ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2014 р.
Справа № 922/3171/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя
Медуниця О.Є., суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Крайз О.І. (довіреність від
09.04.2014 року);

1-й відповідач - не з'явився,

2-й відповідач - Бойчун Н.Д. (довіреність
№1 від 05.08.2014 року),,

розглянувши апеляційну скаргу
позивача (вх.№3293Х/1-38) на рішення
господарського суду Харківської
області від 24.09.2014

за позовом ТОВ "Торгівельний Дім
"Агросвіт", м. Харків

до 1) ТОВ агропромислова асоціація
"Агросвіт", м. Харків

2) СФГ "Борислав", с. Старостинці

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Торгівельний Дім
"Агросвіт", звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
1)ТОВ агропромислова асоціація "Агро
світ", 2) СФГ "Борислав" про стягнення
солідарно штрафної неустойки 123 906,63
грн., нарахованої за несвоєчасне
виконання зобов'язання з поставки
товару.

22.09.2014 року позивач надав суду першої
інстанції заяву, в якій просив суд
прийняти відмову від позовних вимог до
1-го відповідача та припинити
провадження у справі в цій частині.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 24.09.2014 року по
справі №922/3171/14 (суддя Прохорова С.А.)
прийнято відмову позивача від позову
щодо ТОВ агропромислова асоціація
"Агросвіт". Провадження у справі
№922/3171/14 відносно ТОВ агропромислова
асоціація "Агросвіт" припинено на
підставі п.4 ст.80 ГПК України. В позові
до СФГ "Борислав" відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого
господарського суду не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
вказане рішення скасувати в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
щодо стягнення з другого відповідача
штрафної неустойки в розмірі 123906,63 грн.

Другий відповідач надав відзив на
апеляційну скаргу, в якому заперечує
проти доводів апеляційної скарги,
зазначає про те, що укладений договір
поставки не має юридичної сили; крім
того, позивач в односторонньому
порядку відмовився від поставки
продукції, а тому відсутні підстави
щодо сплати штрафних санкцій. Просить
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, а апеляційну скаргу позивача -
без задоволення.

1-й відповідач в судове засідання 05.11.2014
року не з'явився, про причини неявки суд
не повідомив, хоча належним чином
повідомлявся про час та місце судового
засідання, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Враховуючи, що 1-й відповідач
належним чином повідомлений про час та
місце судового засідання, колегія
суддів вважає можливим розглядати
справу за його відсутності за наявними
в ній матеріалами, відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши в судовому засіданні
представника позивача та 2-го
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Позивач, обгрунтовуючи свої позовні
вимоги, посилається на те, що 18.11.2013 року
між ним (як покупцем) та другим
відповідачем (постачальником) було
укладено договір поставки №18111У.

За умовами договору другий відповідач
(далі відповідач - 2) зобов'язався
поставити позивачу сою в кількості 320
тон, загальною вартістю 1264000 грн.

Якість товару була визначена
сторонами в пункті 2.1. договору .

Строк поставки загальної кількості
товару встановлено сторонами до 03.12.2013
року. Строк дії договору - до 31 грудня
2013 року, але в будь-якому випадку до
моменту його повного виконання (пункт
10.1).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що
поставка продукції здійснюється
окремими партіями на умовах
самовивозу автотранспортом покупця, та
за його рахунок.

Оплата товару проводиться окремими
платежами за кожну партію в
національній валюті України в день
поставки партії товару ( пункт 5.1
договору).

Таким чином, позивач (повинен був)
здійснювати оплату одночасно з вивозом
товару.

Позивач також вказує, що 22 листопада 2013
року він сплатив відповідачу - 2 790000
грн. (а.с. 20), а відповідачем- 2 частково
поставлено товар в розмірі 40,690 тон на
суму 160725,50 грн.

Однак, у зв'язку із неналежною якістю
товару його було повернено позивачем
другому відповідачу за накладною від
03.12.2013 року № 03/12-2.

Постачальником в свою чергу було
повернено позивачу грошові кошти в
сумі 790000 грн., що були сплачені ним за
договором поставки № 18111У від 18.11.2013
року.

Позивач посилається на порушення
другим відповідачем умов договору
поставки, оскільки «до цього часу» ним
не здійснено поставки сої позивачу за
вказаним договором.

Посилаючись на пункт 8.3. договору
поставки, яким передбачено, що у
випадку несвоєчасної поставки товару,
постачальник сплачує покупцеві
неустойку в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який вона нараховувалася, від
загальної вартості непоставленої
партії товару за кожен день
прострочення, до моменту фактичного
виконання Постачальником свого
зобов'язання за цим договором, позивач
нарахував неустойку на суму 123906,63 грн.
за період з 04.12.2013 р. по 21.07.2014 р.

