КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р. Справа№ 910/20519/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Доманської М.Л.

Пантелієнка В.О.

за участі представників сторін:

апелянта - ОСОБА_2, ОСОБА_3 довір б/н від
13.10.2014р.

ОСОБА_4 (особисто) - паспорт серії НОМЕР_2
виданий Шевченківським

РУ ГУ МВС України в місті Києві 24.03.2000р.

ОСОБА_5 (особисто) - паспот серії НОМЕР_3
виданий ТУМ-2

Шевченківського РУ ГУ МВС України в
місті Києві від 13.06.2006р.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4

на постанову господарського
суду міста Києва від 13.01.2014р.

у справі №910/20519/13 (суддя
Мандичев Д.В.)

за заявою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5

до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду міста
Києва від 13.01.2014р. у справі №910/20519/13
визнано банкрутом фізичну особу -
підприємця ОСОБА_5 (01030, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) (далі -
ОСОБА_5), відкрито ліквідаційну
процедуру, призначено ліквідатором
арбітражного керуючого Агафонова
Олега Юрійовича (свідоцтво про право
здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора)
НОМЕР_4 від 08.08.2013р.), інше.

ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4) звернулась до
Київського апеляційного
господарського суду, подавши
апеляційну скаргу, в якій просила
скасувати постанову господарського
суду міста Києва від 13.01.2014р. у справі
№910/20519/13. Наводячи підстави, з яких
порушено питання про перегляд
постанови, посилалась на порушення
норм матеріального та процесуального
права, зазначаючи про неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, що судом не були перевірені
обставини щодо пов'язаності виникнення
боргів ОСОБА_5 із підприємницькою
діяльністю та моменту набуття статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
вказано на те, що ОСОБА_5 не здійснювала
підприємницької діяльності, що
договори про надання
невідновлювальної кредитної лінії
№40.29-34/533 від 18.12.2006р., №40.29-48/174 від
28.04.2007р. були укладені між АКБ
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 як фізичною
особою, тоді як остання набула статусу
фізичної особи-підприємця 08.05.2007р. -
зобов'язання, які виникли за вказаними
договорами є особистими зобов'язаннями
ОСОБА_5 В подальшому подано письмові
пояснення до апеляційної скарги,
письмові пояснення до інформації,
наданої в ході судового засідання тощо,
в яких викладено доводи та міркування в
підтвердження викладених обставин та
необґрунтованості оскарженого
судового рішення.

Апеляційну скаргу було прийнято до
розгляду ухвалою Київського
апеляційного господарського суду
(колегія суддів у складі: Верховець А.А.
- головуючий суддя, судді Остапенко О.М.,
Доманська М.Л.) від 21.08.2014р., якою розгляд
скарги призначено на 14.10.2014р.
Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014р. у
зв'язку з перебуванням судді Остапенка
О.М. у відпустці, для розгляду
апеляційної скарги сформовано колегію
суддів у складі головуючого судді
Верховця А.А., суддів Доманської М.Л.,
Шипка В.В. В судовому засіданні 14.10.2014р.
оголошувалась перерва до 28.10.2014р.
Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 28.10.2014р. у
зв'язку з перебуванням судді Шипка В.В.
у відпустці, для розгляду апеляційної
скарги сформовано колегію суддів у
складі головуючого судді Верховця А.А.,
суддів Доманської М.Л., Пантелієнка В.О.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши усні пояснення та репліки
(представників) сторін, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
господарського суду міста Києва від
13.01.2014р. у справі №910/20519/13 підлягає
залишенню без змін, зважаючи на
наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, у
жовтні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_5 (свідоцтво
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_5 від
08.05.2007р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
звернулась до господарського суду
міста Києва з заявою про порушення
справи про банкрутство. За твердженням
заявника, наявною є непогашена
кредиторська заборгованість у сумі
6459850,31 грн., а саме: 610280,15грн. - перед
ОСОБА_8, 5849570,16 грн. - перед ПАТ
"Укрсоцбанк". На підтвердження було
подано копії рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 28.02.2013р. у
справі №32610/30124/2012, постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№37253971 від 01.04.2013р., рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 15.10.2012р. у справі №2610/19898/2012,
постанови про відкриття виконавчого
провадження ВП №35549881 від 07.12.2012р.,
рішення апеляційного суду м. Києва від
11.10.2012р. у справі №22-13298, постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№35229188 від 16.11.2012р., договору про надання
не відновлюваної кредитної лінії
№40.29-24/533 від 18.12.2006р., договору про
надання не відновлюваної кредитної
лінії №40.29-48/174 від 28.04.2007р., договору
купівлі-продажу від 20.09.2007р., іпотечного
договору №013/527-І від 20.09.2007р.,
іпотечного договору №02-10/3713 від
18.12.2006р., договору кредиту №701 від
23.05.2006р., договору застави майна №04/З-953
від 23.05.2006р., рішення Шевченківського
районного суду м. Києва у справі
№761/5081/13-ц, постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП №38961966 від
19.07.2013р.

