ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.11.14р. Справа № 904/7048/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Одеський кабельний завод
"Одескабель", м. Одеса

до Комунального підприємства
"Міськсвітло" Дніпропетровської
міської ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення 235 534,34 грн. за договором
поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Бондик Є.В.

Представники:

Від позивача: Ременчук А.М., довіреність
609/Д від 17.03.2014 р.

Від відповідача: Домальчук С.В.,
довіреність № б/н від 06.01.2014 р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
«Одеський кабельний завод
«Одескабель» звернулося до
господарського суду з позовом про
стягнення з Комунального підприємства
«Міськсвітло» Дніпропетровської
міської ради суми основного боргу в
розмірі 200 000,00 грн., пені - 9 791,51
грн., штрафу - 281,16 грн., інфляційних
втрат - 22 536,40 грн. та 3% річних -2 925,27
грн. за договором № 000098 від 01.10.2013р. про
закупівлю за державні кошти «Проводи
та кабелі електронні й електричні,
інші».

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням Відповідачем зобов'язань за
договором щодо своєчасної та повної
оплати вартості поставленого товару.

Позивач підтримав позовні вимоги у
повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги визнав
частково у сумі 200 000,00 грн., у відзиві на
позов заборгованість пояснив тим, що
фінанси для оплати суми боргу на його
рахунок не надійшли через затримку
фінансування зі спеціального фонду
міського бюджету на закупівлю
кабельної продукції та зазначив, що не
має змоги сплатити кошти в строки, які
бажані для позивача. Також відповідач
зазначив, що в частині нарахування сум
штрафних санкцій за несвоєчасну
оплату, позивач застосовує
позадоговірні санкції (3% річних,
неустойка, штраф та інфляційні втрати)
законодавством про здійснення
державних закупівель прямо не
передбачено фінансування на їх
покриття при проведенні процедур
закупівель та укладанні договору.
Договір містить пряму умову про
звільнення замовника від
відповідальності за
невиконання/несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань у разі
відсутності, затримці або заміні
обсягу фінансування з спеціального
фонду міського бюджету при виконанні
договору про закупівлю, з огляду на
викладене позивач заперечує проти
позовних вимог в цій частині та просить
відмовити в їх задоволенні. На підставі
викладеного відповідач просить
розстрочити виконання рішення на 6
місяців.

В судовому засіданні 07.10.2014р. розгляд
справи відкладався до 03.11.2014р.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
подавалось.

У судовому засіданні 03.11.2014р. оголошені
вступна та резолютивна частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
оцінивши докази в їх сукупності,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013р. між Комунальним підприємством
«Міськсвітло» Дніпропетровської
міської ради (далі - Відповідач,
Замовник) та Публічним акціонерним
товариством «Одеський кабельний завод
«ОДЕСКАБЕЛЬ» (далі - Позивач, Учасник)
був укладений договір № 000098 від 01.10.2013р.
про закупівлю за державні кошти
«Проводи та кабелі електронні й
електричні, інші» (далі Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору учасник
зобов'язався у 2013 році поставити
замовнику товар, зазначений в
специфікації (додаток №1) цього
договору, а Замовник - прийняти й
оплатити такий товар (роботи або
послуги), «Проводи та кабелі електронні
та електричні, інші» (27.32.1), а саме
провід та кабель в асортименті,
іменований надалі товар. Повне
найменування товару, кількість товару,
асортимент (номенклатура) товару, ціна
одиниці товару, вартість партії в
цілому містяться в накладних та/або
затвердженої сторонами специфікації, в
якій наведено список товарів, що
постачаються за цим договором, і яка
складає невід'ємну частину цього
договору (Додаток №1 «Специфікація»).

Ціна, кількість, асортимент товару
визначається в національній валюті
України та вказується в накладних, що
визнаються специфікаціями та є
невід'ємною частиною до цього
договору (п. 1.2. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору ціна цього
договору становить - 584 364,47 грн., у
тому числі 20% ПДВ в сумі 97 394,08 грн.
Ціна договору визначається з
урахуванням вимог Податкового Кодексу
України).

