м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/21466/14 23.10.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Артлайн-Полтава»

До Публічного акціонерного
товариства «Терра Банк»

Про стягнення 4 800,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Артлайн-Полтава» до Публічного
акціонерного товариства «Терра Банк»
про стягнення 4 800,00 грн. боргу, який
виник внаслідок неналежного виконання
зобов'язання за договором. укладеним
між сторонами у спрощений спосіб, щодо
оплати послуг з розміщення реклами.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.10.2014 порушено провадження у
справі № 910/21466/14 та призначено справу
до розгляду на 23.10.2014.

Позивачем в судове засідання 23.10.2014 не
з'явився.

Від позивача 23.10.2014 на адресу суду
надійшла заява, в якій позивач просить
суд розглядати справу без участі
представника позивача.

Відповідач в судове засідання 23.10.2014 не
з'явився.

Відповідач у поданому 22.10.2014 до відділу
діловодства суду відзиві на позовну
заяву проти позову заперечує, оскільки
Національним банком України прийнято
постанову № 518 від 21.08.2014 «Про
віднесення Публічного акціонерного
товариства «Терра Банк»до категорії
неплатоспроможних». Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 21.08.2014 прийнято рішення №
72 «Про запровадження тимчасової
адміністрації у ПАТ «Терра Банк»,
згідно якого в ПАТ «Терра Банк» з 22.08.2014
запроваджено тимчасову адміністрацію.
Наказом Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб № 148 від 21.08.2014 призначено
уповноважену особу Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб на здійснення
тимчасової адміністрації в ПАТ «Терра
Банк» - Ірклієнка Юрія Петровича.
Відповідно до абз. 3) п. 2 ст. 37 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» під час
тимчасової адміністрації не
здійснюється, зокрема, задоволення
вимог кредиторів банку; примусове
стягнення коштів та майна банку;
звернення стягнення на майно банку;
накладення арешту на кошти та майно
банку; нарахування неустойки (штрафів,
пені), інших фінансових (економічних)
санкцій за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань перед
кредиторами. Відповідно до ст. 1 Закону
України «Про банки та банківську
діяльність», кредитор банку - юридична
або фізична особа, яка має
документально підтверджені вимогіу до
боржника щодо його майнових
зобов'язань. Вимога позивача про
стягнення коштів, є вимогою кредитора
(вимогою щодо виконання відповідачем
зобов'язань по сплаті послуг з
розміщення реклами), задоволення якої
не здійснюється в силу ч. 5 ст. 36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб». Таким чином,
позовні вимоги не можуть бути
задоволені, оскільки у відповідача
введено тимчасову адміністрацію, а
тому задоволенні вимог кредиторів
здійснюється лише в порядку
передбаченому Законом України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб». Враховуючи викладене, просить в
позові відмовити повністю.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представників сторін.

В судовому засіданні 23.10.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи,
Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31.05.2014 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Артлайн-Полтава» (як
виконавцем) та Публічним акціонерним
товариством «Терра Банк» (як
замовником) складено акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ АП-169М, відповідно до якого позивач
надав відповідачу послуги з розміщення
реклами на двох білл-бордах у період з
01.05.2014 по 31.05.2014 на загальну вартість 2
400,00 грн.

30.06.2014 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Артлайн-Полтава» (як
виконавцем) та Публічним акціонерним
товариством «Терра Банк» (як
замовником) складено акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ АП-209М, відповідно до якого позивач
надав відповідачу послуги з розміщення
реклами на двох білл-бордах у період з
01.06.2014 по 30.06.2014 на загальну вартість 2
400,00 грн.