Так, 15.10.2012р. Шевченківським районним
судом міста Києва було прийнято
рішення у справі №2610/19898/2012 щодо
стягнення з боржника на користь ОСОБА_8
429380,44 грн., 03.12.2012р. Шевченківським
районним судом міста Києва видано
виконавчий лист №2610/19898/2012 від 03.12.2012р.,
07.12.2012 року головним державним
виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у
м. Києві було прийнято постанову про
відкриття виконавчого провадження
№35549881.

28.02.2013р. Шевченківським районним судом
міста Києва було прийнято рішення у
справі №2610/30124/2012 щодо стягнення з
боржника на користь ОСОБА_8 59897,55 грн.,
судовий збір в розмірі 598,97 грн., а
всього: 60496,52 грн., 22.03.2013р.
Шевченківським районним судом міста
Києва видано виконавчий лист
№2610/30124/2012, 01.04.2013р. головним державним
виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у
м. Києві було прийнято постанову про
відкриття виконавчого провадження
№372539971.

11.10.2012р. колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду м.
Києва, розглянувши апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Шевченківського
районного суду міста Києва у справі за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_3,
прийняла постанову, якою рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 25.07.2012р. в частині вирішення
позовних вимог про стягнення
інфляційних витрат скасовано, в зв'язку
з чим загальний розмір суми боргу,
вимоги про стягнення якою було
задоволено склала 121002,16 грн. Після
набрання чинності вищезазначеного
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва, судом видано
виконавчий лист №2610/12354/2012 від 02.11.2012р.,
на підставі якого 16.11.2012р. головним
державним виконавцем ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві прийнято
постанову про відкриття виконавчого
провадження №35229188.

У поданій заяві про порушення справи
про банкрутство боржник стверджував,
що оплата по вищенаведеним рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва останнім не здійснена у зв'язку з
відсутністю коштів.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 29.10.2013р. у справі №910/20519/13
заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
було прийнято до розгляду, підготовче
засідання призначено на 11.11.2013р.,
ухвалою від 11.11.2013р. порушено
провадження у справі про банкрутство
та призначено розгляд справи у
судовому засіданні 13.01.2014р., відповідно
і 13.01.2014р. прийнято постанову про
визнання боржника банкрутом, яка у
даному випадку є предметом
апеляційного оскарження.

Як вбачається зі змісту мотивувальної
частини оскарженої постанови, суд
першої інстанції виходив з
встановлення того, що у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 наявний борг у
розмірі 5592775,26 грн., який виник за
неналежне виконання умов договору про
надання не відновлювальної кредитної
лінії №40.29-34/533 від 18.12.2006р. та договору
про надання не відновлювальної
кредитної лінії №40.29-48/174 від 28.04.2007р.,
укладених між АКБ "Укрсоцбанк" та ФОП
ОСОБА_5, загальна заборгованість за
якими фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
складає 6459850,31 грн.