Ціна цього договору може бути зменшена
за взаємною згодою сторін (п. 3.2.
Договору).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що
розрахунки проводяться шляхом:
безготівкового переказу відповідної
суми коштів на поточний рахунок
учасника з відстрочкою платежу 30
банківських днів з дати підписання
документів, а саме видаткових
накладних на поставлений учасником
замовнику товар.

У відповідності до п.п. 6.1. та 6.1.1.
Договору замовник зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
проводити розрахунки з учасником у
порядку та за термінами, визначеними
цим договором.

Замовник не відповідає перед Учасником
за невиконання / несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань у разі
відсутності, затримки або заміни
обсягу фінансування (п. 7.7. Договору).

Пунктом 10.1. Договору встановлено, що
цей договір набуває чинності з моменту
його підписання і діє до 31.12.2013р., але в
будь-якому випадку до моменту повного
виконання сторонами прийнятих на себе
за даним договором зобов'язань. Дія
договору може бути продовжена на строк,
достатній для проведення процедури
закупівлі на початку наступного року, в
обсязі, що не перевищує 20 відсотків
суми, визначеної в договорі, укладеному
у попередньому році, якщо видатки на цю
мету затверджено в установленому
порядку.

Позивач свої зобов'язання за Договором
виконав належним чином, здійснив
поставку товару за Договором на
загальну вартість 582536,75 грн., що
підтверджується накладними: № 7-00571 від
14.10.2013р. на суму 48 091,02 грн., № 7-00632 від
05.11.2013р. на суму 100 553,05 грн., № 7-00686
від 22.11.2013р. на суму 47 263,22 грн., № 7-00729 від
09.12.2013р. на суму 17 780,89 грн., № 7-00732 від
10.12.2013р. на суму 87 685,07 грн., №7-00088 від
19.02.2014р. на суму 281 163,50 грн. (а.с. 27, 29, 31,
33, 35, 37).

Товар по вказаним накладним отриманий
повноважним представником
відповідача, повноваження якого
підтверджуються довіреностями (а.с.28, 30,
32, 34, 36, 38).

Відповідач за поставлений товар
розрахувався частково у сумі 307 536,75
грн., що підтверджується реєстром
платіжних документів (а.с. 46).

Позивачем на адресу відповідача
направлялась претензія № 54/юр від
02.06.2014р. (а.с. 39), з вимогою оплатити суму
боргу.

02.06.2014р. відповідачем оплачено за
поставлений товар ще 75 000,00 грн., що
підтверджується реєстром платіжних
документів (а.с. 46).

Враховуючи неповну оплату
Відповідачем отриманого по Договору
товару, Позивач звернувся до суду за
захистом свого порушеного права та
просить сягнути з Відповідача 200
000,00 грн. заборгованості за поставлений
товар.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов
до висновку про часткове задоволення
спору на підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України, а саме цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
непередбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, є правовідносинами
поставки, які регулюються нормами
законодавства про поставку товару в
тому числі параграфом 3 глави 54
Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України. Кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінсько -
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматися від
певних дій, а інший суб'єкт (управнена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Взаємовідносини, що склалися між
сторонами у справі суд кваліфікує як
взаємовідносини, що випливають із
договору поставки, згідно якого та в
силу ст. 712 Цивільного кодексу України,
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Позивачем на адресу відповідача
направлялася претензія № 84/юр від
28.07.2014р. (а.с. 42), з вимогою сплатити суму
боргу.

19.08.2014р. відповідач надав відповідь на
претензію (а.с. 45), в якій зазначив, що
суму основного боргу буде ним оплачено,
а проти штрафних санкцій заперечив.

Відповідачем на час розгляду справи
позовні вимоги не спростовані, суму
боргу за поставлений товар не сплачено.

Враховуючи викладене, вимоги Позивача
в частині стягнення основного боргу у
сумі 200 000,00 грн. є обґрунтованими,
підтвердженими матеріалами справи та
такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить
стягнути з відповідача 9 791,51грн.
неустойки, 281,16 грн. - штрафу, 2 925,27 грн. -
3% річних та 22 536,40 грн. - інфляційних
втрат за прострочення відповідачем
оплати за останньою накладною від 19.02.14
№ 7-00088.

