ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" жовтня 2014 р.Справа № 916/3578/14

За позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Спільне
українсько-німецьке підприємство
"Товариство технічного нагляду ДІЄКС"

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "ВЕРЕС ЮГ"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача товариства з
обмеженою відповідальністю "Істарома"

про стягнення 10 332,05 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Майко А.В., довіреність №2
від 09.09.2014р.

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю "Спільне
українсько-німецьке підприємство
"Товариство технічного нагляду ДІЄКС",
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовною заявою про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю "ВЕРЕС ЮГ" 10 332,05 грн.,
де 8 500,00 грн. - основний борг, 655,55 грн. -
пеня, 156,50 грн. - 3% річних, 1 020,00 грн. -
інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 08.09.2014р. позовну заяву
(вх.№3644/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/3578/14,
залучено до участі у справі у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача товариство з
обмеженою відповідальністю "Істарома"
та справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Представник третьої особи в судові не
з'являвся, хоча про час та місце їх
проведення був повідомлений належним
чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, свою позицію
щодо позову до суду не подав.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
позивачем докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив:

24 січня 2013р. між товариством з
обмеженою відповідальністю "Спільне
українсько-німецьке підприємство
"Товариство технічного нагляду ДІЄКС"
(Виконавець) та товариством з обмеженою
відповідальністю "ВЕРЕС ЮГ" (Замовник)
було укладено договір №111-13-ЕК, згідно
умов п.п.1.1., 1.1.1. якого Виконавець бере
на себе зобовґязання надати наступні
послуги (роботи): експертиза ТОВ
"Істарома", щодо визначення
спроможності виконання робіт
підвищеної небезпеки, а саме:

- технічне обслуговування
технологічного обладнання хімічної та
ефіромасляної промисловості;

- зберігання балонів (пропан-бутан,
кисень до 20 од.);

- роботи в електроустановках понад
1 000 В;

- зварювальні та газополумґяні
роботи;

- роботи з переробки та зберігання
зерна;

- застосування ТОВ "Істарома", щодо
визначення спроможності експлуатації
обладнання підвищеної небезпеки, а
саме:

- котли - 2 од.;

- трубопроводи пари - 2 од.;

- електроустановки - 2 од.;

- техтранспорт - 1 од.;

- посудини (резервуари для
зберігання гексанового розчининника - 5
од. та балони - до 20 од.);

- компресор вуглекислотний 2 ум 2,5 -
4,65 С - 1 од., а Замовник зобов'язується
прийняти та сплатити надані послуги
(роботи).

Умовами п.2.1. Договору встановлено, що
термін надання послуг (робіт) - протягом
45 робочих днів з дати здійснення
Замовником авансового платежу
(передплати) та надання всієї
необхідної документації російською
або українською мовою.

Відповідно до п.п.3.1., 3.2. Договору
вартість послуг (робіт) за цим
Договором визначена Протоколом угоди
про договірну ціну (Додаток №1) і
становить на дату підписання Договору:
14 166,67 грн., ПДВ 20% - 2 833,33 грн., загальна
вартість - 17 000,00 грн. сімнадцять тисяч
гривень 00 копійок. Замовник здійснює
авансовий платіж (передплату) у розмірі
50% від вартості послуг (робіт), вказаної
в п.3.1. цього Договору.

Пунктами 5.1., 5.2. Договору визначено, що
при завершенні надання послуг (робіт)
Виконавець надає Замовнику акт
здачі-прийняття наданих послуг (робіт).
Замовник протягом 3-х робочих днів з дня
отримання акта здачі-прийняття наданих
послуг (робіт) направляє Виконавцю
підписаний акт здачі приймання або
мотивовану відмову надання послуг
(робіт).

Згідно п.6.1. Договору за невиконання або
неналежне виконання умов Договору
сторони несуть відповідальність
згідно з чинним законодавством
України.

Додаткові санкції:

- при затримці Виконавцем строку
надання послуг, згідно з п.2.1.
Виконавець сплачує Замовнику
неустойку в розмірі 0,5% від вартості
несвоєчасно наданих послуг (робіт) за
кожен день прострочення;

- при затримці Замовником оплати
наданих послуг, згідно з п.3.3. Замовник
сплачує Виконавцеві пеню в розмірі
0,5%від вартості наданих та не сплачених
послуг (робіт) за кожен день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, що діє в період за
який сплачується пеня.

Цей Договір набуває чинності з дати
його підписання і діє до 31.12.2013р., а в
частині невиконаних умов - повного
виконання сторонами своїх зобовґязань
(п.9.1. Договору).

Додатком №1 до договору №111-13-ЕК
сторонами було погоджено договірну
ціну в сумі 17 000,00 грн. (з ПДВ).

Відповідачем, в порядку п.3.2. договору
здійснив авансовий платіж в сумі 8 500,00
грн., що позивачем не заперечується.

