ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

06.11.2014р.
Справа №917/1765/14

за позовом Заступника прокурора
Кременчуцького району Полтавської
області, вул.1905 року, 27, м. Кременчук,
Полтавська область, 39600 в інтересах:
держави в особі органу, уповноваженого
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах:
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Полтавській області, вул. Леніна, 1/23, м.
Полтава, 36000 та органу державної
виконавчої влади: Кременчуцького
міжрайонного управління водного
господарства, АДРЕСА_3

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1,39614

про стягнення 22 510,19 грн.
(відповідно до заяв від 06.11.2013р.)

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан
Т.С.

представники сторін:

від позивача /прокуратури/: Сорочинська
О.М. посвід. №020635 від 20.09.2013р.

Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Полтавській області: Кузема В.А. дов. № 8
від 08.01.2014 року

від Кременчуцького міжрайонного
управління водного господарства: не
з'явився (подав заяву про розгляд
справи без його участі)

від відповідача: ОСОБА_1 - ф/о
підприємець - СПД

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 23733,22 грн., за
договором оренди № 94/12-Н від 09.08.2012 року,
із яких: основний борг - 21171,32 грн., пеня -
2138,87 грн., 3% річних - 423,03 грн. та заяви про
відмову від стягнення 3% річних - 423,03
грн. і пені 800 грн. / вхід. № 14783 від
06.11.2014р. канцелярії суду /

24.09.2014 року за вхідним 312521 (канцелярії
суду) представник Кременчуцького
міжрайонного управління водного
господарства І.Д.Гаврилюк на виконання
вимог ухвали суду подав додаткові
документи (т.,1 а.с. 67-117). Суд подані
документи прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів справи.

25.09.2014 року за вхідним №12623 (канцелярії
суду) начальник регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Полтавській області
А.Ю.Бережна подала додаткові
документи.(т.1,а.с.118-120). Суд подані
документи прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів справи.

13.10.2014 року за вхідним №13357 (канцелярії
суду) начальник Кременчуцьке
міжрайонне управління водного
господарства Ю.І.Глушко подав
додаткові документи(т.1 а.с.133-152). Суд
подані документи прийняв до розгляду
та долучив до матеріалів справи.

14.10.2014 року представники сторін подали
клопотання про продовження строку
вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів,
для надання можливості їм самостійно
врегулювати предмет спору, витребувати
та подати додаткові докази по суті
предмету спору у відповідності до
вимог статті 22 ГПК України та ч.3 статті
69 ГПК України. Суд подане клопотання
прийняв розглянув по суті та ухвалою
від14.10.2014 року задовольнив.(т.1, а.с.133,
а.с.138).

24.10.2014 року за вхідним № 14053(канцелярії
суду) начальник Кременчуцьке
міжрайонне управління водного
господарства Ю.І.Глушко подав
додаткові документи (т.2, а.с. 1- 110). Суд
подані документи прийняв до розгляду
та долучив до матеріалів справи.

28.10.2014 року за вхідним № 14211(канцелярії
суду) ОСОБА_1 подав заяву про залучення
до матеріалів справи додаткових
документів (т.2 а.с.112- 115). Суд подану
заяву з додатками прийняв до розгляду
та долучив до матеріалів справи.

06.11.2014р. за вх. канцелярії суду №14785 від
прокуратури надійшли заяви про відмову
від позову в частині стягнення пені в
розмірі 800,00 грн. та процентів за
користування чужими коштами в розмірі
423,03 грн. Суд подані заяви прийняв
розглянув та задовольнив, залучивши до
матеріалів справи.

З огляду на вищевикладене, та
достатністю документальних доказів в
матеріалах справи для її розгляду по
суті, суд розглядає справу за наявними
в ній матеріалами відповідно до статті
75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно, повно та об'єктивно
дослідивши подані сторонами докази, на
які вони посилаються як на підставу
своїх вимог та заперечень, в їх
сукупності, керуючись законом, суд
встановив, що 11.08.2014р.на адресу
прокуратури Кременчуцького району
надійшло звернення начальника
Кременчуцького міжрайонного
управління водного господарства щодо
вжиття заходів представницького
характеру в інтересах держави до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, який
прострочив виконання договору оренди
нерухомого майна, яке належить до
державної форми власності.

Прокуратурою Кременчуцького району
14.08.2014 прийнято постанову № 36 від 14.08.2014
про проведення перевірки у порядку
нагляду за додержанням і застосуванням
законів в діяльності Кременчуцького
МУВГ щодо вжитих заходів реагування до
боржника, який своєчасно не сплачує
орендні платежі за користування
державним майном.

Перевіркою, встановлено, що 09.08.2012 між
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Полтавській області (орендодавець) та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(орендар) було укладено договір оренди
№ 94/12-Н нерухомого майна, що належить до
державної власності - див.т.1,а.с. 10-12.

Відповідно до умов договору
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
державне майно: комплекс приміщень
виробничо-складського призначення
кількістю 3 одиниці, площею 92,69 кв. м. та
4 одиниці асфальтованих площадок
автотранспорту площею 448,52 кв. м. для
розміщення складу та стоянки для
автомобілів.

Об'єкт оренди перебуває на балансі
Кременчуцького міжрайонного водного
господарства (балансоутримувач) та
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

У пункті 2.1. договору сторони узгодили
наступне: передача об'єкта оренди у
користування орендаря здійснюється
одночасно з підписанням сторонами
договору та оформляється актом
приймання-передачі. Відповідно до
пункту 8.1 зазначений договір оренди
укладений строком на 2 роки 11 місяців та
діє з 09.08.2012 по 09.07.2015.

Орендна плата згідно пункту 3.3 договору
перераховується до державного бюджету
та балансоутримувачу у співвідношенні
50% та 50% щомісяця не пізніше 15 числа
місяця, наступного за звітним з
урахуванням щомісячного індексу
інфляції.

Договір підписаний уповноваженими
представниками обох сторін та
скріплений печатками.

За Актом приймання - передачі в оренду
нерухомого майна, що належить до
державної власності, від 09.08.2012
сторонами передано та прийнято в
строкове платне користування нерухоме
державне майно, а саме: комплекс
приміщень виробничо-складського
призначення кількістю 3 одиниці, площею
92,69 кв. м. та асфальтованих площадок
автотранспорту кількістю 4 одиниці,
площею 448,52 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3.

Факт виконання орендодавцем обов'язку
передати майно підтверджується Актом
приймання-передачі об'єкта оренди від
09.08.2012, який підписаний та скріплений
печатками сторін. В акті зазначено, що
стан майна на момент укладення
договору визначений за узгодженим
висновком Балансоутримувача та
Орендаря, сторони підтверджують, що всі
умови по прийманню-передачі об'єкта
оренди виконані ними повністю і в
строк.

Відповідно до п.4.3.1. договору орендар
зобов'язаний у повному обсязі та
своєчасно вносити орендні платежі
незалежно від наслідків господарської
діяльності та фінансового стану -
див.т.1, а.с. 13-16; 71-74.

В період перевірки встановлено, що
Орендна плата відповідно до п.3.5
договору, відповідачем
перераховувалась несвоєчасно або не в
повному обсязі, підлягає індексації та
стягується до бюджету та
балансоутримувачу у визначеному
пунктом 3.3 співвідношенні відповідно
до чинного законодавства України з
урахуванням пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати -
т.1,а.с. 11-12; 70,75-117.

У порушення взятих на себе зобов'язань,
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не
сплачував своєчасно та в повному
обсязі орендні платежі згідно умов
договору за періоди: березень-червень
2013 року, вересень (залишок боргу на суму
1 410,84 грн.) - листопад 2013 та січень -
червень 2014 року. У результаті чого у
відповідача утворився борг в сумі 21 171,32
грн. перед балансоутримувачем -
Кременчуцьким міжрайонним управлінням
водного господарства, що складає 50% від
загальної суми заборгованості.

