КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2014 р. Справа№ 910/27/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Тищенко О.В.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
05.11.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
державного підприємства «Українські
спеціальні системи» на рішення
господарського суду міста Києва від
11.03.2014 (повне рішення складено 17.03.2014)

у справі №910/27/14 (суддя Паламар П.І.)

за позовом державного підприємства
«Українські спеціальні системи»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Метл»

про визнання угод недійсними,
стягнення безпідставно набутих коштів,
ціна позову 472 816,67 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.03.2014 у справі №910/27/14
відмовлено повністю у задоволенні
позову державного підприємства
«Українські спеціальні системи» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Метл» про
визнання недійсною додаткову угоду №1
від 17.12.2010 до угоди про виконання
науково-дослідних робіт №12.255/10/ДК від
01.12.2010 повністю, угоду про виконання
науково-дослідних робіт №12.255/10/ДК від
01.12.2010 частково - в частині умов п.3.1
«крім того ПДВ - 472 816,67 грн., що разом
складає 2 836 900,00 грн.» та додатку №5
Калькуляція кошторисної вартості
робіт, якими розраховано «податок на
додану вартість» та «договірна ціна
разом з ПДВ» та стягнення 472 816,67 грн.
безпідставно набутих коштів.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, державне підприємство
«Українські спеціальні системи»
звернулося до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити
повністю. В своїх доводах позивач
посилався на те, що рішення суду першої
інстанції прийняте із неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, неправильним застосуванням
норм матеріального права, та висновки
суду є такими, що не відповідають
обставинам справи.

Ухвалою від 23.05.2014 Київським
апеляційним господарським судом у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І.,
Федорчук Р.В. прийнято до провадження
вказану вище апеляційну скаргу та
призначено розгляд справи №910/27/14 у
судовому засіданні за участю
повноважних представників сторін.

Ухвалою від 20.08.2014 Київським
апеляційним господарським судом було
зупинено провадження у справі №910/27/14 у
зв'язку з направленням матеріалів
справи до прокуратури міста Києва в
порядку ст. 90 ГПК України для
організації перевірки факту проплати
суми ПДВ у розмірі 472 816,67 грн.
відповідно до угоди про виконання
науково-дослідних робіт №12.255/10/ДК від
01.12.2010 та вжиття відповідних заходів.

Постановою Вищого господарського суду
України від 01.10.2014 скасовано ухвалу
Київського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014, справу
№910/27/14 направлено до апеляційного
господарського суду для розгляду.

Ухвалою від 13.10.2014 Київським
апеляційним господарським судом
поновлено провадження у справі №910/27/14
та призначено розгляд справи в
судовому засіданні за участю
представників сторін.

Відповідно до розпорядження секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
05.11.2014 у зв'язку з перебуванням судді
Лобаня О.І. у відпустці змінено склад
судової колегії на: головуючий суддя
Майданевич А.Г., судді Федорчук Р.В.,
Тищенко О.В.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Метл» на
підставі ст. 96 ГПК України надало суду
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить у задоволенні апеляційної
скарги державного підприємства
«Українські спеціальні системи» на
рішення господарського суду міста
Києва від 11.03.2014 у справі №910/27/14
відмовити повністю, рішення суду
залишити без змін.

Представник позивача брав участь в
судовому засіданні та надав свої
пояснення в яких просив апеляційну
скаргу задовольнити, рішення
господарського суду міста Києва від
11.03.2014 скасувати та прийняти нове
рішення суду, яким позов задовольнити.

Представник відповідача брав участь в
судовому засіданні та надав свої
пояснення в яких заперечив проти
доводів, що викладені позивачем в
апеляційній скарзі та просив рішення
господарського суду міста Києва від
11.03.2014 залишити без змін, а апеляційну
скаргу державного підприємства
«Українські спеціальні системи» - без
задоволення.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши представлені докази
в їх сукупності, перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за
результатами проведення закупівлі в
одного учасника 01.12.2010 між сторонами
укладено угоду про виконання
науково-дослідних робіт №12.255/10/ДК,
згідно з якою відповідач за завданням
позивача зобов'язався до кінця 2010 року
виконати науково-дослідні роботи зі
створення підсистеми архівного
зберігання електронних документів, що
містять конфіденційну інформацію, яка
є власністю держави, електронного
документообігу стаціонарної
компоненти Національної системи
конфіденційного зв'язку (НСКЗ), перелік
яких визначено у специфікації (додаток
№ 4), яка є невід'ємною частиною цієї
угоди, а позивач - прийняти і оплатити
такі роботи.

За умовами п. 3.1 зазначеної угоди її
ціна становить 2 364 083,33 грн., крім того
ПДВ 472 816,67 грн., що разом складає 2 836 900,00
грн. Додатки до угоди також визначали
ціну робіт за договором з урахуванням
ПДВ.