Спір виник в зв'язку з тим, що
відповідачем в порушення взятих на
себе зобов'язань не було у повному
обсязі сплачено за надані позивачем
послуги з розміщення реклами, в зв'язку
з чим у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем в
розмірі 4 800,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України
підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема є договори та інші
правочини.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу
України закріплено загальне поняття
правочину, яким є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого не встановлена обов'язкова
письмова форма, вважається вчиненим,
якщо поведінка сторін засвідчує їхню
волю до настання відповідних правових
наслідків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Договір може бути
укладений у будь - якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
визначено поняття договору, яким є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Також статтею 181 Господарського
кодексу України визначено загальний
порядок укладання господарських
договорів, зокрема в частині 1 цієї
статті зазначено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження до виконання замовлення,
якщо законом не встановлено спеціальні
вимоги до форми та порядку укладення
даного виду договорів.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про те, що між
сторонами шляхом підписання актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
було укладено договір про надання
послуг з розміщення реклами, за яким
відповідач зобов'язався оплатити
вказані послуги.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу
України встановлює, що виконавець
повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачений обов'язок
замовника оплатити надану йому послугу
в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Строк виконання зобов'язання по сплаті
наданих послуг актами здачі-прийняття
робіт (надання послуг) не встановлено, а
отже кредитор вправі вимагати його
виконання у порядку ч. 2 ст. 530
Цивільного кодексу України,
положеннями якої передбачено: якщо
строк (термін) виконання зобов'язання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи
відповідна вимога на суму 4 800,00 грн. (№ 66
від 16.09.2014) була надіслана позивачем
відповідачу 17.09.2014, що підтверджується
фіскальним чеком № 9421 від 17.09.2014 та
описом вкладення у цінний лист від
17.09.2014.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором не виконано та
вартість наданих послуг з розміщення
реклами в розмірі 4 800,00 грн. не сплачено.

Разом з цим, матеріали справи свідчать,
що 21.08.2014 Національним банком України
постановою № 518 віднесено Публічне
акціонерне товариство «Терра Банк» до
категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб № 72
від 21.08.2014 «Про запровадження
тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра
Банк» розпочато з 22.08.2014 процедуру
виведення Публічного акціонерного
товариства «Терра Банк» з ринку шляхом
запровадження в ньому тимчасової
адміністрації. Тимчасову
адміністрацію запроваджено строком на
три місяці з 22.08.2014 по 22.11.2014 включно.
Призначено уповноваженою особою Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
здійснення тимчасової адміністрації у
ПАТ «Терра Банк» провідного
професіонала з питань врегулювання
неплатоспроможності банків відділу
запровадження процедури тимчасової
адміністрації та ліквідації
департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Ірклієнка
Юрія Петровича.

Наказом Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб № 148 від 21.08.2014 призначено
Ірклієнка Юрія Петровича провідного
професіонала з питань врегулювання
неплатоспроможності банків відділу
запровадження процедури тимчасової
адміністрації та ліквідації
департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків,
уповноваженою особою Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
здійснення тимчасової адміністрації у
ПАТ «Терра Банк» строком на три місяці
з 22.08.2014 по 22.11.2014 включно.

Тобто, станом на момент звернення
позивача з вимогою до відповідача
сплатити за надані послуги з
розміщення реклами та досі у
відповідача запроваджена тимчасова
адміністрація.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням
банком, у якому введена тимчасова
адміністрація чи почата процедура його
ліквідації, своїх зобов'язань перед
його кредиторами, норми Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» є спеціальними, а даний
Закон є пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» метою цього Закону є захист прав
і законних інтересів вкладників
банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
врегульовані наслідки запровадження
тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до п. 1 частини 5 статті 36
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про банки
та банківську діяльність» кредитор
банку - це юридична або фізична особа,
яка має документально підтверджені
вимоги до боржника щодо його майнових
зобов'язань.

Отже, враховуючи викладене та
положення ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст. 173 Господарського кодексу
України, зобов'язання щодо сплати
відповідачем наданих позивачем послуг
з розміщення реклами є майновим
зобов'язанням.

Тому, виходячи з аналізу вищенаведених
положень, позивач є кредитором банку на
якого поширюються обмеження
встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб», і
тому не можуть бути задоволені його
вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від
часу запровадження у останньому
тимчасової адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом
враховано, що відповідно до пункту
третього частини 2 статті 37 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» уповноважена
особа Фонду має право продовжувати,
обмежувати або припиняти здійснення
банком будь-яких операцій.

У матеріалах справи відсутні докази
про те, що уповноважена особа Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
здійснення тимчасової адміністрації у
ПАТ «Терра Банк» дала дозвіл на
продовження виконання відповідачем
такої операції як сплату
заборгованості за надані позивачем
послуги.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку) у якому визначаються заходи щодо
виведення неплатоспроможного банку з
ринку в один із способів передбачених у
частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд
складає реєстр активів і зобов'язань,
які підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково. Під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги. Таким чином,
після запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону, та виходячи з
того, що найвищий пріоритет мають
зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Тому, враховуючи вищезазначене, вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
заборгованості за надані послуги не
підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
позивач не позбавлений можливості
захистити свої майнові права за
договором про надання послуг з
розміщення реклами в порядку
передбаченому Законом України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб».

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Артлайн-Полтава» є
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 30.10.2014.

СуддяВ.В.Сівакова