ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р.
Справа № 914/1847/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Кравчук Н. М.

суддів
Гнатюк Г.М.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвест-Житло" (надалі
ТзОВ "Інвест-Житло") за №21-08 від 21.08.2014р.

на рішення господарського
суду Львівської області від 30.07.2014р.

у справі № 914/1847/14

за позовом: ТзОВ
"Інвест-Житло", м. Трускавець Львівської
області

до відповідача: приватного
підприємства "ЮНА" (надалі ПП "ЮНА"), м.
Трускавець Львівської області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні

позивача: товариство з
обмеженою відповідальністю "Готельбуд"
(надалі ТзОВ "Готельбуд"), м. Борислав
Львівської області

про стягнення коштів,

за участю представників:

від позивача: Нечаєва Н.М. - представник
(довіреність б/д від 31.03.2014р.)

від відповідача: Томашівський А.О. -
директор

від третьої особи: Вихованський Р.І. -
представник (довіреність від 10.07.2014р.)

Учасникам судового процесу роз'яснені
права та обов'язки передбачені ст.ст. 20,
22, 27, 28 ГПК України. Клопотання про
технічну фіксацію судового процесу від
сторін не поступало, заяв про відвід
суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 30.07.2014р. у справі
№ 914/1847/14 (суддя Рим Т.Я.) в задоволенні
позовних вимог ТзОВ "Інвест-Житло" до
відповідача ПП "ЮНА" за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача:
ТзОВ "Готельбуд" про стягнення 135 900 грн.
- суми збереженої без достатньої
правової підстави, 1329,21 грн. - 3% річних
та 4077 грн. інфляційних збитків -
відмовлено повністю.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що між
відповідачем та третьою особою у
справі виникли договірні зобов'язання,
а кошти, які позивач, як новий кредитор,
просить стягнути з відповідача,
отримано відповідачем як оплату за
виконані за роботи, відтак, кошти
відповідачем набуто за наявності
правової підстави, а тому не можуть
бути витребувані згідно з ст. 1212 ЦК
України як безпідставно набуті.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ТзОВ "Інвест-Житло" подано апеляційну
скаргу, в якій рішення суду першої
інстанції вважає прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, просить його скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задоволити повністю. Зокрема,
скаржник зазначає, що відсутність
укладеного між сторонами договору та
одночасна наявність у матеріалах
справи доказів на підтвердження факту
безпідставного отримання відповідачем
коштів в розмірі 180 000,00 грн. є часткове
повернення коштів у сумі 44 100,00 грн.

26.08.2014р. автоматизованою системою
документообігу суду дану справу
розподілено до розгляду
судді-доповідачу Кравчук Н.М.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
29.08.2014р. в склад колегії суддів для
розгляду справи №914/1847/14 введено суддів
Гнатюк Г.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалами Львівського апеляційного
господарського суду від 29.08.2014р.
поновлено строк на подання апеляційної
скарги, прийнято її до провадження та
призначено до розгляду на 25.09.2014р.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
24.09.2014р. було внесено зміни в склад
колегії, замість судді Мирутенка О.Л.,
який перебуває у відрядженні, введено
суддю Якімець Г.Г.

Ухвалою суду від 25.09.2014р. розгляд
апеляційної скарги відкладено на
23.10.2014р.

В зв'язку з перебуванням судді Гнатюк
Г.М. у відпустці, розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.10.2014р.
внесено зміни в склад колегії суддів,
замість судді Гнатюк Г.М. введено суддю
Мирутенка О.Л.

Ухвалою суду від 23.10.2014р. розгляд
апеляційної скарги відкладено на
06.11.2014р.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
05.11.2014р. внесено зміни в склад колегії,
замість судді Мирутенка О.Л. введено
суддю Гнатюк Г.М.

Представник скаржника в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримала повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечив, з підстав, викладених
у відзиві на апеляційну скаргу, просить
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Представник третьої особи в судовому
засіданні та у письмових поясненнях
доводи апеляційної скарги підтримав.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу та відзив на неї,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про залишення рішення місцевого
господарського суду без змін з огляду
на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі виставленого ПП "Юна"
рахунку-фактури № ЮН-0000091 від 28.09.2011р. на
оплату вартості електромонтажних
робіт в сумі 204 044,00 грн., ТзОВ "Готельбуд"
перерахувало відповідачу 180 000,00 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 26 від 29.09.2011р., № 29 від
06.10.2011р., № 90 від 24.10.2011р., № 104 від
01.11.2011р., № 123 від 17.11.2011р., № 164 від
07.12.2011р., № 177 від 27.12.2011р. з призначенням
платежу: оплата за кабель згідно
рах-факт № ЮН-0000091 від 28.09.2011р. та № 430
від 09.07.2012р. з призначенням платежу :
оплата за кабель згідно рахунку від
09.07.12.(а.с. 20-24, 79).

