ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2014 р.
Справа № 909/1391/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого судді
Дубник О.П.

суддів
Скрипчук О.С.

Матущака О.І.

при секретарі
Довгополові А.О.

розглянув апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ) "Гранд
Стілл" 4/8 від 15.08.2014р. (вх. № ЛАГС 01-05/4186/14)

на рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 05.08.2014
року

у справі № 909/1391/13 (суддя - Деделюк Б.В.)

за позовом: ТОВ "Гранд Стілл", м. Калуш,
Калуський район, Івано-Франківська
область

до відповідача: фізичної
особи-підприємця (далі ФОП) ОСОБА_2, м.
Калуш, Калуський район,
Івано-Франківська область

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Публічне акціонерне
товариство (далі ПАТ) "Банк "Київська
Русь", м. Київ

про зобов'язання не чинити перешкоди у
користуванні орендованим нежитловим
приміщенням, за адресою АДРЕСА_1

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились (належним
чином повідомлені);

від відповідача: не з'явились (належним
чином повідомлені);

від третьої особи: не з'явились
(належним чином повідомлені).

Відводів складу суду в порядку ст. 20 ГПК
України не заявлялось. Заяв про
технічну фіксацію судового процесу від
учасників судового процесу не
надходило.

07 жовтня 2014р. суд апеляційної інстанції
задоволив клопотання апелянта і
відклав розгляд справи на 29.10.2014р. у
зв'язку із зайнятістю його
представника в іншій справі, про що
виніс ухвалу.

23 жовтня 2014р. у канцелярію Львівського
апеляційного господарського суду ФОП
ОСОБА_2 подано заяву про відкладення
розгляду справи у зв'язку із зайнятістю
представника відповідача у справі №
909/1154/13, яка розглядається 29.10.2014р. Вищим
господарським судом України.

Суд апеляційної інстанції зробив
висновок про відмову у задоволенні
заявленого клопотання з огляду на
наступне.

Інститут представництва в процесі не
обмежує коло осіб, яким сторона доручає
бути представником своїх інтересів в
суді.

Крім того судова колегія зазначає, що
відповідно до ст. 102 ГПК України
апеляційна скарга на рішення місцевого
господарського суду розглядається
протягом двох місяців з дня
постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження, а
така датована 11.09.2014р., клопотань про
продовження строку розгляду спору в
порядку ст. 69 ГПК України відповідач не
заявляв, хоча, як зазначалось вище, суд
уже один раз задоволив його клопотання
про відкладення розгляду справи. Крім
того, з ухвали Вищого господарського
суду України від 08.10.2014р. у справі №
909/1154/13 не вбачається, що ФОП ОСОБА_2 є
учасником цього процесу.

Зазначену поведінку суд розцінює як
зловживання своїми процесуальними
правами.

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 05.08.2014
року у цій справі (суддя - Деделюк Б.В.) у
позові ТОВ "Гранд Стілл" до ФОП ОСОБА_2
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: ПАТ "Банк "Київська
Русь" про зобов'язання не чинити
перешкоди у користуванні орендованим
нежитловим приміщенням за адресою
АДРЕСА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивоване наявністю
рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 25.02.2014р.
у справі № 909/70/14, яким визнано
недійсним договір № 1/01 оренди
приміщення від 03.01.2012р., укладений між
ФОП ОСОБА_2 (наймодавцем) і ТОВ «Гранд
Стілл» (наймач).

Позивач оскаржив в апеляційному
порядку рішення місцевого
господарського суду з підстав його
прийняття з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі скаржник
зазначає, що орендні правовідносини
між позивачем та відповідачем тривають
з 2010р., оскільки 02.01.2010р. між ТОВ
«Сканмікс-Захід» (правонаступником
якого є ТзОВ «Гранд Стіл») та
відповідачем укладено договір № 1/01
найму нежитлового приміщення
загальною площею 474 кв. м. У подальшому
04.01.2011р. між ТзОВ «Гранд Стілл» та ФОП
ОСОБА_2 укладено договір 2/01, предметом
якого було теж приміщення за адресою:
АДРЕСА_1. Вважаючи себе законним
орендарем вищевказаного приміщення
позивач вказує на порушення своїх прав
з боку орендодавця з червня 2013р.
(зокрема опечатання орендованого майна
19.07.2013р.), які і зумовили його звернення
до суду з метою зобов'язати останнього
усунути перешкоди у здійсненні ним
права користування предметом оренди та
майном, яке у ньому знаходиться в
порядку ст. ст. 391, 396 ЦК України.
Скаржник вважає, що у мотивувальній
частині оскаржуваного рішення
місцевий господарський суд застосовує
норми права, які не мають жодного
відношення до правової кваліфікації
обставин даної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП
ОСОБА_2 заперечує доводи апелянта і
просить оскаржуване рішення залишити
без змін, оскільки договір оренди
нежитлового приміщення, на підставі
якого апелянт мав доступ до
орендованих приміщень, визнаний судом
недійсним, приміщення надавались
орендарю не для здійснення виробничої
діяльності, а для використання під
склад та офіс. На думку відповідача,
позивачем не долучено жодного доказу
щодо перевезення чи влаштування у
нежитлових приміщеннях будь-якого
спеціального виробничого обладнання
чи робіт з його налаштуванням
(калібруванням); в актах огляду
заставного майна не зазначено, зокрема,
ідентифікуючих ознак майна, немає
підписів власників майна.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
керуючись нормами ст. 101 ГПК України
щодо меж перегляду справи в
апеляційній інстанції, враховуючи те,
що сторони по справі про час та місце
розгляду справи були належним чином
повідомлені, вважає, що є можливим
прийняти за наслідками розгляду
апеляційної скарги постанову в даному
судовому засіданні.

