ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р.Справа № 922/3731/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання
Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом ФО ОСОБА_2, с. Огіївка до
СВК "Україна", с. Огіївка про про
визнання недійсним рішення за участю
представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, особисто;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа ОСОБА_2
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом, в якому
просить (з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог від 15.10.14 р.,
яка була прийнята судом) визнати
недійсним рішення зборів засновників
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Україна" від 26.08.13 р. в
частині виключення ОСОБА_2 із числа
засновників СВК "Україна"
Сахновщинського району у зв'язку з
"порушенням правил внутрішнього
трудового розпорядку кооперативу".
Судові витрати позивач просить
стягнути з відповідача.

Позивач, в обґрунтування своїх
позовних вимог, зазначає, що 01.07.14 р.
звернувся до правління СВК "Україна" із
заявою про вихід із числа засновників
СВК "Україна", яка не була прийнята
відповідачем, а він (ОСОБА_2) був
виключений із числа засновників СВК
"Україна" у зв'язку з "порушенням правил
внутрішнього трудового розпорядку
кооперативу". Проте, позивач зауважує,
що правил внутрішнього трудового
розпорядку кооперативу не порушував.
На зборах засновників СВК "Україна"
жодного факту такого порушення
обговорено не було. Отже, за цієї
підстави його виключення з числа
засновників СВК "Україна" є
неправомірним. Крім того, позовні
вимоги вмотивовані порушенням
відповідачем корпоративних прав
позивача, які передбачені ст.ст. 116, 148 ЦК
України та ст. 25 Закону України "Про
кооперацію", ст. 54 Закону України "Про
господарські товариства" та Статуту
СВК "Україна", у вигляді невиплати
позивачу належної частини майна та
прибутку, у зв'язку із звільненням
останнього.

Представник позивача в судовому
засіданні 27.10.14 р. позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та надав
докази направлення заяви про уточнення
позовних вимог на адресу відповідача.

Суд, дослідивши надані документи,
долучив їх до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, вимоги суду не
виконав, письмовий відзив та
витребувані документи не надав, про час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується копією ухвали
господарського суду від 05.09.14 р., яка
була направлена на адресу відповідача,
зазначену у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, та повернулась до суду з
відміткою "за відмовою адресату від
одержання".

У пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що в разі,
якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто
з посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній
матеріалами, визнаними судом
достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд дійшов
висновку про задоволення позову в
повному обсязі, виходячи з наступного.

17 січня 2000 року Сахновщинська районна
державна адміністрація Харківської
області зареєструвала
Сільськогосподарський виробничий
кооператив "Україна" (далі - СВК
"Україна"), реєстраційний номер
юридичної особи ЄДР - 0.

Відповідно до Установчого договору від
15 січня 2000 року (а.с. 11), засновниками СВК
"Україна" являлися ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_2.
Розміри пайових внесків засновників до
кооперативу становили в розмірі 7400,00
грн.

Частка засновників СВК "Україна" в
статутному капіталі кооперативу
склала 1/11 частину (9,09 відсотків).

30.06.2009 року Сахновщинською районною
державною адміністрацією
зареєстрована нова редакція Статуту
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Україна" (далі - Статут)(а.с.
12-17). Того ж дня, тобто, 30.06.2009 року
державним реєстратором Сахновщинської
районної державної адміністрації
зареєстровано зміни у складі
засновників СВК "Україна", відповідно
до п.2.3 Статуту СВК "Україна",
затвердженого Протоколом №1 зборів
членів Сільськогосподарського
виробничого кооперативу "Україна" від
23.06.2009 року, згідно якого, засновники
кооперативу: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вийшли зі
складу засновників СВК "Україна", а
єдиними його засновниками стали
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та
позивач - ОСОБА_2.

Відповідно до п.2.4. Статуту,
затвердженого рішенням зборів
учасників за протоколом № 1 від 23.06.2009
року, статутний фонд СВК "Україна"
становить в сумі 2530,00 грн. та розділений
між засновниками на п'ять рівні частки,
по 506,00 грн. кожна, що складала 20%
статутного капіталу СВК "Україна".
Позивач свою частку у статутному фонді
вніс повністю.

Позивач - ОСОБА_2 являвся
співзасновником
сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Україна" Сахновщинського
району Харківської області, що
підтверджується Витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серія АЖ
№416041 від 14.03.2012 року (а.с. 18), Статутом та
Установчим договором від 15.01.2000 року.

