть
участь ті самі сторони.

Відповідач не сплачував позивачу
кошти, згідно графіку погашення
заборгованості, протягом 8 (восьми)
місяців (листопад 2013 року - червень 2014),
внаслідок чого утворилась
заборгованість, яка на момент
звернення з позовом до суду становить
239900,00 грн.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, суд вважає позовні вимоги
підлягаючими повному задоволенню, з
огляду на наступне.

Предметом спору є стягнення основної
заборгованості за поставлений
природний газ, договірної пені, три
відсотки річних за прострочення
виконання грошових зобов'язань та
інфляційних збитків та штрафу за
договором купівлі-продажу природного
газу.

Сторони спірних правовідносин
являються правоздатними і дієздатними
юридичними особами, суб'єктами
господарювання у розумінні ст.ст. 2, 55
Господарського кодексу України (далі -
ГК України); зобов'язання, які виникли
між ними, суд вважає господарськими
договірними у сфері
господарсько-торговельної діяльності.
Господарсько-торговельна діяльність
опосередковується господарськими
договорами поставки, купівлі-продажу,
міни (бартеру) та іншими.

Договір, на підставі якого виникли
зобов'язання сторін, являється
договором поставки природного газу.

Загальні положення поставки
врегульовані параграфом 1 глави 30
Господарського кодексу України.

Відносини, що виникають із договору
поставки, також врегульовані Цивільним
кодексом України (далі - ЦК України).
Зокрема, статтею 712 ЦК України
встановлено, що до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Предметом договору поставки, на
підставі якого виникли господарські
договірні зобов'язання сторін,
являється природний газ.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про
засади функціонування ринку
природного газу" постачання природного
газу здійснюється відповідно до
договору, за яким постачальник
зобов'язується поставити споживачеві
природний газ, якісні характеристики
якого визначено стандартами, в обсязі
та порядку, передбачених договором, а
споживач зобов'язується сплачувати
вартість прийнятого природного газу в
розмірі, строки та порядку,
передбачених договором. Обов'язкові
умови договору між гарантованим
постачальником та споживачем
природного газу за регульованим
тарифом встановлюються в типовому
договорі про постачання природного
газу.

Права та обов'язки споживачів,
встановлені ст.19 Закону України "Про
засади функціонування ринку
природного газу". Так, споживач, серед
іншого, зобов'язаний: укласти договір
на постачання природного газу;
забезпечувати своєчасну оплату в
повному обсязі послуг з постачання
природного газу згідно з умовами
договорів; не допускати
несанкціонованого відбору природного
газу.

Статтею 23 цього Закону встановлена
відповідальність за порушення
законодавства з питань функціонування
ринку природного газу, яка не
передбачає спеціальну
відповідальність за порушення
зобов'язань щодо строків та порядку
оплати за спожитий природний газ. Отже
до спірних правовідносин щодо порядку
та строків оплати застосовуються
положення договору та положення ГК
України, ЦК України.

Загальні умови виконання
господарських зобов'язань визначені
главою 22 ГК України. Статтею 193 ГК
України передбачено, що до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 193, 202 ГК України та
статтями 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
чинного законодавства; одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається, якщо інше не передбачено
договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК
України кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Статтею 218 ГК України визначено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідач не довів, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення, яке виразилось у
простроченні виконання грошових
зобов'язань з оплати за поставлений
товар. Крім того, при винесенні рішення
суд враховує стан виконання
відповідачем умов договору
реструктуризації № 14/12-239 на суму 7 197
000 грн. на 2012 по 2032 роки.

У ст. 230 ГК України встановлено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно ст. 231 ГК України законом щодо
окремих видів зобов'язань може бути
визначений розмір штрафних санкцій,
зміна якого за погодженням сторін не
допускається. У разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. Штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

У статті 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Згідно стаття 551 ЦК України
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За прострочення оплати позивачем
нарахована пеня в сумі 17111,20 грн. у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період прострочення, з
врахуванням зазначених умов Договору,
положень ГК України. Розрахунок
договірної пені перевірений судом, він
зроблений вірно.

За прострочення оплати позивачем
нараховано три відсотки річних в сумі
3622,07 грн. з врахуванням зазначених умов
Договору, положень ГК України.
Розрахунок перевірений судом, він
зроблений вірно.

За прострочення оплати позивачем
нараховано інфляційні збитки в розмірі
21830,90 грн. з врахуванням зазначених умов
Договору, положень ГК України.
Розрахунок перевірений судом, він
зроблений вірно.

Крім того, позивачем нараховано до
стягнення 7 % штрафу в розмірі 16793,00 грн.
з врахуванням зазначених умов
Договору, положень ГК України.
Розрахунок перевірений судом, він
зроблений вірно.

Отже, позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу, договірної
пені, три відсотки річних, інфляційні
збитки за прострочення виконання
грошового зобов'язання та штраф
підлягають повному задоволенню.

З огляду на наведені норми
законодавства та докази, наявні у
справі, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати,
понесені останнім при поданні позову, ,
а саме: 5986,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. 49, ст. 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з комунального
підприємства "Смілакомунтеплоенерго"
(20700, вул. Дзержинського, 72-А, м. Сміла,
Черкаська область, ) на
користь дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, вул.
Шолуденка, 1, м. Київ, ) -
239 900,00 грн. основного боргу, 3 622,07 грн. 3%
річних, 21 830,90 грн. інфляційних, 16 793,00
грн. штрафу, 17 111,20 грн. пені та 5985,14 грн.
судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області
протягом 10 днів з дня складення повного
рішення.

Повне рішення складено 04
листопада 2014 року.

Суддя
І.І. Гура