м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Валтекс"
до Дочірнього підприємства
"Київське обласне дорожнє управління"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України"
про: стягнення 505 174,16грн.
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача: Лиценко З.В.- представ.
від відповідача: не з'явився.
У судовому засіданні 27.10.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Валтекс" звернулось
до господарського суду міста Києва з
позовом до Дочірнього підприємства
"Київське обласне дорожнє управління"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" про
стягнення суми основного боргу у
розмірі 444 220,50 грн., 3% річних у розмірі
7594,34 грн., інфляційних витрат у розмірі
53359,35 грн., разом позовні вимоги
складають суму у розмірі 505 174,19 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 порушено провадження у
справі №910/21009/14 та призначено розгляд
справи на 27.10.2014.

Відповідач у судове засідання
призначене на 27.10.2014 не з'являвся, хоча
належним чином повідомлявся про судові
засідання шляхом своєчасного
надсилання ухвал за адресою,
визначеною за матеріалами справи, що
підтверджено поштовим повідомленням з
відміткою про отримання.

За таких обставин, у відповідності до
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України, справа розглядається
за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 27.10.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

13.11.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Валтекс" (далі -
постачальник) та Дочірнім підприємства
"Київське обласне дорожнє управління"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" (далі -
покупець) було укладено договір №65/11,
згідно якого постачальник
зобов'язується поставляти та
передавати у власність покупця, а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити товар вказаний у
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною даного договору.

Договір №65/11 від 13.11.2013 є підставою для
виникнення у його сторін прав і
обов'язків, визначених ним та за своїм
змістом та правовою природою є
договором поставки та підпадає під
правове регулювання норм статті 712 ЦК
України та статей 264-271 ГК України. В
частині, що не суперечить Договору, до
вказаного правочину також
застосовуються норми ЦК України, які
регулюють правила купівлі-продажу
(статті 655-697 ЦК України).

У відповідності до частини 1 статті 712
Цивільного кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні
-покупцеві товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.3.1 договору, загальна
вартість товару за цим договором
складається із вартості кожної партії
товару, поставленої в межах строку дії
цього договору, відповідно до
видаткових накладних, специфікацій та
інших документів, доданих до договору.

Згідно з п. 4.3 договору, сторони
свідчать, що покупець зобов'язується
розрахуватись з постачальником за
отриманий товар протягом 60 календарних
днів з моменту отримання від
постачальника документів, зазначених в
п.4.1, п.4.2 цього договору, проте в
будь-якому випадку лише після
отримання повного розрахунку від
Служби автомобільних доріг у Київській
області на відповідні цілі.

Як стверджує позивач, на виконання умов
договору №65/11 від 13.11.2013р.
постачальником було здійснено
поставку товару на загальну суму 444220,50
грн. згідно видаткової накладної №2317
від 17.12.2013р., в свою чергу відповідач не
сплатив поставлений товар.

Таким чином, позивач стверджує, що сума
боргу покупця перед постачальником
згідно договору №65/11 від 13.11.2013р. та на
підставі накладної №2317 від 17.12.2013р.
становить 444220,50 грн.

Враховуючи вищенаведене, позивач
просить господарський суд стягнути з
відповідача 444220,50 грн. основного боргу,
3% річних 7594,34 грн., інфляційні витрати -
53359,35 грн., у зв'язку з неналежним
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором №65/11 від
13.11.2013р.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк
(термін) його виконання. Дотримання
строку виконання є одним із критеріїв
належного виконання зобов'язання,
оскільки прострочення є одним із
проявів порушення зобов'язання. Строк
(термін) виконання зобов'язання за
загальним правилом, узгоджується
сторонами в договорі.

Згідно з п. 4.3 договору, сторони
свідчать, що покупець зобов'язується
розрахуватись з постачальником за
отриманий товар протягом 60 календарних
днів з моменту отримання від
постачальника документів, зазначених в
п.4.1, п.4.2 цього договору, проте в
будь-якому випадку лише після
отримання повного розрахунку від
Служби автомобільних доріг у Київській
області на відповідні цілі.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не сплатив поставлений
товар за видатковою накладною №2317 від
17.12.2013р. на суму 444220,50 грн.

Згідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини;
створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти.

Статтею 207 Цивільного кодексу України
визначено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою(ч.2 ст. 207).

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України
визначено, що боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Частиною другою статті 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується (див. постанову Вищого
господарського суду України від 28.02.2012
№ 5002-8/481-2011).

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України (див. постанову Вищого
господарського суду України від 21.04.2011
№ 9/252-10).

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених правових норм, а
також враховуючи, що відповідач
належних доказів на заперечення
відомостей повідомлених позивачем не
надав, господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення 444220,50 грн. за поставку
згідно видаткової накладної №2317 від
17.12.2013 за договором №65/11 від 13.11.2013
підлягають задоволенню.

Посилаючись на несвоєчасне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань, позивач просить суд також
стягнути з відповідача 3% річних у сумі
7594,34 грн.

Системний аналіз законодавства
свідчить, що обов'язок боржника
відшкодувати кредитору причинені
інфляцією збитки з нарахуванням
процентів річних, випливає з вимог ст.
625 ЦК України.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд, зробивши арифметичний розрахунок
3% річних в межах заявленого позивачем
періоду, вважає що сума 3% річних які
нараховані позивачем не перевищує
розмір, який може бути нарахований за
обраний період, у зв'язку з чим
задоволенню підлягає 3% річних у
розмірі 7594,34 грн.

Крім того позивач просив стягнути з
відповідача інфляційні витрати у
розмірі 53359,35 грн.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

При здійсненні перерахунку
інфляційних втрат за період вказаний
позивачем, суд встановив, що нараховані
позивачем інфляційні витрати не
перевищують розмірі інфляційних
витрат які можуть бути нараховані за
обраний позивачем період, у зв'язку з
чим задоволенні підлягають сума
інфляційних витрат у розмірі 53359,35грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, виходячи з наведених вище
обставин, позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині суми основного
боргу - 444220,50 грн., 3% річних - 7594,34 грн.,
інфляційних втрат - 53359,35 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України у
зв'язку з повним задоволенням позовних
вимог, судовий збір, сплачений
позивачем за подачу позовної заяви,
покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
"Київське обласне дорожнє управління"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" (03151, м.
Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 11-А,
код 33096517) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Валтекс"
(09117, Київська область, м. Біла Церква,
вул. Гординського, 2, код 32393877) суму
основного боргу у розмірі 444 220,50 грн.
(чотириста сорок чотири тисячі двісті
двадцять гривень 50 коп.), 3% річних у
розмірі 7 594,34 грн. (сім тисяч п'ятсот
дев'яносто чотири гривні 34 коп.),
інфляційних витрат у розмірі 53 359,35 грн.
(п'ятдесят три тисячі триста п'ятдесят
дев'ять грн. 35 коп.) та 10 103,48 грн. (десять
тисяч сто три гривні 48 коп.) судового
збору.

3. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 03.11.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова