м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Фізичної особи-підприємця
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
про стягнення 62 734,89 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до Господарського суду
міста Києва з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором суборенди
нежитлового приміщення № 01 від 27.05.2013 р.
у розмірі 58 552, 11 грн., 279, 34 грн. - 3 %
річних, 1 739, 33 грн. - пені та 2 164, 11 грн. -
інфляційних втрат. Позовні вимоги
обґрунтовані неналежним виконанням
відповідачем грошових зобов'язань
перед позивачем за вищевказаним
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.07.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 20.08.2014
р. за участю повноважних представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
Розгляд даної справи відкладався в
порядку ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України у
зв'язку з невиконанням вимог суду в
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 23.09.2014 р. справу №
зв'язку з відпусткою судді Пригунової
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 06.10.2014 р. справу №
для подальшого розгляду у зв'язку з
виходом із відпустки.
Розгляд справи переносився в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені вимоги та просив позов
Представник відповідача на виклик суду
не з'явився, вимог суду не виконав, про
поважні причини неявки суд не
При цьому суд відзначає, що ухвали суду
направлялись відповідачу на вказану в
позовній заяві та витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців адресу
відповідача та повернуті до
Господарського суду міста Києва за
закінченням встановленого терміну
Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 15.09.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.05.2013 р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено
договір суборенди нежитлового
приміщення, за умовами якого позивач
зобов'язався передати, а відповідач -
прийняти у тимчасове платне
користування нежитлове приміщення
площею 134, 80 кв.м. по АДРЕСА_2 для
розміщення сауни «Аква клуб».

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору
передача приміщення здійснюється
представниками сторін на підставі
акту-приймання-передачі № 1 протягом
трьох календарних днів з моменту
підписання договору. Повернення
приміщення здійснюється на підставі
акта приймання-передачі № 2.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.3., 3.4. договору
плата за користування приміщеннями за
календарний місяць складає 13 500, 00 грн.
та сплачується відповідачем на
підставі рахунку-фактури протягом
п'яти банківських днів з моменту його
виставлення за кожний наступний місяць
до 5-го числа поточного місяця, на
рахунок позивача. Зобов'язання
відповідач з оплати виникають з
моменту підписання сторонами акту № 1.

Відповідно до п. 3.7. договору відповідач
додатково компенсує експлуатаційні
витрати, витрати по прибиранню
території і будь-які інші витрати, що
забезпечують поточну діяльність
відповідача.

Згідно з п. 3.8. договору у випадку
прострочення по сплаті суборендної
плати та інших платежів на строк більше
ніж 5 банківських днів, від дати
виставлення рахунку-фактури
нараховується пеня в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від суми боргу за кожен день
прострочення та договірна санкція у
розмірі 1 % від суми орендної плати за
кожен день прострочення.

У відповідності до п. 7.1.2. договору
відповідач зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі сплачувати орендну
плату та інші платежі у відповідності з
умовами даного договору.

Договір, відповідно до п. 10.1. набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє до 30.04.2014 р.

Відповідно до додаткової угоди № 01 до
договору № 01 від 27.05.2013 р. термін дії
договору встановлено до 30.04.2015 р.
включно.

За актом приймання-передачі № 1 від
27.05.2013 р. позивач передав, а відповідач -
прийняв приміщення площею 134, 80 кв.м. по
АДРЕСА_2.

04.06.2014 р. та 11.06.2014 р. позивач звернувся
до відповідача з листами від 04.06.214 р. та
10.06.2014 р. відповідно, у яких зазначає про
наявність у Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 заборгованості за договором № 01
від 27.05.2013 р. та повідомив про
припинення вказаного договору за
ініціативою Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 з 22.06.2014 р. на підставі п.п. 6.2.3.,
6.2.6. договору.

Як вбачається з описів вкладення в
цінний лист від 04.06.2014 р. та від 11.06.2014 р.
одночасно з листами позивачем
направлено рахунок-фактуру № 35, однак
до матеріалів справи вищевказаний
рахунок не надано.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що відповідачем порушено
умови договору № 01 від 27.05.2013 р. в
частині розрахунків за суборенду
приміщення, у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість у розмірі 58 552, 11
грн., яку позивач просить стягнути в
судовому порядку.

Крім того, позивачем нараховано 3 % від
простроченої суми у розмірі 279, 34 грн., 1
739, 33 грн. - пені та 2 164, 11 грн. -
інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.
Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

Згідно зі ст. 760 Цивільного кодексу
України предметом договору найму може
бути річ, яка визначена
індивідуальними ознаками і яка
зберігає свій первісний вигляд при
неодноразовому використанні
(неспоживна річ).

Згідно зі ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Якщо розмір плати не встановлений
договором, він визначається з
урахуванням споживчої якості речі та
інших обставин, які мають істотне
значення. Плата за користування майном
може вноситися за вибором сторін у
грошовій або натуральній формі. Форма
плати за користування майном
встановлюється договором найму.

Статтею 283 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності. У користування за
договором оренди передається
індивідуально визначене майно
виробничо-технічного призначення (або
цілісний майновий комплекс), що не
втрачає у процесі використання своєї
споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ч. 1 ст. 287 Господарського
кодексу України орендна плата - це
фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством.

Договором, відповідно до ст. 626
Цивільного кодексу України є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні норми закріплені також і в
Господарському кодексу України.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Виходячи з умов договору № 01 від 27.05.2013
р. відповідач зобов'язаний вносити
орендні платежі на підставі
рахунку-фактури протягом п'яти
банківських днів з моменту його
виставлення за кожний наступний місяць
до 5-го числа поточного місяця, на
рахунок позивача.

В матеріалах справи міститься
рахунок-фактура № РУ-0000038 від 22.06.2014 р.
про сплату орендної плати за період з
березня 2014 року до червня 2014 року на
загальну суму 58 552, 11 грн., який
надісланий на адресу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 одночасно з
копією позовної заяви.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Станом на день прийняття рішення у
даній справі відповідачем не надано
суду доказів сплати орендної плати та,
при цьому, не доведено суду наявності
об'єктивних причин, що унеможливлювали
виконання договору № 01 від 27.05.2013 р.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
виходячи із заявлених позивачем вимог
та наявних у справі доказів, суд дійшов
висновку про обґрунтованість вимог
позивача в частині стягнення
заборгованості у розмірі 58 552, 11 грн.

Що ж до вимог позивача в частині
стягнення 3 % від простроченої суми у
розмірі 279, 34 грн., 1 739, 33 грн. - пені та 2 164,
11 грн. - інфляційних втрат за період з
березня 2014 року до 08.06.2014 р., суд
відзначає, що відповідно до ст. 611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із аналізу вищенаведених
норм, останні підлягають застосуванню
у разі порушення зобов'язань та
визначаються, виходячи з відповідного
періоду прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення пеню, 3
% річних та інфляційні втрати за період
з березня 2014 року до 08.06.2014 р., в то час як
фактично рахунок на оплату оренди
приміщень, який за умовами договору є
підставою сплати орендних платежів,
відповідачу надіслано 09.07.2014 р.

Тож, виходячи з вищенаведеного, суд
дійшов висновку про безпідставність
нарахування позивачем пені, 3 % річних
та інфляційних втрат за визначений ним
період та відмовляє у задоволені
позову в цій частині.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наведених
обґрунтувань, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (03037, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, код
НОМЕР_2) заборгованість у сумі 58 552, 11
(п'ятдесят вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят
дві грн. 11 коп.) грн. та 1 704, 31 (одна тисяча
сімсот чотири грн. 31 коп.) грн. - судового
збору.

3. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

4. В іншій частині у задоволення позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 03.11.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.