м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
міста Києва у складі судді Чебикіної
С.О., розглянувши справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АТЛ" до ФОП ОСОБА_1,
ФОП ОСОБА_2 про визнання договору
недійсним, за участю представників
позивача - Грицика Д.С., довіреність
№б/н від 09.07.2014 року, відповідачів 1, 2 -
ОСОБА_4, довіреність № б/н від 20.06.2013
У вересні 2014 року позивач звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до відповідачів про визнання
недійсним договору оренди нежитлового
приміщення № 15/08/2013 від 15.08.2013р., що
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю "АТЛ", ФОП ОСОБА_1 та
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 12.09.2014 року порушено провадження у
справі та призначено справу до
розгляду на 29.09.2014р.
14.10.2014 року через канцелярію суду
представник відповідачів 1, 2 надав
відзив на позовну заяву в якому просив
суд відмовити в задоволенні позову.
15.10.2014 року по справі оголошено перерву
31.10.2014 року представник відповідачів 1, 2
через канцелярію суду надав клопотання
про припинення провадження у справі, в
задоволенні якого судом відмовлено за
Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідачів 1, 2,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15 серпня 2013 року
між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець 1), ФОП
ОСОБА_2 (орендодавець 2) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «АТЛ»
(орендар) було укладено договір оренди
нежитлового приміщення № 15/08/2013, за
умовами якого орендодавець, у
відповідності до даного договору
передає, а орендар приймає в оренду, в
тимчасове платне користування,
нежитлове приміщення, загальною площею
135,40 квадратних метри, на першому
поверсі нежитлової будівлі за адресою:
АДРЕСА_1, для розміщення автомагазину
Згідно з п. 1.2. договору нежитлове
приміщення належить орендодавцю на
підставі договору купівлі-продажу
частини нежитлової будівлі від 26.07.2013,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в
реєстрі № 1054.
Згідно з п. 1.4. договору вступ орендаря у
тимчасове користування нежитловим
приміщенням настає з моменту
підписання сторонами акту
прийому-передачі нежитлового
Відповідно до п. 5.2.1. договору
орендодавець зобов'язаний передати
орендоване приміщення орендарю в
На підставі акту приймання-передачі
від 15.08.2013 орендодавець передав, а
орендар прийняв у користування
приміщення загальною площею 135,40 кв. м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до п. 3.1. договору орендна
плата за користування нежитловим
приміщенням на момент укладення даного
у період з 15.08.2013 по 31.08.2013 - 19 654,20 грн.,
у період з 01.09.2013 по 31.12.2013 - 44 221,93 грн.,
у період з 01.01.2014 по 15.08.2014 - 38 080,00 грн.
Згідно з п. 3.2. договору сторонами
погоджено, що до 30.10.2013 орендар сплачує
суму у розмірі 38 080,00 грн. - сума, яка є
платою за останній місяць оренди.
Відповідно до п. 3.3. договору орендар
вносить всі платежі по даному договору,
в тому числі щомісячну орендну плату,
окремо на розрахунковий рахунок
кожного орендодавця в рівних частинах
(у розмірі 1/2 від суми).
Згідно з п. 3.5. договору всі наступні
орендні платежі сплачуються на
розрахункові рахунки орендодавців у
рівних частинах у відповідності з
виставленим орендодавцем рахунком
авансом не пізніше 25 (двадцять п'ятого)
числа поточного місяця.
Відповідно до п. 4.2.2. договору орендар
зобов'язаний вносити орендні платежі
своєчасно і в повному обсязі.
Згідно з п. 8.1. договору сторони
визначили, що договір діє з 15.08.2013 до
Пунктом 8.6. договору передбачено,
що орендодавець розриває договір в
односторонньому порядку шляхом
письмового повідомлення орендаря за
один календарний місяць до розірвання
договору, у випадку, якщо орендар не
вніс орендної плати протягом двох
календарних місяців з дня закінчення
Відповідно до письмового
повідомлення про розірвання договору
від 15.07.2014 року (вих. № 01-15/2014), яке було
надіслано відповідачами позивачу
15.07.2014 року, що підтверджується
наявними в матеріалах справи описом
вкладення, фіскальним чеком та
зворотнім повідомленням про вручення,
спірний договір є розірваним з 15.08.2014
В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що договір
оренди нежитлового приміщення № 15/08/2013
від 15.08.2013 року був укладений з
порушенням вимог закону, а саме ч.1 ст. 358
ЦК України, оскільки при укладенні
частини нежитлової будівлі
(відповідачами) не було отримано згоду
інших співвласників нежитлової
будівлі за адресою: АДРЕСА_1.
Проте, представником відповідачів в
судовому засіданні надано суду заяву
від 26.07.2013 року, в якій ТОВ «ЕФ.Дизайн»
(інший співвласник нежитлової будівлі
за адресою: АДРЕСА_1) надав згоду
відповідачам 1, 2 на укладення спірного
Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має
право самостійно розпорядитися своєю
часткою у праві спільної часткової
Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьої, п'ятою,
шостою ст. 203 Цивільного кодексу
Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства, особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).
В розумінні зазначених правових норм
позивачем не доведено суду
обґрунтованості позовних вимог та не
надано належних доказів, що
підтверджують невідповідність
спірного договору умовам чинного
Позивачем за заявленими вимогами та їх
правовими підставами не доведено
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання правочинів
За таких обставин, правові підстави для
задоволення позовних вимог відсутні, і
тому у позові слід відмовити.
Судові витрати відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд
Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 07.11.2014 року.

Суддя
С.О.Чебикіна