15.08.2012р. між ТзОВ "Готельбуд" (первісний
кредитор) та ТзОВ "Інвест-Житло" (новий
кредитор) було укладено договір
відступлення права вимоги (цесії),
відповідно до умов якого первісний
кредитор здійснює відступлення права
вимоги, а новий кредитор приймає право
вимоги боргу первісним кредитором до
ПП "ЮНА" місцезнаходження: 82200,
Львівська область, місто Трускавець,
вулиця І. Франка, 46, ідентифікаційний
код 30233044. Новий кредитор набуває право
вимагати від боржника належного
виконання зобов'язань, а саме:
повернути збережені без достатньої
правової підстави кошти у сумі 180 000,00
грн. Право вимоги підтверджується
довідкою з бухгалтерії первісного
кредитора №3-05 від 10.08.2012р. (а.с. 17,19).

Сторонами засвідчено передання
необхідної документації, пов'язаної із
зобов'язанням загальною сумою 180 000,00
грн. боржника - ПП "ЮНА", перед первісним
кредитором ТзОВ "Готельбуд" до нового
кредитора ТзОВ "Інвест-Житло", про що
складено акт приймання-передачі від
15.08.2013р. (а.с. 18).

28.12.2013р. між ТзОВ "Готельбуд" та ТзОВ
"Інвест-Житло" укладено додаткову угоду
до договору від 15.08.2012р. , згідно з якою
новий кредитор набуває право вимагати
від боржника належного виконання
зобов'язань, а саме: повернути
збережені без достатньої правової
підстави кошти у сумі 135 900,00 грн.
Вказану додаткову угоду, як стверджує
позивач, було укладено у зв'язку з
поверненням ПП "ЮНА" 44 100,00 грн. за період
з 06.11.2012р. по 14.11.2013р., про що свідчать
банківські виписки від 06.11.2012р., від
19.11.2012р., від 28.03.2013р., від 10.04.2013р., від
22.05.2013р., від 06.06.2013р., від 14.11.2013р. (а.с. 27-29,
43-44).

30.12.2013р. позивач на адресу відповідача
надіслав вимогу № 30-12 про повернення
коштів за не отриманий товар у сумі 135
900,00 грн. (а.с. 25).

Проте, дана вимога була залишена без
відповіді та задоволення, що стало
підставою звернення з позовом до суду.

При винесені постанови колегія суддів
керувалася наступним.

За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України
безпідставно набутим майном є майно,
набуте особою або збережене нею у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави.

Стаття 11 ЦК України закріплює підстави
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема згідно положень ч. 1
вказаної статті цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об'єктами
цивільних прав є, зокрема, речі, у тому
числі гроші.

Згідно із ч.1, ч.2 ст. 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Системний аналіз положень частини
першої, пункту 1 частини другої статті
11, частини першої статті 177, частини
першої статті 202, частин першої та
другої статті 205, частини першої статті
1212 ЦК України дає можливість дійти
висновку про те, що договір чи інший
правочин є достатньою та належною
правовою підставою набуття майна
(отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками відповідних правовідносин
у майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що між відповідачем та
ТзОВ «Готельбуд» була усна
домовленість про прокладку кабельної
лінії від ТП до об»єкту будівництва
третьою особою - житлового будинку по
вул. С. Бандери, 6 в м. Трускавці. На
виконання вказаних домовленостей на
підставі та виставленого відповідачем
товариству «Готельбуд»
рахунку-фактури № ЮН-0000091 від 28.09.2011р. (в
рахунку вказано за електромонтажні
роботи )останнім було перераховано
відповідачу 180 000,00 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 26 від 29.09.2011р., № 29 від
06.10.2011р., № 90 від 24.10.2011р., № 104 від
01.11.2011р., № 123 від 17.11.2011р., № 164 від
07.12.2011р., № 177 від 27.12.2011р. з призначенням
платежу: оплата за кабель згідно
рах-факт № ЮН-0000091 від 28.09.2011р. та № 430
від 09.07.2012р. з призначенням платежу :
оплата за кабель згідно рахунку від
09.07.12.(а.с. 20-24, 79). У вказану суму було
включено вартість кабелю та вартість
робіт по його прокладанню.

