КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р. Справа№ 910/12357/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Жук Г.А.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Войченко С.В.

від відповідача - Становова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» на рішення
Господарського суду м. Києва від 05.08.2014
року (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євроінвестстрой»

до Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач»

про стягнення грошових коштів -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Євроінвестстрой»
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України «Укрзалізничпостач»
про стягнення грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 05.08.2014 року позов задоволений
повністю. Стягнуто з відповідач на
користь позивача 309573,36 грн. основоного
боргу, 4028,70 грн. - пені.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій вказує, що
рішення прийнято при неповному
з`ясуванні обставин, що мають значення
для спарави, а тому просить скасувати
рішення Господарського суду м. Києва
від 05.08.2014 року та постановити нове,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.10.2014 року
апелянту відновлено строк на подання
апеляційної скарги, прийнято її до
провадження та призначено до розгляду
у складі: головуючий суддя: Шапран В.В.,
судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Шевченко Е.О. склад
колегії суду змінений на: головуючий
суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В.,
Жук Г.А.

Представники сторін в судове засідання
на вказану дату з`явилися та надали
усні пояснення стосовно предмету
спору.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив наступне:

05.02.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Євроінвестстрой» та
Державним підприємством
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту
«Укрзалізничпостач» був укладений
договір №ЦХП-02-00313-01.

Відповідно до п. 1.1., п. 1.2. договору,
постачальник зобов'язується поставити
і передати у власність, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
продукцію (вироби з дроту - дріт
сталевий зварювальний марки Св-08ХМ),
найменування марка й кількість якої
вказується в специфікації, яка є
невід'ємною частиною договору, на
умовах, що викладені у цьому договорі.

Згідно із п. 5.1. договору, постачальник
здійснює поставку продукції
автомобільним транспортом на умовах
СРТ, пункт призначення - матеріальний
склад ДП «Укрзалізничпостач», м.
Фастів, вул. Шевченка, 48, відповідно до
вимог «ІНКОТЕРМС».

Датою поставки продукції вважається
дата приймання цієї продукції
змовником на матеріальному складі ДП
«Укрзалізничпостач» у м. Фастові, що
підтверджується належно оформленою,
видатковою накладною і довіреністю або
актом прийому передачі продукції.

Згідно п. 6.1. договору, оплата за кожну
партію поставленої продукції по даному
договору проводиться замовником на
протязі 75 банківських днів після дати
поставки партії продукції, у
відповідності з рахунком-фактурою на
дану партію, обумовлену п. 5.2. договору.

На виконання умов договору, позивач
поставив відповідачу продукцію - дріт
сталевий зварювальний марки Св-08 ХМ
діам. 1,2 мм на суму 309 573,36 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ 2 від 10.01.2014 року, що підписана
сторонами та скріплена печатками.

Відповідач, в порушення взятих на себе
зобов'язань за договором, оплати
вартості поставленої продукції не
здійснив.

06.05.2014 року позивач направив на адресу
відповідача претензію № 85/5-2014, яка
залишились без відповіді та
задоволення.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (частина 1 статті 627
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Оскільки, поставлений позивачем товар
відповідач в повному обсязі не оплатив,
позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 309573,36 грн. -
основної заборгованості.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін);
зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1);
якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ч. 2).

В силу статті 610 ЦК України порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Пунктом 6.1. договору передбачено, що
оплата за кожну партію поставленої
продукції по даному договору
здійснюється відповідачем протягом 75
банківських днів після дати поставки
партії продукції.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем згідно видаткової накладної
№ 2 від 10.01.2014 року поставлено
відповідачу продукцію на суму 309573,36
грн., однак відповідач, допустив
порушення умов договору поставки
№ЦХП-02-00313-01 від 05.02.2013 року в частині
здійснення оплати за поставлену
продукцію.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Зважаючи на те, що відповідачем не
надано ані суду першої інстанції ані
суду апеляційної інстанції достатніх
та обґрунтованих доказів відсутності
заборгованості перед позивачем чи
існування її в меншій кількості, а
також те, що останнім фактично не
заперечувалась наявна заборгованості
за договором поставки, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про задоволення вимоги щодо
стягнення основної суми
заборгованості в розмірі 309573,36 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з
відповідача штрафні санкції у вигляді
пені в розмірі 4028,40 грн., що передбачена
умовами договору поставки.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; відшкодування збитків.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. (ч. 1
ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п.10.6 договору, в разі
несвоєчасної оплати за поставлену
продукцію замовник сплачує
постачальнику пеню в розмірі облікової
ставки НБУ від вартості несплаченої
продукції за кожен день прострочення.

В процесі розгляду позову в суді
першої інстанції, а також в апеляційній
скарзі відповідач просив зменшити
розмір пені, зважаючи на тяжкий
матеріальний стан державного
підприємства.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
Господарського суду України №18 від
26.12.2011 року «Про деякі питання
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» передбачено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 Кодексу
засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права, суд має право її зменшувати.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок
пені, наданий позивачем, а також
оцінивши співвідношення розміру
заявленої пені, розмір заборгованості,
враховуючи майновий стан сторін,
положення вищенаведених норм та
доводи, якими відповідач обґрунтовує
необхідність зменшення пені, з
урахуванням принципів розумності та
справедливості, вважає, що
Господарський суд міста Києва
правомірно дійшов висновку про
відсутність підстав для зменшення
розміру пені та обґрунтовано
задовольнив вказану вимогу в розмірі
4028,70 грн.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Згідно зі статтею 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано
обставини справи, винесено рішення у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права, з повним
з`ясування обставин, що мають значення
для справи, правомірно задоволені
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євроінвестстрой», а
тому апеляційна скарга Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України «Укрзалізничпостач» не
підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України «Укрзалізничпостач»
залишається без задоволення, судові
витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України «Укрзалізничпостач» залишити
без задоволення, рішення
Господарського суду міста Києва від
05.08.2014 року у справі № 910/12357/14- без змін.

Матеріали справи № 910/12357/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

Г.А. Жук