Сума боргу підтверджується рахунками
на оплату за оренду приміщення та
асфальтованої площадки: №13 від 13.03.2013,
№36 від 10.04.2013, №49 від 15.05.2013, №80 від
10.06.2013, №92 від 10.07.2013, №102 від 10.08.2013, №109
від 11.09.2013, №111 від 14.10.2013, №127 від 08.11.2013,
№136 від 10.12.2013, №4 від 27.01.2014, №10 від
19.02.2014, №16 від 12.03.2014, №31 від 10.04.2014, №35
від 19.05.2014 та №51 від 10.06.2014, а також
платіжними дорученнями про сплату
орендної плати згідно рахунків №136 від
10.12.2013, №8 від 08.02.2013, №1 від 16.01.2013, №92 від
08.07.2013, №102 від 12.08.2013 та №109 від 11.09.2013-
т.1,а.с. 13-49.

09.07.2014 на території Кременчуцького
міжрайонного управління водного
господарства боржнику фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 було вручено
претензію - вимогу про виконання умов
договору. Із претензією про виконання
умов договору та вимогою протягом 3-х
днів сплатити заборгованість ОСОБА_1
був ознайомлений, про що свідчить його
підпис на звороті претензії - т.1,а.с.
69-117.

Станом на 15.08.2014 року кошти від фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 для погашення
заборгованості згідно надісланих
рахунків на розрахунковий рахунок
Кременчуцького міжрайонного
управління водного господарства не
надходили. Відповідачем проігноровані
заходи досудового врегулювання спору
встановлені законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України та
пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
прав та обов'язків, зокрема, є договори
та інші правочини.

Стаття 509 ЦК України визначає, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до статей 525-527 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Виконання обов'язку може бути
покладено боржником на іншу особу, якщо
з умов договору, вимог цього Кодексу,
інших акті цивільного законодавства
або суті зобов'язання не випливає
обов'язок боржника виконати
зобов'язання особисто. У цьому разі
кредитор зобов'язаний прийняти
виконання, запропоноване за боржника
іншою особою. У разі невиконання або
неналежного виконання обов'язку
боржника іншою особою цей обов'язок
боржник повинен виконати сам. Інша
особа може задовольнити вимогу
кредитора без згоди боржника у разі
небезпеки втратити право на майно
боржника ( право оренди,право застави
тощо) внаслідок звернення кредитором
стягнення на це майно. У цьому разі до
іншої особи переходять права кредитора
у зобов'язанні і застосовуються
положення статей 512-519 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відчутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усміх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно частини 7 вищезазначеної статті
не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
закріплено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності до вимог статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем зобов'язання за
договором належним чином не
виконуються, що підтверджується
доданими до позовної заяви
документами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання згідно статті 611
Цивільного кодексу України настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Частини 1 статті 548 Цивільного кодексу
України визначено, що виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Частиною першою статті 199
Господарського кодексу України
закріплено, що до відносин щодо
забезпечення виконання зобов'язань
учасників господарських відносин
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України.

Одним із видів забезпечення виконання
зобов'язань відповідно до частини
першої статті 546 Цивільного кодексу
України є неустойка (штраф, пеня).

Згідно частини З статті 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 230Господарському кодексі
України визначено господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 3.5. договору оренди №94/12-Н
встановлено, що орендна плата,
перерахована несвоєчасно або не в
повному обсязі, підлягає індексації і
стягується у визначеному пунктом 3.3.
співвідношенні до бюджету та
балансоутримувача, відповідно до
чинного законодавства України з
урахуванням пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, уключаючи день оплати.

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців.

Проте законом або договором можуть
бути передбачені інші умови
нарахування.

Відповідно до частини першої статті 223
ГК України при реалізації в судовому
порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Порядок обчислення позовної давності в
силу вимог частини другої статті 260 ЦК
України не може бути змінений за
домовленістю сторін.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК
України визначено строк та порядок
нарахування штрафних санкцій, а строк,
протягом якого особа може звернутись
до суду за захистом свого порушеного
права, встановлюється ЦК України.