В судовому засіданні також було
з»ясовано, що електромонтажні роботи,
за які були заплачені кошти,
відповідачем виконано повністю, хоча
актів приймання-передачі між сторонами
підписано не було. Жодних претензій
протягом трьох років зі сторони
третьої особи, як замовника робіт не
було.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ПП
«Юна» набуло спірні кошти на підставі
достатніх правових підстав, у спосіб,
що не суперечить цивільному
законодавству.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу, що кошти третьою особою
перераховувалися відповідачу
протягом тривалого періоду часу., усі
платіжні доручення містять посилання
на рахунок-фактуру № ЮН-0000091 від 28.09.2011р.
і визначено призначення платежу:
оплата за кабель. (а.с. 20-24).

В судовому засіданні було також
з»ясовано, що ПП «Юна» на усне
замовлення ТзОВ «Готельбуд»
здійснювало електромонтажні роботи по
укладанню кабеля, а не продавало кабель
третій особі, як стверджує позивач.

Також доказом виконання даного усного
господарського договору є долучені
відповідачем до матеріалів справи
податкові накладні, кожна з яких
містить посилання саме на спірні
платіжні доручення, із зазначенням
цивільно-правового договору -
виконання електромонтажних робіт (а.с.
20-24, 92-98). По перерахованих грошових
коштах третя особа здійснила
відшкодування ПДВ, що свідчить про
підставність перерахування грошових
коштів згідно досягнутих між сторонами
домовленостей.

Згідно з п. 201.6. ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку.

Таким чином, йдеться про документ, що
фіксує відповідно до податкового
законодавства наявність певних
юридичних фактів i надає платнику
податку повноваження на вчинення
певних дій (включення витрат на сплату
ПДВ до податкового кредиту з правом
наступного відшкодування).

Відтак, колегія суддів вважає, що
податкові накладні є належними
письмовими доказами в розумінні ст. 36
ГПК України, які підтверджують
виконання між ТзОВ «Готельбуд» та ПП
«ЮНА» господарського договору.

Слід зазначити, що у вимозі № 30-12 від
30.12.2013р. та у листі № 12/06 від 12.06.2014р. ТзОВ
«Інвест-Житло» підтвердило укладення
між ТзОВ «Готельбуд» та ПП «ЮНА» усного
договору у порядку ст.181 ГК України (а.с.
25, 32).

Суд також звертає увагу, що в
матеріалах справи міститься також
платіжне доручення № 430 від 09.07.2012 р. на
суму 25 000 грн. з призначенням платежу:
оплата за кабель зг рах від 09/07/12, тобто,
остання проплата третьою особою
товариству «Готельбуд» була проведена
в липні 2012 року , проте уже через один
місяць - 15.08.2012р. між ТзОВ "Готельбуд"
(первісний кредитор) та ТзОВ
"Інвест-Житло" (новий кредитор) було
укладено договір відступлення права
вимоги (цесії), відповідно до умов
якого первісний кредитор здійснив
відступлення права вимоги новому
кредитору, а саме: права вимагати від
боржника (ПП«Юна») повернення
збережених без достатньої правової
підстави коштів у сумі 180 000,00 грн., в яку
вже була включена сума 25 000 грн.

В матеріалах справи відсутні будь-які
листи, вимоги чи претензії ТзОВ
"Готельбуд" до ПП «Юна» про передачу
кабеля, чи будь-які заперечення щодо
прокладання кабеля. Навпаки, матеріали
справи свідчать, що ТзОВ "Готельбуд"
добросовісно здійснило оплату коштів
на підставі рахунку-фактури, в якому
зазначено: оплата за електромонтажні
роботи.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
кошти були перераховані на виконання
договору, укладеного в спрощений
спосіб між відповідачем та третьою
особою, відповідно набуто за наявності
правової підстави, а тому вони не
можуть бути витребувані відповідно до
положень статті 1212 ЦК України як
безпідставне збагачення.

