м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
до Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
про стягнення 10 646,98 грн.
Суддя Яковенко А.В.
Представники сторін:
Від позивача - Горбан А.В. дов №Э
37.700/Д-935. від 04.08.2014
Від відповідача - не з'явилися
Обставини справи:
Позивач - Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Інгосстрах" звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"
про стягнення суми страхового
відшкодування в порядку зворотної
вимоги, виплаченої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, у
розмірі 10 646,98 грн., крім того просили
судові витрати у розмірі 1 827,00 грн.
також покласти на відповідача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди було заподіяно пошкодження
транспортному засобу, який є предметом
Договору добровільного страхування
№HECFAN00024868, укладеного між позивачем і
страхувальником. Позивачем на підставі
вказаного Договору було виплачено
страхове відшкодування в сумі 11 156,98
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.09.2014 порушено провадження у
справи на 24.09.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
відкладався на 20.10.2014 відповідно до
вимог ст.77 Господарського
процесуального кодексу України.
У зв'язку з укладенням шлюбу та зміною
прізвища, відповідно до наказу №415-К
від 16.10.2014 Голови Господарського суду
міста Києва, прізвище судді Митрохіної
А.В. змінено на Яковенко А.В.
Представник позивача у судове
засідання 20.10.2014 з'явився, надав
пояснення по суті справи та повністю
підтримав вимоги, викладені у позовній
Представники відповідача у судове
засідання 20.10.2014 не з'явилися, про
поважні причини неявки суд не
повідомили, вимоги ухвали суду у справі
не виконали, 19.09.2014 через канцелярію
суду надійшов відзив без номеру від
18.09.2014 на позовну заяву, відповідно до
якого просили суд відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
Судом враховано, що відповідно до
абзацу 3 п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
За результатами дослідження доказів,
наявних у матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст.ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у
Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 20.10.2014 судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -
12.12.2006 між Закритим акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Інгострах», назву якого відповідно до
рішення Загальних зборів акціонерів
від 27.04.2011 змінено на Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Інгосстрах» (далі - Позивач,
Страховик) та ОСОБА_3 (далі -
Страхувальник) було укладено Договір
страхування наземного транспорту
№HECFAN00024868 (далі - Договір) Згідно п.п. 8,9
Договір пролонгований на термін з
12.12.2012 до 11.12.2013 на підставі
меморіального ордеру від 11.12.2012.
Відповідно до укладеного Договору
Страховик застрахував майнові
інтереси, пов'язані з експлуатацією
наземного транспортного засобу «DAEWOO
Nexia» (далі - застрахований ТЗ), державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

06.09.2013 по вул. Миколаївське шосе у м.
Херсоні відбулася
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю застрахованого ТЗ, під
керуванням ОСОБА_3 та транспортного
засобу «RENAULT Kangoo», із державним
реєстраційним номером НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_4

Факт ДТП підтверджується розширеною
довідкою про ДТП №9262232, наданої ВДАІ
Суворовського РВ ГУ МВС України в
Херсонській області (засвідчена копія
наявна в матеріалах справи).

Постановою Котелевського районного
суду Полтавської області від 22.10.2013 у
справі №535/955/13-п встановлено, що ДТП
трапилося внаслідок порушень Правил
подорожнього руху України водієм гр.
ОСОБА_4 у зв'язку з чим, вказану фізичну
особу притягнуто до адміністративної
відповідальності, на підставі ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, шляхом накладення
штрафу в сумі 340,00 грн.

Внаслідок зазначеного вище ДТП
застрахований ТЗ отримав механічні
пошкодження.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про страхування» страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до звіту про оцінку
шкоди, спричиненої володільцю
дорожнього транспортного засобу
№1219-9-13Л від 20.09.2013 вартість
відновлюваного ремонту застрахованого
ТЗ в результаті його пошкодження при
ДТП складає 14 100,91 грн.

Виходячи з приписів ст. 20 Закону
України "Про страхування" Страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк, а
Страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору (ст. 979
Цивільного кодексу України).

Позивач на підставі Договору
добровільного страхування №HECFAN00024868
від 12.12.2006, заяви про виплату страхового
відшкодування №б/н від 09.09.2013,
страхового акту №И-3088 від 30.09.2013, заяви
вигодонабувача стосовно спрямування
виплати №21464862 від 17.09.2013 здійснив на
користь ФО-П ОСОБА_5 перерахування
коштів для здійснення ремонту в сумі 11
156,98 грн. що підтверджується
меморіальним ордером №1 від 01.10.2014
(засвідчена копія якого наявна в
матеріалах справи).

За правилами, встановленими ст. 27
Закону України "Про страхування" та ст.
993 ЦК України, Позивач є саме тією
особою, до якої перейшло право вимоги
від Відповідача страхового
відшкодування, виплаченого
страхувальникові на підставі Договору
добровільного страхування.

Згідно витягу з бази даних Моторного
(транспортного) страхового бюро
України, станом на момент виникнення
ДТП, цивільно-правова відповідальність
за заподіяння шкоди транспортним
засобом «RENAULT Kangoo», із державним
реєстраційним номером НОМЕР_2,
застрахована Відкритим акціонерним
товариством Національна акціонерна
страхова компанія "ОРАНТА" за заявою
ОСОБА_6, що підтверджується Полісом
серії АС №2768521 (ліміт відповідальності
за шкоду, заподіяну майну, - 50000,00 грн.,
франшиза - 510,00 грн.).