Позов за вхід. № 1973/14 канцелярії суду
подано 22.08.2014 року (т.1,а.с. 3).

Враховуючи викладене, у справі, яка
розглядається, позивачем фактично
змінено порядок обчислення позовної
давності за вимогами про стягнення
пені за прострочену суму, оскільки в
наданому розрахунку встановлено, що
строк позовної давності за вимогами
про стягнення неустойки починає свій
перебіг не з моменту прострочення
платежу, а з дати, що визначається
шляхом зворотнього відрахунку шести
місяців від дати звернення виконавця з
позовом, суперечать вимогам частини
другої статті 260, статті 261 ЦК України та
частини шостої статті 232 ГК України.

Таким чином, позивач безпідставно
нарахував пеню шляхом зворотнього
відрахунку шести місяців від дати
звернення з позовом по несплаченим
рахункам на оплату за оренду
приміщення та асфальтованої площадки:
№13 від 13.03.2013, №36 від 10.04.2013, №49 від
15.05.2013, №80 від 10.06.2013, №92 від 10.07.2013, №102
від 10.08.2013, №109 від 11.09.2013, №111 від 14.10.2013,
№127 від 08.11.2013, №136 від 10.12.2013, №4 від
27.01.2014, №10 від 19.02.2014, №16 від 12.03.2014, №31
від 10.04.2014, №35 від 19.05.2014 та №51 від 10.06.2014,
а також платіжними дорученнями про
сплату орендної плати згідно рахунків
№136 від 10.12.2013, №8 від 08.02.2013, №1 від
16.01.2013, №92 від 08.07.2013, №102 від 12.08.2013 та
№109 від 11.09.2013 - див.т.1,а.с.18-28;30-49;
67-117;136-152;т.2,а.с. 129-137.

Враховуючи вищевикладене позивач
подав заяви про відмову в частині
стягнення 423,03 грн. 3% річних за
користування чужими коштами та 800 грн.
пені. Суд заяви прийняв до розгляду,
роз'яснив представникам позивача
наслідки вчинених ними процесуальних
дій, розглянув по суті та задовольнив
їх - див.т.2,а.с. 125-127.Провадження у справі
в цій частині вимог підлягає
припиненню відповідно до приписів
статті 78 та пункту 4 статті 80 ГПК
України .

Таким чином, з відповідача підлягає
стягненню пеня в розмірі 1338,87 грн.

06 листопада 2014р. від прокуратури
надійшли заяви про відмову від позову
в частині стягнення пені в розмірі 800,00
грн. та процентів за користування
чужими коштами в розмірі 423,03 грн. Суд
подані заяви прийняв, розглянув, та
задовольнив.

Отже, загальна сума, що підлягає
стягненню з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, на день винесення рішення по
суті становить 22 510,19 грн., з яких
заборгованість за зобов'язаннями 21171,32
грн. та 1338,87 грн. - пеня.

В судовому засіданні 28.10.2014 року за
вхід. № 14211 канцелярії суду відповідач
в якості доказів подав квитанції №
440610050;№ 440610052; № 440610054 від 06.10.2014р. про
сплату 1814,79 грн. за послуг оренду
приміщень, рах. № 84 від 12.08.2014р. в т.ч. ПДВ
302,47 грн.; 1818,20 грн. за послуг оренду
приміщень, рах. № 67 від 10.07.2014р. в т.ч. ПДВ
303,03 грн.;1836,50 грн. за послуг оренду
приміщень, рах. № б/н від 10.09.2014р. в т.ч.
ПДВ 306,08 грн. - т.2,а.с.1;112-115. Суд їх прийняв
до розгляду, але в якості доказів по
оплаті заборгованості не бере до уваги,
оскільки ці платежі здійснені за
наступні місяці, які не включені до
позовної заяви, в якості періоду, за
який виникла заборгованість по оплаті
за оренду майна.