Позивач також вказує, що 18 червня 2014
року між ним та першим відповідачем
укладено договір поруки, згідно якого
ТОВ агропромислова асоціація
«Агросвіт» поручилося за виконання СФГ
«Борислав» ( Відповідач - 2) зобов'язань
за договором поставки № 18111У від 18.11.2013
р.

10.07.2014 року позивачем пред'явлено
поручителю вимогу щодо виконання
зобов'язання СФГ «Борислав», але
поручителем не було здійснено
будь-яких дій, передбачених договором
поруки.

Позивач просив суд стягнути з обох
позивачів солідарно штрафну неустойку
в сумі 123906,63 грн.

Позивачем в судовому засіданні 24.09.2014
року подано заяву про відмову від
позовних вимог до першого відповідача -
ТОВ Агропромислової асоціації
«Агросвіт», провадження в цій частині
позивач просив припинити.

Відповідач-2 із позовними вимогами не
згоден.

В судовому засіданні його представник
пояснив, що відмова позивача від
поставленої партії продукції
відбулася не з причини неякісності
товару (сої), а тому що позивача не
влаштували ціни на ринку продажу сої.
На усну просьбу позивача відповідач-2
погодився прийняти назад вже продану
партію сої.

04.12.2013 року, вже після сплинення терміну
поставки за договором, позивач листом
№ 512 від 04.12.2013 року просив відповідача -
2 повернути йому «поперед- ню оплату» за
сою в сумі 790000 грн., що були
перераховані СФГ»Борислав» на
підставі договору № 18111У від 18.11.2013 р.

Останній погодився на пропозицію
позивача і платіжними дорученнями
№193_С5018/60 від 05.12.2013 р.;№198_СА037/87 від
10.12.2013 р.; №20З_СD030/97 здійснив повернення
коштів в повній сумі (а.с.46-48).

Представник відповідача-2 також
пояснив, що на цьому вони вважали, що
договірні відносини на цьому
припинилися за ініціативою позивача,
який більше не звертався із
пропозиціями поставки і ніяких вимог
не пред'являв.

Аналогічні пояснення містяться у
відзиві на позовну заяву від 27.08.2014 р.

У вказаному відзиві СФГ «Борислав»
також посилається на те, що наданий
позивачем екземпляр договору є
електронним документом, на якому
відсутній електронний цифровий підпис
відповідача-2, тому цей договір є
неукладеним.

Судова колегія приймає до уваги
наступне.

До матеріалів справи додано копію
договору поставки №18111У від 18
листопада 2013 року, на якому маються
відбитки печаток обох сторін договору
та підписи їх керівників.

На аркуші справи 15 мається видаткова
накладна №РН-0000022 від 26 листопада 2013
року, підписана керівником
відповідача-2 та завірена печаткою
підприємства.

Судова колегія звертає увагу, що
вказаний документ оформлений другим
відповідачем, містить посилання на
договір поставки № 18111У від 18 листопада
2013 року.

Інші документи, що додані до матеріалів
справи (виписка з банківського рахунку
та накладна про повернення товару, лист
позивача №512 від 04.12.2013 р. (а.с.20;16;45)
також містять вказівку на цей договір.

Отже, обидві сторони виконали дії, що
були передбачені в договорі :
відповідач-2 поставив товар на підставі
договору № 18111У, а позивач прийняв його
та оплатив також із посиланням на цей
договір.

Виконання договору сторонами не дає
підстав вважати цей договір
неукладеним. Вказана обставина також
виключає можливість застосування до
спірних правовідносин частини 8 статті
181 ГК України, відповідно до приписів
якої визначення договору як
неукладеного (такого, що не відбувся),
може мати місце на стадії укладання
господарського договору, у разі якщо
сторони не досягли згоди з усіх
істотних його умов, а не за наслідками
виконання договору сторонами
(Постанова Судової палати у
господарських справах Верховного Суду
України від 10 лютого 2009 р.)

Пунктом 10.10. договору №18111У від 18.11.2013
року передбачено, що договір може бути
укладений сторонами шляхом обміну між
ними копіями за допомогою факсу та/або
електронної пошти. Договір підписаний
таким чином вважається укладеним та
дійсним з дати, вказаної на
факсимільній/електронній копії до
моменту обміну сторонами оригіналами
договорів.

Наданий суду електронний примірник
договору поставки містить всі істотні
умови, з боку відповідача підписаний
Полумисним С.В., який згідно із
преамбулою договору поставки є
директором ТОВ «Торгівельний дім
«Агросвіт» та діє від імені останнього
на підставі Статуту.