Суд приходить до висновку про часткове
задоволення позову в цій частині на
підставі наступного.

Частиною першою статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

У частині четвертій статті 231 ГК
України зазначено, що у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

1. Щодо стягнення неустойки в
розмірі 9 791,51 грн.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу,
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (п.3.
ст.549 ЦК України). Як вбачається з
позовної заяви та пояснень позивача,
викладених у листі від 15.10.14р. № 123 (а.с.
76-79), позивач нараховує відповідачу
неустойку саме у формі пені в розмірі
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення оплати, розрахунок
обґрунтовує посиланням на п.7.8
Договору, п.6. ст.231 Господарського
кодексу України та на Закон України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань».

Дійсно, Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
врегульовано договірні правовідносини
між платниками і одержувачами
грошових коштів щодо відповідальності
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань.

Однак, згідно ст. 1 цього Закону
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Статтею 547 Цивільного кодексу України
також встановлено, що правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі.

Так, п.7.8 Договору передбачено, що
відповідальність за порушення умов
договору сторони несуть відповідно до
вимог чинного законодавства.

Пунктом 4 статті 231 Господарського
кодексу України встановлено, що у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013, якщо у вчиненому сторонами
правочині розмір та базу нарахування
пені не визначено або вміщено умову
(пункт) про те, що пеня нараховується
відповідно до чинного законодавства,
суму пені може бути стягнуто лише в
разі, якщо обов'язок та умови її сплати
визначено певним законодавчим актом.

Згідно п.6 ст. 231 Господарського кодексу
України, на який посилається у своїх
поясненнях позивач, штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Отже, за викладеного можна зробити
висновок, що в разі, коли сторони у
відповідному договорі не встановили
конкретного розміру відповідальності,
передбаченої статтями 1 та 2 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", пеня стягненню не
підлягає, за винятком випадків, коли
розмір пені встановлений чинними
актами законодавства.

Враховуючи, що ні спеціальним Законом,
ні умовами Договору не передбачено
відповідальності відповідача за
несвоєчасну оплату отриманого товару у
вигляді пені, суд прийшов до висновку,
що вимоги позивача про стягнення пені в
сумі 9 791,51 грн. не ґрунтуються на
чинному законодавстві та задоволенню
не підлягають.

2. Щодо стягнення штрафу в розмірі
281,16грн.

Відповідно до п. 2 ст. 549 ЦК України
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Сторони умовами п. 7.2. Договору
передбачили, що у разі невиконання або
несвоєчасного виконання зобов'язань
при закупівлі товарів за бюджетні
кошти Замовник (Відповідач) сплачує
Учаснику (Позивачу) штраф в розмірі 0,1%
від вартості товарів.

Враховуючи, що вартість поставленого
відповідачу товару складає 281 163,50
грн., позивач обґрунтовано нарахував
відповідачу штраф в розмірі 281,16 грн.

3. Щодо стягнення 3% річних в розмірі 2
925,27 грн. та інфляційних втрат в розмірі
22 536,40 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Зважаючи на викладене, позивач має
право на збереження реальної величини
грошей, присуджених до стягнення
рішенням суду, але не виплачених у
зв'язку з його не виконанням.

Тобто, позивач має право на стягнення з
відповідача 3% річних та інфляційних
втрат за несвоєчасну оплату за
Договором.

Порядок проведення підрахунку
заборгованості і штрафних санкцій
затверджений листом Верховного Суду
України від 03.04.97 р. N 62-97р "Рекомендації
відносно порядку вживання індексів
інфляції при розгляді судових справ".

Згідно зазначених Рекомендацій „при
розгляді судових справ при
застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць; отже умовно слід рахувати, що
сума, яка підлягає стягненню з 1 по15
числа місяця, індексується за цей
період, а якщо з 16 по 31 число, то
розрахунок починається з наступного
місяця.