Відповідно до ст.99 Господарського
кодексу України, ст.13 Закону України
"Про кооперацію" та п.п.9.1, 13.1 Статуту,
члени кооперативу мають право
добровільного виходу з кооперативу зі
своїм майновим і земельним паєм та
іншими майновими та грошовими
внесками, їх приростами.

01.07.2013 року позивач прийняв рішення про
вихід із числа засновників СВК
"Україна", для чого, на підставі п.п.9.1, 13.1
Статуту, звернувся до правління СВК
"Україна" із заявою від 01.07.2013 року (а.с.
20) про вихід із числа засновників СВК
"Україна". Крім того, в своїй заяві
позивач, відповідно до ст.ст. 12, 25, 26
Закону України "Про кооперацію" та
п.п.6,2, 6.3, 9.1, 13.6 Статуту, просив виплати
йому вартість частини майна
підприємства, пропорційно долі в
статутному капіталі, що становить 20%
внеску до статутного фонду в грошовій
формі, з урахуванням частини прибутку,
отриманого СВК "Україна" за 2013 рік на
дату подання цієї заяви.

З листа-повідомлення підписаного
головою правління СВК "Україна" (а.с. 21)
випливає, що згідно поданих позивачем
заяв від 01.07.2013 року та 15.07.2013 року,
рішенням зборів засновників
кооперативу "Україна" від 15.07.2013 року
було вирішено:

1. Задовольнити заяву позивача про його
звільнення із засновників кооперативу.

2. Видати особистий внесок з
установчого фонду кооперативу
"Україна" ОСОБА_2 в сумі 230,00 грн.

3. Згідно п. 24 "Охорона праці" Правил
внутрішнього трудового розпорядку по
кооперативу " Україна", кошти в розмірі
2-х окладів за період з 01.01.2011 року по
15.10.2011 року за перероблені години не
виплачувати, в зв'язку з порушенням
трудової дисципліни.

Оскільки спірне рішення засновників
кооперативу "Україна" сторонами до суду
не було надано, суд виготовив копії
матеріалів реєстраційної справи СВК
"Україна" №99, наданої до справи
№922/2433/14.

Судом встановлено, що, відповідно до
матеріалів реєстраційної справи СВК
"Україна" №99, спірне рішення
засновників кооперативу "Україна" було
прийнято 26 серпня 2013 року, а не 15 липня
2013 року, як зазначено у
листі-повідомленні підписаному
головою правління СВК "Україна" (а.с. 21).

Зокрема, з виписки із протоколу зборів
засновників СВК "Україна"
Сахновщинського району Харківської
області від 26 серпня 2013 року (а.с. 36)
вбачається, що на повістці дня зборів
засновників СВК "Україна" ставилось
питання про перебування ОСОБА_2 в
засновниках СВК "Україна", у зв'язку з
поданням ним заяви на вихід із
засновників кооперативу. Головою
правління також було встановлено, що
подана позивачем заява написана
юридично невірно, тому у голови
відповідача було 2 пропозиції:

- просити ОСОБА_2 написати заяву про
вихід із засновників кооперативу
вірно;

- в разі відмови, голосувати зборами про
вихід із засновників кооперативу.

Позивач, в свою чергу, під час зборів
зазначив, що з його міркувань заява
написана ним вірно та на сьогодні він
не готовий переписувати заяву, так як
треба проконсультуватися.

Після чого, зборами засновників СВК
"Україна" було вирішено: "В зв'язку з
порушенням правил внутрішнього
трудового розпорядку кооперативу
виключити ОСОБА_2 із засновників
кооперативу".

Суд вважає, що неприйняття зборами
засновників СВК "Україна" заяви ОСОБА_2
про добровільний вихід із засновників
кооперативу та виключення позивача із
засновників кооперативу в зв'язку з
порушенням правил внутрішнього
трудового розпорядження кооперативу є
неправомірним, виходячи з наступного.

В постанові Верховного суду України
№14/680/07 "Про підвідомчість справ, що
виникають з корпоративних відносин"
від 19.02.2008 р., зазначено, що згідно з ст. 93
ГК України, підприємством колективної
власності визнається корпоративне або
унітарне підприємство, що діє на основі
колективної власності засновників,
яким, зокрема, є виробничий
кооператив. Виробничий кооператив є
господарським товариством, у розумінні
ст. 79 ГК України, отже, на його
діяльність поширюються приписи Закону
України "Про господарські товариства".