На виконання умов договору кожна із
сторін здійснила дії, зокрема,
відповідач поставив, а позивач прийняв
товар, про що свідчить видаткова
накладна №РН-0000022 від 26.11.2013 року, в якій
міститься посилання саме на договір
поставки №189111У, підписана
представниками сторін.

Крім того, сторонами підписана
накладна на повернення постачальнику
товару №03/12-2 від 03.12.2013 року, яка також
містить посилання саме на договір
№18111У від 18.11.2013 року.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Пункт 8.3. договору поставки
передбачено, що у випадку несвоєчасної
поставки товару, постачальник сплачує
покупцеві неустойку в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який вона
нараховувалася, від загальної вартості
непоставленої партії товару за кожен
день прострочення, до моменту
фактичного виконання Постачальником
свого зобов'язання за цим договором.

Отже, передбачена вище
відповідальність може наставати лише у
разі порушення другим відповідачем
своїх зобов'язань з поставки товару.

Договір передбачав тільки один,
кінцевий строк поставки - 03.12.2013 року
(пункт 4.3.договору).

Певні строки окремих поставок не
визначені в договорі.

Звертає на себе увагу та обставина, що
договір укладений 18.11.2013 року,
передбачав кінцеву поставку вже 03.12.2013
року, позивач повинен був своїм
автотранспортом вивозити товар від
відповідача-2 та здійснювати одразу ж,
в цей день оплату.

Отже, договір №18111У має ознаки
договору купівлі-продажу і, тому
активні дії для досягнення мети -
продажу (поставки) товару має
здійснювати насамперед покупець -
позивач.

Крім того, позивач звернувся до
відповідача-2 із листом № 512 про
повернення йому придбаного товару
04.12.2013 року, тобто на наступний день
після сплинення кінцевого строку
поставки товару, визначеного в
договорі. Інших, нових строків сторони
не визначали, змін до договору не
вносили.

Термін дії договору сплинув 31.12.2013 р.

За таких обставин, відсутні підстави
говорити про прострочення
відповідачем-2 поставки, а також про
застосування відповідальності до
другого відповідача на підставі
п.8.3.договору №18111У.

Доводи апелянта про те, що товар було
повернено у зв'язку із неналежною
якістю не відповідає дійсності та не
підтверджується будь-якими доказами.

Разом із тим договір №18111У регулював
відносини сторін і щодо визначення
якості товару, що поставляється ( п.п.
1.1;4.4;4.8;4.9 ).

Позивач безпідставно також
посилається на те, що поставка товару
мала б відбуватися і після 03.12.2013 року і
навіть після 31.12.2013 року, оскільки в п.
10.1 вказано, що договір діє до 31.12.2013 р.,
але до моменту його повного виконання.

Такі твердження є безпідставними,
оскільки за наявності визначення
кінцевого строку поставки товару,
строку дії договору, відсутності його
пролонгації (внесення змін до договору)
положення про дію договору до повного
виконання могло бути виконано лише за
наявності виконання лише однією
стороною свого обов'язку та
необхідності здійснити відповідні дії
(наприклад оплатити товар) іншою
стороною.

За таких обставин, враховуючи, що після
повернення сторонами договору один
одному товару і грошей, сплинення
строку поставки і строку дії договору,
відсутності домовленостей про
продовження строку його дії - у сторін
не виникло будь-яких зобов'язань із
договору поставки та він припинився у
зв'язку із закінченням терміну дії.

Відповідно до статті 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі відмовитися від позову.

Позивачем в судовому засіданні 24.09.2014
року, тобто до прийняття рішення по
справі, подано заяву про відмову від
позовних вимог до першого відповідача -
ТОВ Агропромислової асоціації
«Агросвіт».

Згідно п.4 ст.80 ГПК України,
господарський суд припиняє
провадження по справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Відповідно до п.4.6 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадках відмови
позивача від позову господарському
суду слід керуватися ч.6 ст.22 ГПК
України, тобто перевіряти, чи не
суперечить ця відмова законодавству та
чи не порушує вона інтереси інших осіб.

Враховуючи, що заява про відмову від
позову подана позивачем до прийняття
рішення по справі по справі, підписана
повноважним представником
відповідача, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що заява не
суперечить діючому законодавству та не
порушує права та інтереси інших осіб, а
тому наявні підстави для прийняття
відмови та припинення провадження по
справі відносно першого відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків господарського
суду Харківської області.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Харківської
області від 24.09.2014 року у справі №
922/3171/14 прийняте при належному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи та у відповідності до норм
матеріального і процесуального права і
підстави для його скасування відсутні,
в зв'язку з чим, апеляційна скарга
позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 24.09.2014 року у
справі №922/3171/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови по справі №
922/3171/14 підписано 10.11.2014 року

Головуючий суддя
Сіверін В.І.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Терещенко О.І.