ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р.
Справа № 911/4086/14

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши
матеріали справи за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційна фірма "Елта" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" про стягнення
боргу,

за участю представників:

позивача: Цепа Л.Ф. (дов. 02/01 від 08.01.2014);

відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Елта" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" про стягнення
боргу.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором поставки № 1079
від 01.01.2013.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 26.09.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 07.10.2014.

Ухвалою від 07.10.2014 розгляд справи
відкладено на 21.10.2014.

В судовому засіданні 21.10.2014 оголошено
перерву до 04.11.2014.

В судовому засіданні 04.11.2014 суд
заслухав пояснення представника
позивача, він підтримав позовні вимоги.
Відповідач в судове засідання не
з'явився.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 04.11.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

Установив:

01.01.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Елта" (постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Край-2" (покупець)
було укладено договір поставки № 1079,
відповідно до п. 1.1. якого постачальник
постачає і передає у власність
покупцеві, а покупець приймає та
оплачує товари згідно з замовленнями
покупця та товаросупровідною
документацією, які складають
невід'ємну частину цього договору, на
умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.3. договору покупець
здійснює вчасний розрахунок за товари.
Оплата виконується шляхом
банківського переказу на рахунок
постачальника, зазначений у ст. 9 цього
договору протягом терміну платежу
зазначеного у п. 1.1. додатку № 3, за
умови, що сума платежу не менше 50,00 грн,
та що постачальник надасть належним
чином оформлені рахунки та накладні (у
формі відповідно до інструкцій
покупця) на адресу покупця, яка вказана
в ст. 9 договору.

Пунктом 1.1. додатку № 3 встановлено, що
покупець оплачує реалізовані товари за
період один календарний тиждень у
магазинах покупця протягом 10
банківських днів з дня закінчення
календарного тижня за умови, що
постачальник надасть належним чином
оформлені рахунки та накладні (у формі
відповідно до інструкцій покупця) на
адресу покупця, яка вказана в ст. 9
договору протягом не більше ніж 7 днів з
дня поставки. Якщо у постачальника є
борги по документам, покупець має право
затримати розрахунок на відповідний
час затримки наданих документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини. Однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання згідно ст. 174
Господарського кодексу України, є
господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 265 ГК України визначено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 ЦК
України, відповідно до якої за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 530, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 ЦК України, строком
є певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем у період з березня 2013 по
січень 2014 року здійснювались поставки
товару відповідачу, вартість якого
була оплачена останнім лише частково у
сумі 97626,00 грн, що підтверджується
довідкою № 108-20-2-14/448БТ від 13.10.2014,
наданою Публічним акціонерним
товариством «Промінвестбанк»,
внаслідок чого у нього утворилась
заборгованість перед позивачем.

За наслідками дослідження матеріалів
справи, судом встановлено, що позивач
виконав взяті на себе зобов'язання щодо
поставки товару належним чином та
відповідно до умов договору.

Заперечуючи проти позову, відповідач
зазначав, що накладна №92816/1 від 19.08.2013
на суму 3572,26 грн не може бути доказом
отримання товару оскільки не
відповідає вимогам Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України», а саме не містить
підпису особи, що передала товар.
Вказані заперечення судом не
приймаються, оскільки позивачем факт
поставки не заперечується, його
печатка на вказаній накладній
проставлена, а факт прийняття
засвідчений підписом уповноваженої
особи відповідача та його штампом.

Сторонами було підписано акт звірки
взаєморозрахунків, відповідно до якого
станом на 31.07.2014 заборгованість
відповідача перед позивачем за даними
позивача склала - 29978,14 грн, за даними
відповідача - 29986,50 грн.

Позивач звертався до відповідача з
претензією № 92 від 03.06.2014, в якій просив
погасити існуючу заборгованість.
Вказана претензія була залишене
відповідачем без задоволення.

Враховуючи наведене, суд вважає вимогу
позивача про стягнення з відповідача
суми боргу - 29978,14 грн обґрунтованою,
підтвердженою належними доказами,
відповідачем не запереченою та такою,
що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 2352,48 грн пені, 659,68 грн 3%
річних, 27280,10 грн втрат від інфляції.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 1.1. додатку № 3 встановлено, що
покупець оплачує реалізовані товари за
період один календарний тиждень у
магазинах покупця протягом 10
банківських днів з дня закінчення
календарного тижня.

Позивачем не надано суду доказів
реалізації товару із конкретним
зазначенням дат, а відтак і не
вбачається можливим визначити дійсні
періоди прострочення з урахуванням
встановленого строку оплати у 10
банківських днів по закінченні кожного
тижня реалізації. Отже позивачем не
підтверджено простроченого платежу
відповідачем у періоди, зазначені в
розрахунку, а відтак суд вважає вимоги
про стягнення з відповідача 2352,48 грн
пені, 659,68 грн 3% річних, 27280,10 грн втрат
від інфляції необґрунтованими,
недоведеними належними доказами та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
ГПК України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст.ст. 44-49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Край-2" () на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційна фірма "Елта" () 29978,14 грн боргу, а також 1827,00
грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 10.11.2014.

Суддя
А.Ф.
Черногуз