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України
"Про господарські товариства", учасника
товариства з обмеженою
відповідальністю, який систематично не
виконує або неналежним чином виконує
обов'язки, або перешкоджає своїми діями
досягненню цілей товариства, може бути
виключено з товариства на основі
рішення, за яке проголосували учасники,
що володіють у сукупності більш як 50
відсотками загальної кількості
голосів учасників товариства.

Згідно з ст. 59 Закону України "Про
господарські товариства", до
компетенції зборів товариства з
обмеженою відповідальністю належить,
зокрема, розгляд питання щодо
виключення учасника з товариства.

При вирішенні питання про виключення
учасника з товариства рішення
вважається прийнятим, якщо за нього
проголосують учасники, що володіють у
сукупності більш як 50 відсотками
загальної кількості голосів учасників
товариства (частина 2 ст. 59 вказаного
закону).

Таким чином, рішення про виключення
учасника з числа товариства повинно
прийматися шляхом голосування
учасниками цього товариства.

В той же час, з виписки із протоколу
зборів засновників СВК "Україна"
Сахновщинського району Харківської
області від 26 серпня 2013 року (а.с. 36)
вбачається, що питання про виключення
позивача з числа засновників СВК
"Україна" на голосування не ставилось.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що при прийнятті рішення
засновників кооперативу "Україна" від 26
серпня 2013 року, зборами не були
дотримані вимоги частини 2 ст. 59 Закону
України "Про господарські товариства".

Крім того, відповідно до ст.10 Закону
України "Про господарські товариства",
учасники товариства мають право,
зокрема, вийти в установленому порядку
з товариства.

Згідно з ст. 13 Закону України "Про
кооперацію" та ст. п. 13.1 Статуту,
членство в кооперативі припиняється,
зокрема, у разі добровільного виходу з
нього.

В пункті 13.2 Статуту зазначено, що
кожний член і асоційований член мають
право по своєму бажанню вийти з
кооперативу по закінченню фінансового
року, повідомивши правління про свій
вихід в письмовій формі.

Пункт 9.1 Статуту визначено також, що
члени кооперативу мають право
добровільного виходу з кооперативу зі
своїм майновим і земельним паєм та
іншими майновими та грошовими
внесками, їх приростами.

Отже, на підставі ст.10 Закону України
"Про господарські товариства", ст. 13
Закону України "Про кооперацію" та
Статуту, позивач мав право на
добровільний вихід із засновників
кооперативу, яким він і скористався
подавши відповідну заяву.

Суд, дослідивши заяву ОСОБА_2 про вихід
із засновників кооперативу, прийшов до
висновку, що вона написана юридично
вірно, та з її змісту чітко вбачається
бажання добровільного виходу позивача
з числа засновників кооперативу,
вимога про відшкодування грошима його
внеску у пайовий фонд кооперативу та
виплати належних позивачу дивідендів.

Таким чином, неприйняття вказаної
заяви позивача правлінням відповідача
з посиланням на її юридичну невірність
є неправомірним, необґрунтованим та
таким, що спростовується матеріалами
справи.

Крім того, пунктом 13.5 Статуту
визначено перелік підстав виключення з
членів кооперативу, а саме:

- член і кожний асоційований член
не вніс встановлений внесок в пайовий
фонд на протязі встановленого строку;

- член і кожний асоційований член
навмисно наніс шкоду Кооперативу або
систематично не виконує чи неналежним
чином виконує свої обов'язки;

- член припинив трудову діяльність
свою в Кооперативі.

В п. 29 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 24
жовтня 2008 року № 13 "Про практику
розгляду судами корпоративних спорів"
роз'яснено, що при вирішенні спорів,
пов'язаних з виключенням учасника з
товариства, господарські суди, як
випливає зі змісту статті 64 Закону про
господарські товариства, повинні
дослідити всі обставини, пов'язані з
виключенням учасника з товариства,
дати оцінку його поведінці, встановити
наявність негативних для товариства
наслідків у зв'язку з діями
(бездіяльністю) учасника. Якщо
негативні наслідки ще не настали,
потрібно правильно визначити
вірогідність їх настання. Необхідно
встановити причинний зв'язок між діями
(бездіяльністю) учасника товариства та
негативними наслідками для товариства,
а також дослідити мотиви поведінки
учасника, форму вини тощо. Господарські
суди повинні враховувати як фактичні
обставини, що були підставою для
виключення учасника з товариства, так і
дотримання вимог законодавства та
установчих документів при скликанні та
проведенні відповідних загальних
зборів.