17.12.2010 між тими ж сторонами укладено
додаткову угоду №1 до вищевказаної
угоди, якою з метою приведення у
відповідність розрахунків за угодою
№12.255/10/ДК від 01.12.2010 до чинного
законодавства України, а саме до п. 5.1.22
ст. 5 ЗУ «Про податок на додану
вартість». Так, сторони змінили цю
угоду в частині умов п.п. 3.1, 4.4, п. 1
специфікації (додаток № 4), абз. 3
Протоколу погодження договірної ціни
(додаток № 2), виклавши їх в новій
редакції, що передбачали звільнення
від оподаткування ПДВ вартість оплати
виконуваних відповідачем робіт. Ціна
угоди, при цьому залишилася незмінною і
склала 2 836 900,00 грн.

У січні 2014 року державне підприємство
«Українські спеціальні системи»
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтер-Метл» про визнання недійсною
додаткову угоду №1 від 17.12.2010 до угоди
про виконання науково-дослідних робіт
№12.255/10/ДК від 01.12.2010 повністю, угоду про
виконання науково-дослідних робіт
№12.255/10/ДК від 01.12.2010 частково - в частині
умов п. 3.1 «крім того ПДВ - 472 816,67 грн., що
разом складає 2 836 900,00 грн.», та додатку
№5 Калькуляція кошторисної вартості
робіт, якими розраховано «податок на
додану вартість» та «договірна ціна
разом з ПДВ» та стягнення 472 816,67 грн.
безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що всупереч вимог ст. 40 Закону
України «Про здійснення державних
закупівель» укладенням додаткової
угоди було збільшено ціну договору на
суму ПДВ у розмірі 472 816,67 грн.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд дійшов
висновку, що вимоги державного
підприємства «Українські спеціальні
системи» про визнання угод недійсними,
стягнення безпідставно набутих коштів
в сумі 472 816,67 грн. є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач у свої запереченнях вказує,
що умови спірної угоди щодо визначення
загальної ціни робіт відповідали ціні
пропозиції, визначеній під час
процедури закупівлі, внаслідок зміни
угоди умови про ціну були приведені у
відповідність до цінової пропозиції,
яка не передбачала ПДВ. Отже, на думку
відповідача, оскільки оспорюваний
правочин укладений у відповідності до
вимог закону, правові підстави для
задоволення позову відсутні.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачає, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
його істотних умов. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, визначені законом як істотні або
є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї сторони має бути
досягнута згода.

Вказана норма кореспондується з
приписами ч. 2 ст. 180 ГК України,
відповідно до якої господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

У відповідності до ч. 3 ст. 180 ГК України
при укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками (ч. 1 ст. 181
Господарського кодексу України).

Частиною 7 статті 179 ГК України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Нормами статті 204 ЦК України визначено,
що правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення його
сторонами вимог, які встановлені ч. 1-3, 5
ст.203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину: 1)
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, у розумінні ст.ст. 203, 215 ЦК
України, недійсність договору
законодавець пов'язує з
невідповідністю змісту договору
нормам закону.

Отже, вирішуючи спори про визнання
договорів недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує
визнання правочинів недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту договору вимогам
закону; додержання встановленої форми
договору; правоздатність сторін за
договором; у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 №9, судам необхідно враховувати,
що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст
правочину не може суперечити ЦК, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК, міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства. Зміст правочину
не повинен суперечити положенням також
інших, крім актів цивільного
законодавства, нормативно-правових
актів, прийнятих відповідно до
Конституції України (статті 1, 8
Конституції України). Відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися судом
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.

Згідно з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Судовою колегія встановлено та
досліджено той факт, що спірна угода
про виконання науково-дослідних робіт
№12.255/10/ДК була укладена за наслідками
проведеної позивачем закупівлі в
одного учасника.

Правові та економічні засади
здійснення закупівель товарів, робіт і
послуг за державні кошти були
встановлені Законом України «Про
здійснення державних закупівель» у
редакції станом на час укладення
спірних угод.

Згідно з ч. 5 ст. 40 цього Закону, умови
договору про закупівлю не повинні
відрізнятися від змісту пропозиції
конкурсних торгів або цінової
пропозиції (у тому числі ціни за
одиницю товару) переможця процедури
закупівлі. Істотні умови договору про
закупівлю не можуть змінюватися після
його підписання до виконання
зобов'язань сторонами у повному обсязі,
крім визначених цією частиною
випадків.

Умови застосування процедури
закупівлі в одного учасника визначені
ст. 39 вказаного Закону. Зокрема,
відповідно до цих положень визначення
цінової пропозиції під час закупівлі в
одного учасника відбувається під час
проведення переговорів, за їх
наслідками замовник приймає рішення
про застосування процедури закупівлі в
одного учасника та забезпечує
публікацію у державному офіційному
друкованому виданні з питань державних
закупівель та розміщення на
веб-порталі Уповноваженого органу
відповідно до ст. 10 цього Закону
інформацію про застосування процедури
закупівлі в одного учасника, яка, окрім
іншого, повинна містити ціну
пропозиції.