Відповідно до статті 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Законом можуть
бути передбачені особливості
укладення та виконання договору найму
(оренди).

Частина 1 статті 760 ЦК України, що
предметом договору найму може бути
річ, яка визначена індивідуальними
ознаками і яка зберігає свій первісний
вигляд при неодноразовому
використанні (неспоживна річ).

У відповідності до ст.ст. 18, 19 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" за користування
об'єктом оренди орендар зобов'язаний
вносити орендну плату незалежно від
наслідків господарської діяльності.

Пунктом 2 частини 1 статті 121
Конституції України на органи
прокуратури покладається
представництво інтересів держави в
суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 36-1 Закону України
"Про прокуратуру" представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Підставою представництва в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави.

За наявності підстав, передбачених
частинами другою - четвертою статті
36-1 Закону України "Про прокуратуру", з
метою представництва держави прокурор
має право в порядку, передбаченому
процесуальним законом звертатися до
суду з позовами.

Відповідно до ст. 37 цього Закону право
подання позовної заяви, зокрема в
порядку господарського судочинства
надається також заступникам прокурора,
відтак згідно статті 2 ГПК України
господарський суд порушує справи за
позовними заявами прокурорів та їх
заступників, які звертаються до суду в
інтересах держави.

У відповідності до статті 2 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" державну політику
у сфері оренди здійснюють: Кабінет
Міністрів України, а також Фонд
державного майна України, його
регіональні відділення та
представництва - щодо державного майна.

Статтею 16 ЦК України та ст. 20 ГК України
передбачено, що одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів є
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст.224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення
господарської діяльності другою
стороною.

У відповідності до ст.ст. 32-34, 36 ГПК
України відповідач повинен довести ті
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Проте всупереч вимогам статей 32-33 ГПК
України відповідач не надав суду
належних доказів щодо відсутності вини
як умови відповідальності, не довів ті
обставини, на які він посилався як на
підставу своїх заперечень, щодо
заявлених позовних вимог.

Незважаючи на відкладення розгляду
відповідач так і не виконав вимог суду
і не подав витребувані господарським
судом доказів.

Згідно до приписів ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засада змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Статями 33 - 34,36,38 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що
письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення лише
частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

Вирішуючи господарський спір суди
зобов'язані достеменно встановити сам
факт виконання договірних зобов'язань
оскільки з'ясування вказаних питань
має істотне значення для вирішення
спору на впливає на правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року № 6 '' Про судове рішення '' рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору.

Згідно до ч.1 статті 47 ГПК України
судове рішення приймається за
результатами обговорення усіх
обставин справи в судовому процесі в їх
сукупності.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, які
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідже- ними в судовому
засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Згідно до приписів статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

У нарадчій кімнаті суд дійшов
висновку, що позивачем у відповідності
до приписів статей 32-34, 36, 38 ГПК України
у встановленому порядку подано належні
докази і доведено обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджено
обґрунтованість заявлених позовних
вимог, а тому позов підлягає
задоволенню.

На підставі статті 49 ГПК України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
При задоволені позову витрати по
сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.
покладаються на відповідача і
підлягають стягненню до державного
бюджету України.

Враховуючи викладене, матеріали справи
та керуючись статтями 32-34,36,38, 43,44,49,69,75,
78,п.4 ст. 80,81-1,82,82-1,83-85 ГПК України, суд в
нарадчій кімнаті,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39600, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь
Кременчуцького міжрайонного
управління водного господарства
(АДРЕСА_3, 39628, , р/р
8098, банк-отримувач: ГУДКС України
в Полтавській області, МФО 831019,
свідоцтво платника ПДВ: 23707625, ІПН:
34) заборгованість в сумі 21171,32 грн.
та пеню 1338,87 грн. всього 22 510,19 грн.

3.Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39600, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь держави
витрати по сплаті судового збору в сумі
1827,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення підписано
13.11.2014р.

Суддя
О.Т.
Іваницький

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.