ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р.
Справа № 908/1440/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов
О.О., суддя Плахов О.В.

при секретарі Деркач Ю.О.

за участю представників:

позивача - Бохан М.І. (дов. від 08.10.2014
року)

відповідача - Хижук В.М. (дов. від 03.01.2014
року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Токмак теплоенергія"
Токмацької міської ради (вх. №2847 З/2) на
рішення господарського суду
Запорізької області від 09.07.2014 року у
справі №908/1440/14

за позовом Комунального підприємства
"Токмак теплоенергія" Токмацької
міської ради, м. Токмак

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "УК ДГД ГРУП", м.
Токмак

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

КП "Токмак теплоенергія" Токмацької
міської ради звернулося до
господарського суду з позовною заявою
про стягнення заборгованості, в якій з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, просило стягнути з ТОВ
"УК ДГД ГРУП" на свою користь суму
основного боргу в розмірі 55903,61 грн.,
пеню у розмірі 3747,84 грн., інфляційні
збитки у розмірі 2730,49 грн., 2983,63 грн. 3%
річних та 1827,00 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 09.07.2014 року у
справі №908/1440/14 (суддя Сушко Л.М.) в
задоволенні позову КП "Токмак
теплоенергія" Токмацької міської ради
до ТОВ "УК ДГД ГРУП" про стягнення
заборгованості відмовлено.

Позивач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився та
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати рішення господарського суду
Запорізької області від 09.07.2014 року у
справі №908/1440/14 та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

На думку апелянта, суд першої інстанції
дійшов невірного висновку про
безпідставність нарахування
заборгованості, пославшись на те, що
опалювальні прилади споживача були
від'єднані від системи
централізованого опалення, у зв'язку з
чим він фактично не отримував теплову
енергію.

Так, апелянт зазначає, що
енергопостачальна організація не мала
правових підстав для припинення
нарахувань та розірвання договору,
оскільки приміщення відповідача
вбудоване у багатоквартирний житловий
будинок, а система опалення є
централізованою. Питання відключення
споживачів від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води у
багатоквартирних будинках регулюються
Правилами надання послуг з
централізованого опалення постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
№630 від 21.07.2005 року, та Порядком
відключення від мереж
централізованого опалення,
затвердженого наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства №4
від 22.11.2005 року. Проте, відповідач
здійснив несанкціоноване, самовільне
від'єднання опалюваних приладів від
централізованого теплопостачання без
дозвільних документів, що не є
підставою для розірвання договору та
припинення нарахування заборгованості
за надані послуги.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду (колегія суддів у
складі: головуючий суддя Фоміна В.О.,
суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель
О.В.) від 22.09.2014 року прийнято апеляційну
скаргу до провадження та призначено її
розгляд на 28.10.2014 року.

17.10.2014 року від відповідача надійшов
відзив на апеляційну скаргу (вх.№9123), в
якому він заперечує проти доводів
апеляційної скарги та просить залишити
рішення місцевого господарського суду
без змін.

Розпорядженням голови Харківського
апеляційного господарського суду від
28.10.2014 року у зв'язку з відпусткою судді
Шевель О.В. для розгляду справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Фоміна В.О., суддя
Крестьянінов О.О., суддя Плахов О.В.

У судовому засіданні представник
апелянта підтримав вимоги апеляційної
скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечував та
просив залишити її без задоволення,
рішення господарського суду
Запорізької області від 09.07.2014 року у
справі №908/1440/14 - без змін.

Відповідно ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

01.01.2010 року між ТОВ "Токмак
теплоенергія" та ТОВ "УК ДГД ГРУП"
укладено договір про постачання
теплової енергії в гарячій воді №92 (т. 1
ас. 23) (далі - договір 1), відповідно до
якого енергопостачальна організація
відпускає споживачу в період з 01.01.2010
року по 01.01.2011 року максимум теплового
навантаження на опалення організації
0,007046 Гкал/год. Опалювальна площа
становить 96,8 кв.м. Двоставковий тариф
станом на 01.11.2010 року становить: 1)
абонплата за приєднане теплове
навантаження за 100 Ккал/год - 5,63 грн.
міс.; 2) плата за 1 Гкал спожитої теплової
енергії - 430,1 грн.