На виконання умов договору позивачем
були надані послуги відповідачу з
виконання робіт по експертизі ТОВ
"Істарома", щодо визначення
спроможності виконання робіт
підвищеної небезпеки та визначення
спроможності експлуатації обладнання
підвищеної небезпеки на загальну суму
17 000,00 грн., що підтверджується актом
здачі-приймання №1 від 20.12.2013р., який
підписано уповноваженими
представниками сторін та скріплений їх
печатками.

Однак, відповідач остаточний
розрахунок вартості отриманих від
позивача послуг в сумі 8 500,00 грн. не
здійснив, внаслідок чого, за ним
утворився борг в сумі 8 500,00 грн.

Неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором №111-13-ЕК
в частині проведення остаточного
розрахунку вартості отриманих послуг і
стало підставою для позивача
звернутись до господарського суду
Одеської області із даним позовом за
захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу
України визначено, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків та
матеріальної шкоди.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема з розрахунку заборгованості
приведеного позивачем в позовній заяві
та не спростованого відповідачем,
останнім в порушення вищезазначених
приписів закону та вищенаведеного
договору, договірні зобов'язання щодо
оплати вартості отриманих послуг не
виконані належним чином, внаслідок
чого за відповідачем утворилась сума
основного боргу в розмірі 8 500,00 грн., у
зв'язку з чим стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає сума
боргу, заявлена позивачем в розмірі 8
500,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з відповідача 655,55
грн. - пені, 1 020,00 грн. - інфляційного
збільшення, 156,50 грн. - 3% річних.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі.

При цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне
виконання зобов'язання встановлено
штрафні санкції, то збитки
відшкодовуються в частині, не покритій
цими санкціями. Законом або договором
можуть бути передбачені випадки, коли:
допускається стягнення тільки
штрафних санкцій; збитки можуть бути
стягнуті у повній сумі понад штрафні
санкції; за вибором кредитора можуть
бути стягнуті або збитки, або штрафні
санкції. Вимогу щодо сплати штрафних
санкцій за господарське
правопорушення може заявити учасник
господарських відносин, права чи
законні інтереси якого порушено, а у
випадках, передбачених законом, -
уповноважений орган, наділений
господарською компетенцією.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. У випадках, передбачених
законом, штрафні санкції за порушення
господарських зобов'язань стягуються
судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

Як було вище встановлено судом, за
порушення зобов'язань за договором
нарахував відповідачу у відповідності
до приписів договору 655,55 грн. пені,
нараховану за несвоєчасну оплату
отриманих послуг, при цьому судом
встановлено що наданий позивачем
розрахунок пені здійснені належним
чином.

Оцінюючи вимоги про стягнення 3% річних,
суд зазначає наступне:

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право
позивача вимагати від відповідача
сплатити 3% річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає в отриманні компенсації
(плати) від відповідача за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належним до сплати за договором.

Перевіривши розрахунок позивача 3%
річних в річних в сумі 156,50 грн., суд
встановив, що позовні вимоги в цій
частині відповідають вимогам чинного
законодавства, їх розрахунок
здійснений позивачем належним чином, у
зв'язку з чим підлягають судом
задоволенню в повній мірі.

Щодо позовної вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача
інфляційних втрат, суд зазначає
наступне:

Інфляційні втрати є наслідком
інфляційних процесів в економіці, а
тому їх слід вважати складовою
частиною основного боргу, стягнення
яких передбачене статтею 625 Цивільного
кодексу України. Передбачене законом
право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунок позивача
інфляційних втрат, судом встановлено,
що його здійснено належним чином, у
зв'язку з чим з відповідача на користь
позивача слід стягнути суму
інфляційних втрат в розмірі заявленому
позивачем, тобто в сумі 1 020,00 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю "Спільне
українсько-німецьке підприємство
"Товариство технічного нагляду ДІЄКС",
у зв'язку з чим стягненню з товариства з
обмеженою відповідальністю "ВЕРЕС ЮГ"
на користь позивача підлягає сума
основного боргу за отримані послуги,
встановлена судом в розмірі 8 500,00 грн.,
пені в розмірі 655,55 грн., інфляційних
втрат в розмірі 1 020,00 грн., 3% річних в
розмірі 156,50 грн.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам, а саме 1
827,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Спільне
українсько-німецьке підприємство
"Товариство технічного нагляду ДІЄКС" -
задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ВЕРЕС ЮГ" (67400,
Одеська обл., Роздільнянський район, м.
Роздільна, вул. Леніна, буд. 42, кв. 1, код
ЄДРЮОФОП 38058680) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Спільне
українсько-німецьке підприємство
"Товариство технічного нагляду ДІЄКС"
(49040, Дніпропетровська обл., м.
Дніпропетровськ, пров. Джинчарадзе,
буд. 8, код ЄДРЮОФОП 32349901) 8 500 (вісім
тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. - основного
боргу, 655 (шістсот п'ятдесят п'ять) грн. 55
коп. - пені, 156 (сто п'ятдесят шість) грн. 50
коп. - 3% річних, 1 020 (одна тисяча
двадцять) грн. 00 коп. - інфляційних
втрат, 1 827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. - судового
збору.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України

Повний текст рішення складено 04.11.2014р.

Суддя
О.В. Цісельський