Зі змісту листа Верховного Суду
України №62-97р від 03.04.1997 року
"Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" випливає, що
розраховані Міністерством статистики
України індекси інфляції
застосовуються помісячно, при чому,
якщо за період в індексованому
місяці набирається не менше
п'ятнадцяти днів.

Здійснивши перерахунок зазначених сум
суд встановив, що нарахування
зазначених сум є наступним:

Дата та № накладноїсума, грн.дата
оплати - (30 банк. днів)№ рахунку
та дата фактичної оплатисплачена сума,
грн. залишок боргукількість днів
простроч. 3%, грн.інфляц. втрати,
грн.7-00088 від 19.02.14281 163,5003.04.2014 199
від 07.05.20146 163, 50281 163,5048
(з 03.04.14 по 07.05.14) 1 132,409 278,40 263 від
02.06.201475 000,00275 000,00 25 (з
07.05.14 по 02.06.14) 587,7010 450,00 200
000,0090 (з 02.06.14 по 03.09.14)
1 528,804 430,50Всього 200 000,00
3 248,9024 158,90Отже, 3% річних складають 3
248,90 грн., інфляційні втрати - 24 994,70 грн.

Зважаючи на те, що позивач просить
стягнути 3% річних в розмірі 2 925,27 грн. та
інфляційні втрати в розмірі 22 536,40 грн.,
та приймаючи до уваги, що суд не може
вийти за межі позовних вимог, до
стягнення підлягають 2 925, 27грн. - 3%
річних та 22 536,40 грн. - інфляційних
втрат.

Заперечення відповідача, викладені у
відзиві на позов суд не приймає на
підставі наступного.

Посилання відповідача на затримку
фінансування на закупівлю кабельної
продукції зі спеціального фонду
міського бюджету, як на підставу
звільнення від відповідальності за
прострочення виконання грошового
зобов'язання за Договором є
необґрунтованими, оскільки відносини,
які виникли між сторонами, є майновими
відносинами, заснованими на юридичній
рівності, вільному волевиявленні,
майновій самостійності їх учасників,
тобто цивільними відносинами, а тому,
після підписання відповідачем
договору у нього виникли безумовні
зобов'язання виконання умов останнього
та оплати отриманого товару.

При цьому, чинним законодавством не
передбачено звільнення відповідача,
яка є бюджетною установою, від
виконання своїх зобов'язань в зв'язку з
відсутністю фінансування.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Однак, відповідачем не надано до
справи жодного доказу в підтвердження
своїх заперечень, матеріали справи не
містять жодних документів, які б
відповідач направляв до Державної
казначейської служби з метою оплати
взятих зобов'язань та їх повернення у
зв'язку з відсутністю фінансування.

Також, відповідач не надав будь-яких
доказів, що свідчили б про звернення
відповідача до позивача із можливими
заявами про надання
відстрочки/розстрочки для здійснення
оплати за отриманий товар у зв'язку з
неналежним фінансуванням видатків КП
«Міськсвітло». А претензія про оплату
залишена відповідачем без відповіді.

За викладеного, відповідачем не
доведено належними та допустимими
доказами неможливість оплати у
визначений договором строк за
отриманий товар.

Заперечення відповідача щодо
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат судом також не приймаються.

Наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох відсотків річних, передбачені
статтею 625 ЦК України, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, суть якого полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Таким чином, інфляційні нарахування на
суму боргу та три відсотки річних
входять до складу грошового
зобов'язання (постанови ВСУ від 16.05.2006р.
у справі №10/557-26/155 та від 15.11.2010 у справі
№ 4/720).

Заперечення відповідача з
невизначення у договорі строку оплати,
суд відхиляє, оскільки умовами п.4.1.
Договору визначено обов'язок
відповідача здійснити оплату
поставленого товару з відстрочкою
платежу 30 календарних днів з дати
підписання документів, а саме
видаткових накладних на поставлений
товар.