У процесі перегляду справи судом
апеляційної інстанції в судовому
засіданні заслухано пояснення ОСОБА_5,
яка повідомила, що за вказаними вище
договорами про надання не
відновлювальної кредитної лінії АКБ
"Укрсоцбанк" під заставу одного
нерухомого майна було надано два
кредити - ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що було
обумовлено тим, що на той час у
відділенні банку був встановлений
ліміт надання коштів одній людині, -
перша отримала повну суму кредиту,
остання - залишок суми, загальний
розмір якої був визначений АКБ
"Укрсоцбанк" виходячи із заставної
вартості нерухомого майна, майнові
права на який передано в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договорам перед банком. Як зазначали
сторони, між групою громадян (ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_8 та інші
фізичні особи) виникли
фінансово-майнові зобов'язання як між
ними самими, так і ними і АКБ
"Укрсоцбанк" щодо будівництва
(забудови) території земельних ділянок,
які належали ОСОБА_3 та ОСОБА_5, на
зазначені цілі були отримані, у тому
числі й кредитні кошти за вказаними
вище договорами про надання не
відновлювальної кредитної лінії
№40.29-34/533 від 18.12.2006р., №40.29-48/174 від
28.04.2007р., та за якими за попередньою
згодою отримані в касі АКБ "Укрсоцбанк"
кошти ОСОБА_4 на місці передала ОСОБА_3
та ОСОБА_5, які були використані
останніми на власний розсуд, в тому
числі на фінансування зазначеного
рієлтерського проекту, відповідні
обставини були визнані та не
заперечувались як ОСОБА_5 (банкрутом),
так ОСОБА_3, ОСОБА_4 (апелянт) та іншими
учасниками у справі.

Згідно умов договору про надання не
відновлювальної кредитної лінії
№40.29-34/533 від 18.12.2006р., укладеного між АКБ
"Укрсоцбанк" та ОСОБА_5, надання кредиту
здійснюється (здійснювалось) окремими
частинами у межах максимального ліміту
заборгованості до 396000 долларів США,
згідно умов договору про надання не
відновлювальної кредитної лінії
№40.29-48/174 від 28.04.2007р., укладеного між АКБ
"Укрсоцбанк" та ОСОБА_4, надання кредиту
здійснюється (здійснювалось) окремими
частинами у межах максимального ліміту
заборгованості до 115000 долларів США. В
забезпечення виконання вказаних вище
договорів було укладено іпотечні
договори №02-10/3713 від 18.12.2006р., №013/200-І
від 28.04.2007р., згідно яких було передано в
іпотеку банку дачний будинок №26
загальною площею 456,1 кв.м та земельну
ділянку загальною площею 0,0797 га
кадастровий номер :78:371:0003, право
власності на які відповідно належить
ОСОБА_3 та ОСОБА_5

В судовому засіданні 28.10.2014р. на
уточнююче запитання щодо визнання
сторонами у справі зобов'язань за
кредитними договорами перед АКБ
"Укрсоцбанк" сплати суми боргу, останні
були визнані, ОСОБА_3 повідомлено, що
відповідний обов'язок «технічно»
покладений на ОСОБА_5, ОСОБА_4 та він є
майновим поручителем за вказаними
договорами.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
іпотеку» майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки, у разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням. З тим, в судовому
засіданні наголошено на тому, що всі
дії були здійснені за попередньою
згодою, що і будь-яких ознак порушення
законних прав та інтересів учасників
провадження у справі з боку ОСОБА_5 не
вбачається.

Відповідно до ст. 4-1 Господарського
процсеуального кодексу України,
провадження у справах про банкрутство
здійснюється у порядку, передбаченому
цим кодексом, з урахуванням вимог
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі - Закон).
Статтею 2 Закону встановлено, що
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процсеуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України. Згідно
ст. 9 Закону справи про банкрутство
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців розглядаються
господарським судом за правилами,
передбаченими Господарським
процсеуальним кодексом України, з
урахуванням особливостей, визначених
цим Законом.

Загальні положення про банкрутство
фізичної особи - підприємця
встановлено ст. 90 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
відповідно до якої правила,
передбачені цією статтею,
застосовуються до відносин, пов'язаних
з визнанням фізичної особи - підприємця
банкрутом. Підставою для визнання
фізичної особи - підприємця банкрутом є
його нездатність задовольнити вимоги
кредиторів за грошовими зобов'язаннями
та/або виконати обов'язок із сплати
обов'язкових платежів. Заява про
порушення справи про банкрутство
фізичної особи - підприємця може бути
подана в господарський суд фізичною
особою - підприємцем, який є боржником,
або його кредиторами.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону
боржник - суб'єкт підприємницької
діяльності (юридична особа або фізична
особа - підприємець), неспроможний
виконати протягом трьох місяців свої
грошові зобов'язання після настання
встановленого строку їх виконання, які
підтверджені судовим рішенням, що
набрало законної сили, та постановою
про відкриття виконавчого провадження,
якщо інше не передбачено цим Законом.
Фізична особа - підприємець є боржником
лише за зобов'язаннями, які виникли у
неї у зв'язку зі здійсненням
підприємницької діяльності.