Із наявних у матеріалах справи
протоколів засідання комітету з
конкурсних торгів ДП «Українські
спеціальні системи» з питань
здійснення державних закупівель №7 від
14.09.2010, №8 від 17.09.2010, копій публікації на
офіційному загальнодержавному
веб-порталі Державні закупівлі №39 (427)
від 27.09.2010, веб-сторінці позивача
(www.uss.gov.ua/government-procurement) у розділі Зміни
до річного плану державних закупівель
вбачається, що після проведення
переговорів позивачем була
акцептована пропозиція відповідача за
ціною 2 836 900,00 грн., яка не передбачала
нарахування ПДВ.

Це відповідало чинним на той час
вимогам п. 5.1.22 ст. 5 ЗУ «Про податок на
додану вартість» про звільнення від
оподаткування операцій з оплати
вартості фундаментальних досліджень,
науково-дослідних і
дослідницько-конструкторських робіт
особою, яка безпосередньо отримує такі
кошти з рахунку Державного
казначейства України.

Враховуючи, що умови укладеної за
наслідками закупівлі угоди, які
визначали ціну робіт, звільнених від
оподаткування, з урахуванням ПДВ,
суперечили ціні пропозиції та
вищевказаним вимогам чинного
законодавства, сторони правомірно
уклали додаткову угоду №1 від 17.12.2010,
якою привели ці умови у відповідність
до чинного законодавства.

Враховуючи, що змінені 17.12.2010 умови
угоди про виконання науково-дослідних
робіт №12.255/10/ДК не відрізняються від
змісту цінової пропозиції (у тому числі
ціни за одиницю товару) переможця
процедури закупівлі, підстави для
визнання їх недійсними з цих підстав
відсутні.

На переконання судової колегії,
безпідставними є вимоги про часткове
визнання недійсними умов п. 3.1 угоди та
додатку №5 «Калькуляція кошторисної
вартості робіт» до неї на підставі ч. 5
ст. 40 Закону України «Про здійснення
державних закупівель» ч. 1 ст. 203 ЦК
України, оскільки умови угоди в цій
частині не передбачали збільшення ціни
робіт, порівняно з ціною пропозиції,
акцептованою позивачем.

Згідно ч. 2. ст. 2 ст. 207 ЦК України,
правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюються печатками.

Судом встановлено, що угода про
виконання науково-дослідних робіт
№12.255/10/ДК від 01.12.2010 та додаткова угода
№1 від 17.12.2010 до угоди про виконання
науково-дослідних робіт №12.255/10/ДК від
01.12.2010 підписані від імені позивача в.о.
генерального директора Кириленком А.П.
та скріплений печатками сторін.

Сторонами досягнуто згоду щодо всіх
істотних умов оспорюваних угод,
оскільки вказані угоди містять
предмет, ціну та строк дії, тощо, та
підписані сторонами.

З пояснень сторін, наявних матеріалах
справи платіжних доручень №4 від 08.12.2010,
№5 від 20.12.2010, листа позивача №01-1356 від
21.12.2010 слідує, що роботи за спірною
угодою оплачені позивачем на користь
відповідача в межах погодженої ціни
без ПДВ. Доказів безпідставного
набуття відповідачем за рахунок
позивача 472 816,67 грн. ні суду першої
інстанції, ні суду апеляційної
інстанції не надано.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Нормами статті 43 ГПК України визначено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Позивачем - державним підприємством
«Українські спеціальні системи» не
надано докази та належним чином не
доведено правомірність вимог
апеляційної скарги про скасування
рішення місцевого господарського суду
від 11.03.2014.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
колегія не бере їх до уваги, оскільки
прийшла висновку про їх
необґрунтованість. Інших належних
доказів на підтвердження своїх доводів
та заперечень викладених в поданій
апеляційній скарзі, апелянтом не було
надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
11.03.2014 прийнято після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, та
відповідністю висновків, викладених в
рішенні суду обставинам справи, а також
у зв'язку із правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, і є таким що відповідає нормам
закону.

Зважаючи на те, що доводи державного
підприємства «Українські спеціальні
системи» законних та обґрунтованих
висновків суду першої інстанції не
спростовують, рішення господарського
суду міста Києва від 11.03.2014 слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
державного підприємства «Українські
спеціальні системи» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного
підприємства «Українські спеціальні
системи» на рішення господарського
суду міста Києва від 11.03.2014 у справі
№910/27/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 11.03.2014 у справі №910/27/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/27/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
О.В. Тищенко

Р.В. Федорчук