Щодо покликання скаржника на
відмінність у платіжних дорученнях та
у виставленому рахунку-фактурі
призначення платежу, а саме у
рахунку-фактурі №ЮН-0000091 від 28.09.2011р.
вказано «електромонтажні роботи», а у
платіжних дорученнях зазначено
«оплата за кабель», то колегія суддів
зазначає наступне:

Як вбачається з витягу ЄДРЮОФОП
основний вид економічної діяльності ПП
«ЮНА» - це електромонтажні роботи (43.21)
(а.с. 40).

Згідно Класифікації видів економічної
діяльності (КВЕД) клас 43.21 включає
монтаж електричних систем в будівлях і
спорудах.

Всі види будівельних робіт керуються
Державними будівельними нормами,
згідно ДБН Д.2.2-21-99, ДБН В.2.4-17-2000
електромонтажні роботи, до якої
входить технічна частина, а саме сфера
застосування, зокрема, прокладання
різних видів труб, проводу, кабелів, та
коробів, також монтаж різного
обладнання.

Натомість такий вид діяльності
виключає продаж тих чи інших товарів
(продаж кабелю).

Такий запис про основний вид
економічної діяльності ПП «ЮНА» як
«продаж товарів» відсутній і у витягу
ЄДРЮОФОП (а.с. 40-41).

Відтак, колегія суддів вважає, що ТзОВ
«Готельбуд» платіжними дорученнями №
104 від 01.11.2011р., № 90 від 24.10.2011р., № 26 від
29.09.2011р., № 29 від 06.10.2011р., № 164 від
07.12.2011р., № 123 від 17.11.2011р., № 177 від
27.12.2011р. та № 430 від 09.07.2012р. (а.с. 20-24
здійснило оплату саме за
електромонтажні роботи - прокладання
кабелю, згідно виставленого ПП «ЮНА»
рахунку-фактури №ЮН-0000091 від 28.09.2011р.
(а.с. 79).

Щодо покликання скаржника на
повернення ТзОВ «Готельбуд»
відповідачем частини коштів на суму 44
100,00 грн., які на думку «ТзОВ
«Інвес-Житло» є невиконанням ПП «ЮНА»
зобов'язань щодо поставки кабелю та
підтверджують факт безпідставно
збережених коштів в розмірі 180 000,00 грн.,
то колегія суддів такі твердження
вважає голослівними, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази, які
б свідчили, що повернення коштів на
суму 44 100,00 грн. відбулося саме з тієї
суми, яка була сплачена третьою особою
за електромонтажні роботи згідно
спірних платіжних доручень (а.с. 20-24),
оскільки у банківських виписках
зазначено: повернення коштів.

Відповідно до положень статті 1212 ЦК
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи(потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов»язана повернути
потерпілому це майно. Особа
зобов»язана повернути майно і тоді,
коли підстава, на якій воно було набуте,
згодом відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події. Положення цієї
статті застосовуються також до вимог
про: 1) повернення виконаного за
недійсним право чином; 2) витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов»язанні: 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз вказаної норми права дає
підстави для висновку, що цей вид
позадоговірних зобов»язань породжують
такі юридичні факти: 1) набуття особою
майна або його збереження за рахунок
іншої особи: 2) відсутність для цього
правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень

Зі змісту даної норми права слідує, що
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. У даному випадку це
стосується позивача, який має довести
наявність тих обставин, на підставі
яких він обґрунтовує позов. Перевірка
доказів здійснюється з тих документів,
які є в матеріалах справи.

З огляду на викладене, позовні вимоги
про стягнення збережених без
достатньої правової підстави грошових
коштів загальною сумою 141 306,21 грн. до
задоволення не підлягають.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч.2 ст. 34 ГПК України).

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Однак, скаржником всупереч
вищенаведеній нормі права, не подано
доказів, які б підтвердили факти,
викладені в позовній заяві, а доводи,
наведені в апеляційній скарзі не
спростовують правомірність висновків,
викладених в оспорюваному рішенні суду
першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення місцевого
господарського суду слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 30.07.2014р. у справі
№ 914/1847/14 залишити без змін, апеляційну
скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття, може бути оскаржена
в касаційному порядку згідно з
розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до
господарського суду Львівської
області.

Головуючий суддя
Кравчук Н.М.

судді
Гнатюк Г.М.

Якімець Г.Г.