Згідно з абз. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
неплатоспроможність - неспроможність
суб'єкта підприємницької діяльності
виконати після настання встановленого
строку грошові зобов'язання перед
кредиторами не інакше, як через
відновлення його платоспроможності.

Відповідно до ч.1 ст. 52 Цивільного
кодексу України фізична особа -
підприємець відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення.

Статтею 53 Цивільного кодексу України
передбачено, що фізична особа, яка не
спроможна задовольнити вимоги
кредиторів, пов'язані із здійсненням
нею підприємницької діяльності, може
бути визнана банкрутом у порядку,
встановленому законом.

Отже, кредиторська заборгованість до
боржника у справі про банкрутство,
порушеної за ст. 90 - 92 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
може ґрунтуватись лише на
заборгованості, пов'язаній із
здійсненням саме підприємницької
діяльності.

Відхиляючи доводи апелянта щодо
нездійснення банкрутом господарської
діяльності та набуття статусу суб'єкта
підприємницької діяльності 08.05.2007р., зі
спливом певного строку від дати
укладення договорів не
відновлювальної кредитної лінії
№40.29-34/533 від 18.12.2006р. та №40.29-48/174 від
28.04.2007р., колегія суддів вбачає
необхідним зазначити про наступне.

Згідно ст. 42 Конституції України кожен
має право на підприємницьку
діяльність, що не заборонена законом.
Відповідно до ст. 50 Цивільного кодексу
України право на здійснення
підприємницької діяльності, яку не
заборонено законом, має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.
Обмеження права фізичної особи на
здійснення підприємницької діяльності
встановлюються Конституцією України
та законом. Якщо особа розпочала
підприємницьку діяльність без
державної реєстрації, уклавши
відповідні договори, вона не має права
оспорювати ці договори на тій підставі,
що вона не є підприємцем. Статтею 42
Господарського кодексу України
встановлює, що підприємницькою
діяльністю є самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Приймаючи до уваги визнані сторонами
обставини, очевидним є здійснення
ОСОБА_3, ОСОБА_5, у тому числі за взаємною
згодою, активної підприємницької
діяльності із значними обсягами
господарських операцій, у тому числі до
моменту державної реєстрації
останньої як суб'єкта підприємницької
діяльності, що полягали як в залученні
запозичених грошових коштів, так і в
будівництві з метою подальшого
розпорядження об'єктами нерухомого
майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 90 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
від 14.05.1992р. в редакції від 22.12.2011р.
(надалі - Закон) заява про порушення
справи про банкрутство фізичної особи -
підприємця може бути подана до
господарського суду фізичною особою -
підприємцем, який є боржником, або його
кредиторами.

Кредитор - юридична або фізична особа, а
також органи державної податкової
служби та інші державні органи, які
мають підтверджені у встановленому
порядку документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника (абз. 7
ст. 1 Закону).

При цьому, грошове зобов'язання -
грошове зобов'язання - зобов'язання
боржника сплатити кредитору певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового правочину
(договору) та на інших підставах,
передбачених законодавством України.
До грошових зобов'язань відносяться
також зобов'язання щодо сплати
податків, зборів (обов'язкових
платежів), страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування;
зобов'язання, що виникають внаслідок
неможливості виконання зобов'язань за
договорами зберігання, підряду, найму
(оренди), ренти тощо та які мають бути
виражені у грошових одиницях (абз. 4 ст. 1
Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 90 Закону підставою
для визнання фізичної особи -
підприємця банкрутом є його
нездатність задовольнити вимоги
кредиторів за грошовими зобов'язаннями
та/або виконати обов'язок із сплати
обов'язкових платежів.

Так, згідно наданого заявником
переліку майна боржника, балансова
вартість якого становить 5139709,00 грн. не
достатньо для проведення розрахунків з
вищенаведеними кредиторми. Інших
доказів наявності у фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5 грошових коштів або
ж інших активів, вартості яких
достатньо для проведення розрахунків з
кредиторами, суду не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону У
випадках, передбачених цим Законом,
господарський суд у судовому засіданні
за участю сторін приймає постанову про
визнання боржника банкрутом і
відкриває ліквідаційну процедуру
строком на дванадцять місяців. Банкрут
- боржник, неспроможність якого
виконати свої грошові зобов'язання
встановлена господарським судом.