Матеріали справи також свідчать, що
01.11.2010 року між ТОВ "Токмак
теплоенергія" та ТОВ "УК ДГД ГРУП"
укладено договір про постачання
теплової енергії в гарячій воді №92 (т. 2
ас. 31) (далі - договір 2), відповідно до
якого енергопостачальна організація
відпускає споживачу в період з 01.11.2010
року по 01.11.2011 року максимум теплового
навантаження на опалення організації
0,015389 Гкал/год. Опалювальна площа
становить 177,4 кв.м. Двоставковий тариф
станом на 01.11.2010 року становить: 1)
абонплата за приєднане теплове
навантаження за 100 Ккал/год - 7,37 грн.
міс.; 2) плата за 1 Гкал спожитої теплової
енергії - 473,77 грн.

Позивач звернувся з позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості за надані послуги з
теплопостачання за період з 05.03.2011 по
30.04.2013 року. Згідно позовної заяви, а
також клопотання та уточнюючих
пояснень позивача (вх. №№0906/14884 та
0906/14884 від 09.07.2014 року), він обґрунтовує
свої позовні вимоги договорами 1 та 2, а
також укладеним 31.05.2013р. між ТОВ "Токмак
теплоенергія" (первісний кредитор) та
КП "Токмак теплоенергія" Токмацької
міської ради (новий кредитор) договором
про відступлення права вимоги.

Місцевий господарський суд, врахувавши
доводи відповідача що ним самостійно
від'єднано прилади опалення, дійшов
висновку, що ТОВ "УК ДГД ГРУП" не є
споживачем теплової енергії,
заборгованість нарахована позивачем
безпідставно, а тому відмовив у
задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції вважає
зазначені висновки місцевого
господарського суду, такими, що
зроблені при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
що відповідно положень ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України є підставою для скасування
вказаного рішення суду.

Так, колегія суддів не може погодитися
з викладеними у оскаржуваному судовому
рішенні висновками, що самовільне
від'єднання споживачем (відповідачем)
приладів опалення вказує на те, що він
не є споживачем теплової енергії, і це є
підставою для припинення нарахувань.

Так, згідно п. 24 договорів 1 та 2 він
укладається строком на один рік і
вважається пролонгованим на кожний
наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку договору не буде
подано заяви однією із сторін про
відмову або перегляд даного договору.
Споживач має право в односторонньому
порядку розірвати даний договір тільки
в разі відключення його приміщення від
мереж централізованого опалення (п.27
договорів).

Матеріали справи свідчать про те, що
відповідач дійсно самовільно (без
погодження з теплопостачальною
організацією) провів роботи по
від'єднанню власних приладів опалення
від централізованої системи
теплопостачання відповідача.

16.09.2011 року відповідач звернувся до ТОВ
"Токмак теплоенергія" з листом в якому
просив не нараховувати плату за
теплопостачання згідно договору №92
від 01.11.2010 року у зв'язку з відмовою
підприємства від послуг по
теплопостачанню та відключенню від
систем централізованого
теплопостачання.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий господарський суд не звернув
увагу на ту обставину, що ні договори 1
та 2, ні інші матеріали справи не
містять доказів того, що за вказаними
договорами позивачем здійснювалося
теплопостачання саме до приміщень
відповідача, які знаходяться за
адресою: м. Токмак, вул. Шевченка, 14, і в
яких було останнім проведено демонтаж
опалювальних приладів. Зокрема,
вказані договори 1 та 2 не визначають, на
які об'єкти відповідача здійснюється
подача тепла. Зазначено лише їх розмір
опалювальної площі. Навпаки, в
договорах визначається
місцезнаходження відповідача: м.
Токмак, вул. Чкалова, 63. Надані ж
позивачем рахунки на оплату теплової
енергії не свідчать, що вони
відносяться саме до договорів 1 або 2.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що
проведене відповідачем самовільне, без
дотримання спеціальних норм та правил
відключення батарей у належному йому
приміщенні від системи
централізованого опалення, не дає йому
права на передбачене пунктами 27
договорів 1 та 2 одностороннє його
розірвання.