Таким чином, відсутність коштів,
передбачених у державному бюджеті, не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання (постанови ВГС від 23.08.2012
№15/5027/715/2011 та Верховного Суду від 15.05.2012
№11/446, а також рішення Європейського
суду з прав людини у справі «Терем ЛТД»,
Чечеткін та Оліус проти України» від
18.10.2005).

З врахуванням вищевикладеного, позов
підлягає частковому задоволенню зі
стягненням з відповідача на користь
позивача 200 000,00 грн. основного боргу,
281,16грн. штрафу, 2 902, 22грн. - 3% річних та
22 536,40 грн. - інфляційних втрат.

В іншій частині позовних вимог слід
відмовити.

Щодо клопотання відповідача про
надання йому розстрочення виконання
рішення строком на 6 місяців суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Відстрочка або розстрочка виконання
рішення, зміна способу та порядку
виконання рішення, ухвали, постанови
унормовано статтею 121 Господарського
процесуального кодексу України.

Так, при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Наведена норма визначає процесуальну
можливість вирішення питань,
пов'язаних із проблемами, що виникають
під час виконання рішення
господарського суду. У процесі
виконання рішення ймовірне виникнення
обставин, що ускладнюють виконання чи
роблять його неможливим.

Розстрочка - це виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки
визначається господарським судом.

Підставою для розстрочки виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють або роблять
неможливим виконання рішення у строк.

При вирішенні питання про розстрочку
виконання рішення господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, скрутний матеріальний стан,
стосовно юридичної особи - наявну
загрозу банкрутства, відсутність
коштів на банківських рахунках і майна,
на яке можливо було б звернути
стягнення, щодо як фізичних, так і
юридичних осіб - стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо.

При цьому, господарський суд повинен
враховувати можливі негативні
наслідки для боржника при виконанні
рішення у встановлений строк, але перш
за все повинен враховувати такі ж
наслідки і для стягувача при затримці
виконання рішення та не допускати їх
настання.

Господарський суд, дослідивши докази
та надавши оцінку наведеним
відповідачем обставинам, викладеним
вище дійшов висновку про можливість
часткового задоволення клопотання
відповідача та про надання розстрочки
виконання рішення суду на 3 місяці, а
саме з оплатою відповідачем боргу в
сумі 225 742,83 грн. рівними частками:

- до 30 листопада 2014р. - 75 247,61 грн.,

- до 30 грудня 2014р. - 75 247,61 грн.,

- до 30 січня 2015р. - 75 247,61 грн.

Відповідно до приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати у справі
покладаються на сторін пропорційно
задоволеним вимогам.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22,
33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
«Міськсвітло» Дніпропетровської
міської ради (49107, м. Дніпропетровськ,
вул. Шинна, 26, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Одеський кабельний завод
«Одескабель» (65013, м. Одеса,
Миколаївська дорога, 144, ) 200 000,00 грн. (двісті тисяч грн. 00
коп.) - основного боргу, 281,16 грн. (двісті
вісімдесят одна грн. 16 коп.) - штрафу, 2 925,
27 грн. (дві тисячі дев'ятсот двадцять
п'ять грн. 27 коп.) - 3% річних, 22 536,40 грн.
(двадцять дві тисячі п'ятсот тридцять
шість грн. 40 коп.) - інфляційних втрат.

Розстрочити виконання рішення у справі
на 3 (три) місяці з оплатою
відповідачем боргу в сумі 225 742,83 грн.
рівними частками:

- до 30 листопада 2014р. - 75 247,61 грн.,

- до 30 грудня 2014р. - 75 247,61 грн.,

- до 30 січня 2015р. - 75 247,61 грн., про що
видати наказ.

Стягнути з Комунального підприємства
«Міськсвітло» Дніпропетровської
міської ради (49107, м. Дніпропетровськ,
вул. Шинна, 26, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Одеський кабельний завод
«Одескабель» (65013, м. Одеса,
Миколаївська дорога, 144, ) 4 514,86 грн. (чотири тисячі п'ятсот
чотирнадцять грн. 86 коп.) - витрат по
сплаті судового збору, про що видати
наказ.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 06.11.2014р.

Суддя Н.Г. Назаренко