У відповідності до ст. 5 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Судом встановлено, що на момент скоєння
ДТП транспортним засобом «RENAULT Kangoo», із
державним реєстраційним номером
НОМЕР_2, керував не ОСОБА_6
(Страхувальник за Полісом серії АС
№2768521), а ОСОБА_4. Відповідно до ч.1 та ч.2
статті 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. У матеріалах
справи відсутні докази, які
підтверджують факт неправомірного
заволодіння транспортним засобом «RENAULT
Kangoo», із державним реєстраційним
номером НОМЕР_2, ОСОБА_4, а тому підстава
для цивільно-правової
відповідальності настала.

Судом встановлено, що до Позивача
перейшли всі права потерпілого згідно
ст. 512 Цивільного кодексу України, а
тому, оскільки правовідносини між
потерпілим та Страховиком за полісом
АС №2768521 (відповідач) регулюються
Законом України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", заміна
кредитора в зобов'язанні не змінює їх
суті та норми, якою вони регулюються.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом враховано умови полісу
добровільного страхування серії АС
№2768521, відповідно до якого встановлено
франшизу у розмірі 510,00 грн. У
відповідності до ч.1 ст.12 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи.
Таким чином, Позивач набув право на
відшкодування суми страхового
відшкодування у розмірі (11 156,98 грн. -
510,00 грн.) 10 646,98 грн.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 36 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" строк виконання грошового
зобов'язання страховика за полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів по виплаті особі страхового
відшкодування, яка має право на
отримання такого відшкодування,
становить 90 днів з моменту отримання
відповідної заяви.

Відповідачем подану до суду відзив на
позовну заяву, відповідно до якого
зазначав, що Позивач не звернувся до
нього протягом строку, передбаченого
п.п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортих
засобів», із заявою про страхове
відшкодування.

Стосовно аргументів Відповідача з
приводу незвернення Позивача із заявою
про сплату страхового відшкодування у
порядку суброгації суд зазначає
наступне.

Право на судовий захист гарантується
Конституцію України та Законами
України. Так, відповідно до статті 8
Конституції України звернення до суду
для захисту конституційних прав і
свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції
України, норми якої мають пряму дію та
найвищу юридичну силу, гарантується.
Частина четверта статті 13 Конституції
України встановлює обов'язок держави
забезпечити захист прав усіх суб'єктів
права власності і господарювання, в
тому числі у судовому порядку. До таких
суб'єктів належать, зокрема, юридичні
особи та інші суб'єкти господарських
відносин. Тобто можливість судового
захисту не може бути поставлена
законом, іншими нормативно-правовими
актами у залежність від використання
суб'єктом правовідносин інших засобів
правового захисту, у тому числі
досудового врегулювання спору.

Право на судовий захист не позбавляє
суб'єктів правовідносин можливості
досудового врегулювання спорів. Це
може бути передбачено
цивільно-правовим договором, коли
суб'єкти правовідносин добровільно
обирають засіб захисту їхніх прав.
Досудове врегулювання спору може мати
місце також за волевиявленням кожного
з учасників правовідносин і за
відсутності у договорі застереження
щодо такого врегулювання спору.

Таким чином, обрання певного засобу
правового захисту, у тому числі і
досудового врегулювання спору, є
правом, а не обов'язком особи, яка
добровільно, виходячи з власних
інтересів, його використовує.
Встановлення законом обов'язкового
досудового врегулювання спору обмежує
можливість реалізації права на судовий
захист. Указана правова позиція була
висновлена у Рішенні Конституційного
суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002.

Крім того, відповідно до положень
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України «Про
доповнення інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2011 N 01-06/249 "Про постанови Верховного
Суду України, прийняті за результатами
перегляду судових рішень
господарських судів" Вищий
господарський суд України прийшов до
висновку, що згідно статті 993 ЦК України
та статті 27 Закону України "Про
страхування" страховик отримує право
вимоги потерпілої особи, яке може бути
реалізовано шляхом подання
відповідного позову після виплати
останній страхового відшкодування, і
не зобов'язаний звертатися
безпосередньо до особи, відповідальної
за заподіяний збиток, або до особи, у
якої застраховано її цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплати
матеріального відшкодування
(постанова від 28.08.2012 №3-38гс12)

Таким чином, аргументи Відповідача не
приймаються судом як такі, що не
відповідають чинному законодавству, а
заявлені вимоги - не підлягають
задоволенню. Також Відповідачем не
надано доказів на спростування
твердження Позивача, що Відкрите
акціонерне товариство Національна
акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"
не здійснило відшкодування шкоди, а
відтак строк виконання Відповідачем
зобов'язання по страховому
відшкодуванню шкоди, завданої
транспортному засобу «DAEWOO Nexia»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
станом на день звернення Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Інгосстрах" до суду за
захистом своїх прав настав.

Оцінюючи подані Позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
Позивача про відшкодування шкоди в
порядку зворотної вимоги, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди в сумі 10 646,98 грн. є
обґрунтованими та законними, були
доведені Позивачем належними та
допустимими доказами, а тому
підлягають задоволенню.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідачем не були надані суду
належні та допустимі докази на
спростування викладеного в позові.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України,
стороні на користь якої прийнято
рішення, господарський суд відшкодовує
судовий збір за рахунок другої сторони,
а також витрати, пов'язані з розглядом
справи в суді. За таких обставин,
витрати по сплаті судового збору
підлягають відшкодуванню за рахунок
Відповідача.

За таких обставин, на підставі
викладеного, керуючись ст. 33, 34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія "ОРАНТА" (02081, м. Київ,
вул. Здолбунівська, буд. 7-Д; ) з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Інгосстрах"(49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд. 32, офіс 402; ) суму страхового відшкодування в
порядку зворотної вимоги, виплаченої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди в розмірі 10 646,98 грн. та витрати
по сплаті судового збору в розмірі 1
827,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

5. Дата складання повного тексту
рішення 24.10.2014.

Cуддя

А.В.Яковенко