Питання відключення споживачів від
мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води у
багатоквартирних будинках регулюються
Правилами надання послуг з
централізованого опалення постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
№630 від 21.07.2005 року, та Порядком
відключення від мереж
централізованого опалення,
затвердженого наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства №4
від 22.11.2005 року.

Так, відповідно пунктів 24-26 Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №630 від 21.07.2005 року,
споживачі можуть відмовитися від
отримання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води.
Відключення споживачів від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.
Самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.
Відключення споживачів від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
разі, коли технічна можливість такого
відключення передбачена затвердженою
органом місцевого самоврядування
відповідно до Закону України "Про
теплопостачання" схемою
теплопостачання, за умови забезпечення
безперебійної роботи інженерного
обладнання будинку та вжиття заходів
щодо дотримання в суміжних приміщеннях
вимог будівельних норм і правил з
питань проектування житлових будинків,
опалення, вентиляції, кондиціонування,
будівельної теплотехніки; державних
будівельних норм з питань складу,
порядку розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва, а також норм
проектування реконструкції та
капітального ремонту в частині
опалення.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3. Порядку
відключення від мереж
централізованого опалення,
затвердженого наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства №4
від 22.11.2005 року, ним визначається
процедура відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води (далі - ЦО і ГВП)
житлового будинку при відмові
споживачів від послуг ЦО і ГВП. Для
реалізації права споживачів на відмову
від отримання послуг ЦО і ГВП орган
місцевого самоврядування або місцевий
орган виконавчої влади створює своїм
рішенням постійно діючу міжвідомчу
комісію для розгляду питань щодо
відключення споживачів від мереж ЦО і
ГВП (далі - Комісія), призначає голову та
затверджує її склад, затверджує
положення про роботу комісії. Дія цього
Порядку не поширюється на власників,
наймачів (орендарів) окремих приміщень,
які були відокремлені від мереж
централізованого опалення та гарячого
водопостачання та користуються
автономним теплопостачанням до
набрання чинності цим Порядком.
Вказаний порядок не дозволяє
відключення від мереж
централізованого теплопостачання
окремого приміщення, до прийняття
рішення про відключення від мереж
централізованого теплопостачання
всього будинку (пункт 2.2.3.).

Таким чином, в даному випадку, по-перше,
самовільне відключення споживача від
мережі централізованого опалення не
тягне за собою такого правового
наслідку як «автоматичне» розірвання
договору, оскільки прямо заборонено
законодавством України.

А по-друге, від'єднання лише приладів
опалення ще не свідчить про фактичне
відключення споживача від мереж
централізованого опалення (і не
отримання ним теплової енергії),
оскільки воно повинно відбуватися за
технічної можливості такого
відключення, яка визначається
затвердженою органом місцевого
самоврядування відповідно до Закону
України "Про теплопостачання" схемою
теплопостачання, за умови забезпечення
безперебійної роботи інженерного
обладнання будинку та вжиття заходів
щодо дотримання в суміжних приміщеннях
вимог будівельних норм і правил з
питань проектування житлових будинків,
опалення, вентиляції, кондиціонування,
будівельної теплотехніки; державних
будівельних норм з питань складу,
порядку розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва, а також норм
проектування реконструкції та
капітального ремонту в частині
опалення.

Доказів дотримання вказаних норм та
правил відключення від мереж
централізованого опалення
відповідачем не надано. А тому, у
відповідача не виникло право на
передбачене пунктом 27 договорів 1 та 2
одностороннє розірвання договору.

Підстави для зміни або розірвання
договору передбачені ст. 651 Цивільного
кодексу України. Відповідачем не
доведено, що договір був розірваний за
згодою сторін або за рішенням суду.

Враховуючи, що місцевим господарським
судом не враховані зазначені норми
матеріального права, що призвело до
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи; висновки
місцевого господарського суду, що
відповідач не є споживачем теплової
енергії відповідно до укладеного
договору, не можуть вважатися
законними та обґрунтованими, а тому
прийняте ним рішення відповідно ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України підлягає скасуванню.