Керуючись нормами ст. 101 ГПК України
щодо меж перегляду справи в
апеляційній інстанції, враховуючи те,
що сторони належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, однак не скористалися, наданим
їм ст. 22 ГПК України правом брати участь
в судовому засіданні, судова колегія
прийшла до висновку про можливість
розгляду справи за наявними у ній
матеріалами згідно вимог ст. 75 ГПК
України.

Вивчивши матеріали справи в сукупності
з апеляційною скаргою, оцінивши
зібрані докази по справі, судова
колегія Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що підстав
для скасування рішення Господарського
суду Івано-Франківської області не має,
при цьому, колегія суддів встановила
наступні обставини та керувалася
такими мотивами.

Згідно статті 11 ЦК України, однією із
підстав виникнення зобов'язань є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

19 серпня 2011р. між ПАТ «Банк «Київська
Русь» в особі керуючого філією Фіцаком
Павлом Володимировичем, який діє на
підставі Положення про філію та
довіреності № 208 від 16.05.2011р. виданої
Головою правління АБ «Київська Русь»
Братком В.І. з однієї сторони та ТзОВ
«Юнімекс-К» в особі директора ОСОБА_2,
що діє на підставі статуту ТзОВ
«Юнімекс-К» зареєстрованого (нова
редакція) 24.06.2010р. за № 6845 із
змінами та доповненнями від 06.09.2010р.
Протоколу № 1 загальних зборів
учасників ТзОВ «Юнімекс-К» від 13.06.2007р.
та Протоколу № 1/7 загальних зборів
учасників ТзОВ «Юнімекс-К» від 08.07.2011р.
укладено кредитний договір № 15-11/1.

Даний договір укладений з метою
надання відновлювальної кредитної
лінії в розмірі 2 000 000, 00 грн., кінцевий
термін повернення кредиту 17.08.2012р. (п. 1.1.
Договору).

На забезпечення виконання умов
зазначеного вище договору кредиту №
15-11/1 від 19.08.2011р. та договорів про
внесення змін і доповнень до нього,
19.08.2011р. між ПАТ «Банк «Київська Русь»
(кредитор), ТзОВ «Гранд Стілл»
(поручитель) та ТзОВ «Юнімекс-К»
(боржник) укладено договір поруки №
31-11/П, відповідно до умов якого
поручитель зобов'язується солідарно та
в повному обсязі відповідати перед
кредитором за виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором,
який укладено між кредитором та
боржником.

Відповідно до умов даного договору
поручитель зобов'язується солідарно та
в повному обсязі відповідати перед
кредитором за виконання боржником
зобов'язань за кредитним вищевказаним
договором (п. 2.1. договору). У разі
невиконання боржником зобов'язання за
кредитним договорому відповідні
строки, поручитель зобов'язується
сплатити заборгованість боржника
впродовж 10 календарних днів з дня
пред'явлення кредитором вимоги (п. 3.2.1.).

03 січня 2012 року між приватним
підприємцем ОСОБА_2 та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Гранд
Стілл" укладено договір № 1/01 оренди
приміщення, відповідно до п. п. 1.1., 1.2.
якого наймодавець передає, а наймач
бере у строкове платне користування
нежитлове приміщення загальною площею
474 кв. м.( з яких для використання під
офіс 152, 2 кв. м. та для використання під
складацькі приміщення 322, 8 кв. м.), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Частиною першою статті 215 Цивільного
кодексу України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним. З
матеріалів справи вбачається, що
договір оренди № 1/01 від 03.01.2012р.
укладено строком до 31.12.2012р., якщо за
місяць до закінчення цього та кожного
наступного терміну жодна із сторін
письмово не заявить про його
припинення, договір вважається
продовженим на такий же термін та на
таких же умовах (п. 7.1. Договору).

ТзОВ «Гранд Стілл» вважає, що
відповідачем жодних претензій щодо
виконання договорів оренди позивачем
не ставилось, у зв'язку із чим орендні
відносини слід вважати продовженими.