Згідно з ч. 2 ст. 91 Закону за заявою
фізичної особи - підприємця
господарський суд може відкласти
розгляд справи про банкрутство не
більше ніж на два місяці для проведення
фізичною особою - підприємцем
розрахунків з кредиторами чи укладення
мирової угоди.

Норми ч. 4 ст. 91 Закону передбачають, що
якщо у встановлений ч. 2 цієї статті
строк фізичною особою - підприємцем не
подано доказів задоволення вимог
кредиторів і в зазначений строк не
укладено мирової угоди, господарський
суд визнає фізичну особу - підприємця
банкрутом і відкриває ліквідаційну
процедуру.

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5
08.11.2013р. було заявлено в суді першої
інстанції клопотання в порядку ч. 2 ст. 91
Закону про відкладення розгляду справи
у судовому засіданні на два місяці для
проведення останньою розрахунків з
кредиторами чи укладення мирової
угоди, яке судом було задоволено та
ухвалою про порушення справи про
банкрутство відкладено розгляд справи
у судовому засіданні на два місяці.
Станом на 13.01.2014р. фізична особа -
підприємець ОСОБА_5 не подала до
місцевого господарського суду план
погашення боргів або ж докази
задоволення вимог кредиторів чи
укладення з ними мирової угоди, у
зв'язку з чим у суду були всі підстави
для визнання її банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури відповідно до
ст. 90, 91 Закону.

Оскільки ст. 90, 91 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
які регулюють провадження у справі про
банкрутство фізичної особи -
підприємця, не передбачена процедура
розпорядження майном, у суду є підстави
для визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури.

Згідно ч. 6 ст. 91 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" у
постанові про визнання фізичної особи -
підприємця банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури господарський
суд призначає ліквідатора банкрута у
порядку, встановленому цим Законом для
призначення розпорядника майна.

Приписами ст. 114 Закону встановлено, що
кандидатура арбітражного керуючого
для виконання повноважень ліквідатора
банкрута визначається судом
самостійно із застосуванням
автоматизованої системи з числа осіб,
внесених до Єдиного реєстру
арбітражних керуючих (розпорядників
майна, керуючих санацією, ліквідаторів)
України. Під час прийняття заяви про
порушення справи про банкрутство суд в
ухвалі зобов'язує визначеного
автоматизованою системою арбітражного
керуючого надати заяву на участь у
даній справі та, у разі неотримання
судом від нього такої заяви, ліквідатор
банкрута призначається судом без
застосування автоматизованої системи
з числа осіб, внесених до Єдиного
реєстру арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів) України.

Автоматизованою системою з відбору
кандидатів на призначення
арбітражного керуючого у справах про
банкрутство було визначено
кандидатуру арбітражного керуючого
Агафонова Олега Юрійовича для
призначення ліквідатором фізичної
особи - підприємця ОСОБА_5, згода якого
на участь у справі надійшла до
господарського суду міста Києва
06.11.2013р.

Згідно ст. 103-104 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є: 1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи; 2)
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими; 3) невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для
скасування або зміни рішення лише за
умови, якщо це порушення призвело до
прийняття неправильного рішення.

Всебічно, повно і об'єктивно
розглянувши в судовому процесі всі
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, оцінивши докази за
своїм внутрішнім переконанням, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги та перевіряння законності та
обґрунтованості постанови місцевого
господарського суду у повному обсязі,
повторно розглянувши справу, колегія
суддів суду апеляційної інстанції не
вбачає наявність підстав задоволення
апеляційної скарги, скасування або
зміни постанови господарського суду
міста Києва від 13.01.2014р. у справі
№910/20519/13.

Керуючись ст. 99, 101-106 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити
без задоволення.

2. Постанову господарського суду міста
Києва від 13.01.2014р. у справі №910/20519/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили

Повний текст постанови складено
30.10.2014р.

Головуючий суддя
А.А. Верховець

Судді
М.Л. Доманська

В.О. Пантелієнко