Приймаючи нове рішення, апеляційний
господарський суд виходить з
наступного.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що
31.05.2013р. між ним (новим кредитором) та
ТОВ "Токмак теплоенергія" (первісним
кредитором) укладено договір про
відступлення права вимоги, відповідно
до якого первісний кредитор передає
новому кредитору, а новий кредитор
приймає право вимоги, що належить
первісному кредитору, і стає
кредитором за договорами "Про надання
послуги з централізованого опалення",
договорами "Про постачання теплової
енергії в гарячій воді", договорами "Про
закупівлю послуг з постачання теплової
енергії за державні кошти" (основні
договори), укладеними між первісним
кредитором та фізичними особами,
приватними підприємцями, юридичними
особами, які є споживачами теплової
енергії (далі - боржники). За цим
договором новий кредитор одержує право
(замість первісного кредитора)
вимагати від боржників належного
виконання всіх зобов'язань за
основними договорами (п.1.2 договору).
Відповідно до п. 1.3. Договору, крім
передачі прав вимоги оплати за спожиту
теплову енергію за основними
договорами, зазначеними в п. 1.1.
договору, до нового кредитора
переходять права вимоги стягнення всіх
штрафних санкцій, інфляційних втрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржниками
своїх зобов'язань за основними
договорами. Передача прав на вимогу
оформлюється актом прийому-передачі,
який підписується обома сторонами
договору та є невід'ємною частиною
цього договору (п.1.4 договору).

31.05.2013 року між позивачем та ТОВ "Токмак
теплоенергія" підписано акт
прийому-передачі дебіторської
заборгованості на загальну суму 9367527,28
грн.

Відповідно до додатку №2 до договору
про відступлення права вимоги від
31.05.2013 року, до КП "Токмак теплоенергія"
перейшло право вимоги, зокрема, до ТОВ
"УК ДГД ГРУП" у розмірі 55903,61 грн.

За актом прийому-передачі від 31.05.2013
року новий кредитор прийняв від
первісного кредитора документи, які
підтверджують право вимоги до ТОВ "УК
ДГД ГРУП" за договором №92 про
постачання теплової енергії в гарячій
воді від 01.01.2010 року. 11.06.2013 року ТОВ "УК
ДГД ГРУП" було повідомлено про
відступлення права вимоги в сумі 55903,61
грн.

В той же час, враховуючи клопотання та
пояснення позивача від 08.07.2014 року (вх.
№№0906/14884 та 0906/14884 від 09.07.2014 року), він
обґрунтовує свої вимоги про стягнення
заборгованості за період з 05.03.2011 року
по 30.04.2013 року, положеннями договору №92
про постачання теплової енергії в
гарячій воді від 01.11.2010 року. Однак,
доказів наявності у позивача права
вимоги за вказаним договором матеріали
справи не містять. А тому, вважати такі
вимоги позивача обґрунтованими
апеляційний господарський суд не може.

Колегія суддів не може вважати
доведеними позивачем обставини
припинення дії договору про постачання
теплової енергії в гарячій воді №92 від
01.01.2010 року, оскільки матеріали справи
не містять доказів досягнення
відповідної згоди між сторонами
(зокрема, щодо новації) або настання
відповідних передбачених законом
обставин (глава 50 Цивільного кодексу
України).

Враховуючи, що відповідно до позовної
заяви предметом судового розгляду у
даній справі є вимога позивача про
стягнення з ТОВ "УК ДГД ГРУП"
заборгованості за договором про
постачання теплової енергії в гарячій
воді №92 від 01.01.2010 року за період з
05.03.2011 року по 30.04.2013 року, то і вказані
позовні вимоги колегія суддів не може
визнати обґрунтованими враховуючи
наступне.

Відповідно до статті 275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається. Частиною 1 статті 276
Кодексу унормовано, що загальна
кількість енергії, що відпускається,
визначається за погодженням сторін.
Згідно з частиною 4 цієї ж статті строки
постачання енергії встановлюються
сторонами у договорі виходячи, як
правило, з необхідності забезпечення
її ритмічного та безперебійного
надходження абоненту.