Позивач зазначає, що правила
внутрішнього трудового розпорядження
СВК "Україна" ним не порушувалися, та
будь-яких підстав про виключення його
із числа засновників на підставі п.13.5
Статуту, у загальних зборів не було.

Підтвердження, щодо порушення
позивачем правил внутрішнього
трудового розпорядку, при прийнятті
рішення зборами засновників СВК
"Україна" позивачу не надано, відсутні
вони і в матеріалах справи та не були
предметом розгляду під час проведення
зборів засновників відповідача від
26.08.13 р. (а.с. 36).

За таких підстав, виключення ОСОБА_2 із
числа засновників СВК "Україна"
Сахновщинського району у зв'язку з
"порушенням правил внутрішнього
трудового розпорядку кооперативу" є
неправомірним.

В п. 19 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 24
жовтня 2008 року № 13 "Про практику
розгляду судами корпоративних спорів"
роз'яснено, що суди мають враховувати,
що для визнання недійсним рішення
загальних зборів товариства необхідно
встановити факт порушення цим рішенням
прав та законних інтересів учасника
(акціонера) товариства. Якщо за
результатами розгляду справи факт
такого порушення не встановлено,
господарський суд не має підстав для
задоволення позову.

Суд зазначає, що спірне рішення в
частині виключення ОСОБА_2 із числа
засновників СВК "Україна"
Сахновщинського району у зв'язку з
"порушенням правил внутрішнього
трудового розпорядку кооперативу", а не
за власним бажанням, як того вимагав
позивач порушує права та законні
інтереси останнього, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
кооперацію", члени кооперативу мають
право на одержання кооперативних
виплат та виплат на паї, одержання паю у
разі виходу з кооперативу в порядку і в
строки, визначені його статутом.

Крім того, відповідно до ст. 54 Закону
України "Про господарські товариства",
при виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю йому
виплачується вартість частини майна
товариства, пропорційна його частці у
статутному капіталі. Виплата
провадиться після затвердження звіту
за рік, в якому він вийшов з товариства,
і в строк до 12 місяців з дня виходу. На
вимогу учасника та за згодою
товариства вклад може бути повернуто
повністю або частково в натуральній
формі. Учаснику, який вибув,
виплачується належна йому частка
прибутку, одержаного товариством в
даному році до моменту його виходу.
Майно, передане учасником товариству
тільки в користування, повертається в
натуральній формі без винагороди.

Пункт 9.1 Статуту визначено також, що
члени кооперативу мають право
добровільного виходу з кооперативу зі
своїм майновим і земельним паєм та
іншими майновими та грошовими
внесками, їх приростами.

Оскільки загальні збори під час
прийняття спірного рішення цієї вимоги
Статуту не дотримали, то вони при
ухвалені рішення загальних зборів від
26 серпня 2013 року порушили вимоги п.п.6.2,
6.3 Статуту, права та інтереси позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що рішення зборів
засновників Сільськогосподарського
виробничого кооперативу "Україна" від
26.08.13 р. в частині виключення ОСОБА_2 із
числа засновників СВК "Україна"
Сахновщинського району у зв'язку з
"порушенням правил внутрішнього
трудового розпорядку кооперативу" є
неправомірним та таким, що порушує
права та інтереси позивача, а отже,
підлягає визнанню недійсним.

В той же час, беручи до уваги подання
ОСОБА_2 заяви про добровільний вихід із
засновників кооперативу, яка була
визнана судом належним чином складеною
та заявленою, позивач вважається судом
таким, що вийшов із числа засновників
СВК "Україна" за власним бажанням.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України,
відповідно до приписів якої, при
задоволенні позову - витрати по сплаті
судового збору за подання позову
відшкодовуються за рахунок
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним рішення зборів
засновників Сільськогосподарського
виробничого кооперативу "Україна" від
26.08.13 р. в частині виключення ОСОБА_2 із
числа засновників
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Україна" Сахновщинського
району у зв'язку з "порушенням правил
внутрішнього трудового розпорядку
кооперативу".

Стягнути з Сільськогосподарського
виробничого кооперативу "Україна" (64532,
Харківська область, Сахновщинський
район, с. Огіївка, ) на
користь фізичної особи ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) 1218 грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.11.2014 р.

Суддя Т.В. Інте