У позовній заяві ТОВ «Гранд Стілл» з
посиланням на п. п. 4.2.1. п. 4.2. Договору
вказує на те, що ФОП ОСОБА_2 чинить йому
перешкоди у користуванні орендованим
майном, не дає доступу до приміщення,
погрожуючи вилучити майно позивача,
яке знаходиться в орендованих
приміщеннях (кран-балка
вантажопідйомністю 3т; тафельна
установка монорейс вантажопідйомністю
7т; лінія продольно поперечної різки
рулонної сталі ЛППР УНК - 500 (заводський
номер 003); штамп на планку потолочну 28
(прес для підвісу), заводський номер
8250/630; лінія для виробництва
штукатурного маяка (2 шт.); лінія по
виробництву профілей CU/UD; лінія по
виробництву металевого профнастилу
PC-14; відеокамери (12 шт.); розмотувач
консольний; установка гільйотинна з
електричним розмотувачем QX-11*1500;
відеореєстратор SDVR-801-100; припіч
бортовий KASSBORHER; прес механічний KB 2132
(для виготовлення крабів);
автонавантажувач М-40810 № 1528,
реєстраційний номер НОМЕР_1). В
підтвердження своїх позовних вимог ТОВ
«Гранд Стілл» посилається на відповіді
Долинського РВ УМВС за № 11008 від
07.10.2013р., за № 11074 від 22.10.2013р., акти
огляду майна, складені представниками
ПАТ «Банк «Київська Русь».

В процесі розгляду справи позивач
збільшив позовні вимоги, прохаючи суд
зобов'язати ФОП ОСОБА_2 не чинити йому
перешкоди у користуванні нежитловими
приміщеннями шляхом надання доступу
позивачу у будь-який час до приміщення
та майна, що в ньому знаходиться.

У матеріалах справи міститься рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області від 25.02.2014
року по справі № 909/70/14 за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "Приватбанк" до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд Стілл" про
визнання договору оренди приміщення №
1/01 від 03.01.2012 року недійсним, яким
визнано недійсним договір оренди
приміщення № 1/01 від 03.01.2012 року
укладений між приватним підприємцем
ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Гранд Стілл". Дане
рішення залишене без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 07.05.2014 року, в
касаційному порядку зазначені акти не
оскаржувались.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, що
визначає підстави звільнення від
доказування, обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

У постанові пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011 N
18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" міститься положення
згідно якого, не потребують
доказування преюдиціальні обставини,
тобто встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, - при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини. При цьому не має значення,
в якому саме процесуальному статусі
виступали відповідні особи у таких
інших справах - позивачів,
відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення
процесуальним законом надається саме
обставинам, встановленим судовими
рішеннями (в тому числі в їх
мотивувальних частинах), а не правовій
оцінці таких обставин, здійсненій
іншим судом.

Таким чином, Львівський
апеляційний господарський суд
погоджується із висновками
Господарського суду
Івано-Франківської області про те, що
оскільки позовні вимоги позивача
грунтуються на договорі оренди №1/01 від
03.2012р., який, відповідно до рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області від 25.02.2014р.
(що набрало законної сили 07.05.2014р.)
визнано недійсним, то і правові
підстави для задоволення позову про
зобов'язання не чинити перешкоди у
користуванні орендованим нежитловим
приміщенням, шляхом надання ТОВ «Гранд
Стілл» безперешкодного доступу в
будь-який час до вказаного приміщення
та майна, що в ньому знаходиться,
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Положенням ст. 317 ЦК України
визначено, що власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно із ч. 1 ст. 320 ЦК України
власник має право використовувати своє
майно для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

Захист права власності унормовано
главою 29 ЦК України, зокрема, ст. 387
цього закону визначено, що власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним, а ст.
391 ЦК України врегульовано питання
захисту права власності від порушень,
не пов'язаних із позбавленням
володіння: власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що позивач вправі в загальному
порядку пред'явити віндикаційний позов
до особи, яка незаконно без відповідної
правової підстави заволоділа його
майном, відтак позовна вимога ТОВ
«Гранд Стілл» про зобов'язання ФОП
ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у
доступі до його майна, яке знаходиться
в нежитлових приміщеннях, договір
оренди яких у судовому порядку визнано
недійсним, є безпідставна.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції зробив висновок, що рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області від 05.08.2014р.
у цій справі є законним та
обґрунтованим, а тому його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення, доповнивши його
резолютивну частину після слів
«Івано-Франківська область»
словосполученням «та майном, що у ньому
знаходиться».

Також суд апеляційної інстанції
враховуючи положення ст. 49 ГПК України,
зробив висновок про те, що витрати за
подання апеляційної скарги слід
покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Івано-Франківської області від
05.08.2014р. у справі №909/1391/13 без змін,
доповнивши його резолютивну частину
після слів «Івано-Франківська область»
словосполученням «та майном, що у ньому
знаходиться».

2. Судові витрати за розгляд справи
в суді апеляційної інстанції покласти
на Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гранд Стілл».

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку згідно
з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.11.2014
року

Головуючий суддя
Дубник О.П.

Судді
Скрипчук О.С.

Матущак О.І.