Згідно з приписами статті 1 Закону
України "Про теплопостачання" теплова
енергія - товарна продукція, що
виробляється на об'єктах сфери
теплопостачання для опалення,
підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу. Статтею 19 цього ж
Закону унормовано, що діяльність у
сфері теплопостачання може
здійснюватись суб'єктами
господарської діяльності у сфері
теплопостачання всіх
організаційно-правових форм та форм
власності, зокрема, на основі договорів
оренди, підряду, концесії, лізингу та
інших договорів. Споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Відтак, до предмету доказування у даній
справі входить факт надання позивачем
послуг у сфері теплопостачання,
встановлення їх об'єму та вартості, а
також порядок їх оплати.

За приписами статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Як було встановлено судом раніше,
укладений між сторонами договір 1 не
містить даних, щодо того, опалення яких
саме приміщень відповідача мав
здійснювати позивач за його умовами, а
надані позивачем рахунки за своїм
змістом не свідчать, що вони стосуються
саме договору 1.

Пунктом 4 договору 1 передбачено, що
рішення про початок і закінчення
опалювального періоду приймає
Токмацький міськвиконком згідно з
пропозицією енергопостачальної
організації залежно від погодних умов
і встановлюється згідно зі стоянням
температури зовнішнього повітря
протягом 3 діб менше (більше) + 8С. Подача
теплової енергії на початку
опалювального періоду проводиться
після подання споживачем актів звірки
з бухгалтером енергопостачальної
організації для визначення
заборгованості за відпущене тепло і
повного її погашення. Акти звірки
повинні подаватися до 01 жовтня кожного
року (до початку опалювального періоду)
(п.5 договору 1).

Проте, в матеріалах справи відсутні
відповідні рішення Токмацького
міськвиконкому про початок і
закінчення опалювального періоду та
акти звірки.

Окрім того, позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
обставин підключення та відключення
теплопостачання у приміщення
відповідача у спірний опалювальний
період (не надано складені
уповноваженими особами відповідні
акти про підключення (відключення)
теплопостачання до приміщень
відповідача або будинку вцілому, тощо).
Тобто, позивачем не доведено обставини
надання послуг з постачання теплової
енергії за договором відповідачу у
спірний період.

Враховуючи, що звичайно опалювальний
період розпочинається у жовтні та
закінчується у квітні, колегія суддів
звертає увагу також на те, що позивачем
не надано жодних пояснень щодо підстав
нарахування заборгованості за послуги
з теплопостачання у червні 2012 року
(згідно розрахунку суми боргу).

Порядок оплати за надані послуги
визначено, зокрема, пунктом 14 договору
1, згідно якому споживач зобов'язаний
сплатити пред'явлений йому рахунок не
пізніше 5-ти днів після його отримання.

В той же час, позивачем надано лише
підписані сторонами рахунки за
березень та квітень 2011 року, які, як вже
зазначалося, за своїм змістом не
свідчать, що вони стосуються саме
договору 1.

Інші надані позивачем рахунки, окрім
того, не підписані ні позивачем, ні
відповідачем. Надані копії сторінок
журналу реєстрації вихідної
кореспонденції ТОВ "Токмак
теплоенергія" не є доказами фактичного
пред'явлення відповідачеві вказаних
рахунків на оплату. А відтак позивачем
не доведено, що строк сплати за такими
рахунками відповідно до умов договору
настав.

Апеляційний господарський суд також
звертає увагу, що наданий до позову
розрахунок суми збільшення розміру
боргу внаслідок інфляційних процесів
не враховує індексів інфляції з
від'ємним значенням.

Враховуючи викладене, апеляційний
господарський суд вважає, що позовні
вимоги та вимоги апеляційної скарги є
необґрунтованими, а отже не підлягають
задоволенню.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Токмак теплоенергія"
Токмацької міської ради залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 09.07.2014 року у
справі №908/1440/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову
Комунального підприємства "Токмак
теплоенергія" Токмацької міської ради
повністю.

Повний текст постанови складено 03.11.2014
року.

Головуючий суддя
Фоміна В. О.

Суддя
Крестьянінов О.О.

Суддя
Плахов О.В.