ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2014 року Справа №
904/2927/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.В.
(доповідач),

суддів: Антонік С.Г., Чоха Л.В.,

при секретарі судового засідання
Малик С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, фізична особа -
підприємець, паспорт НОМЕР_1 від 04.11.08;

від позивача: ОСОБА_2, представник,
довіреність № 2180 від 28.10.14;

від відповідача: Кайнога Я.О.,
представник, довіреність № 01 від 13.01.14.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 15.07.14р. у справі №904/2927/14

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, смт. Петриківка
Дніпропетровської області

до Регіонального відділення Фонду
державного майна України в
Дніпропетровській області, м.
Дніпропетровськ

про визнання договору оренди
продовженим

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 15.07.2014р.
у справі № 904/2927/14 (суддя Мілєва
І.В.) в задоволені позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням
господарського суду, позивач звернувся
до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
скасувати, як прийняте з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Посилається на те, що судом
безпідставно залишено поза увагою, що
на час подання позову до суду позивач
продовжував користуватися орендованим
майном, вносив за нього орендну плату у
розмірі, визначеному договором, та
відшкодовував орендодавцю комунальні
платежі та плату за землю, що
підтверджується доданими платіжними
дорученнями.

Також посилається на те, що
господарським судом не була дана
належна юридична оцінка факту, що
додаткова угода від 10.09.2009р. укладалась
на підставі внутрішнього наказу, тобто
виключно за бажанням відповідача, а
відказ від такого маленького терміну
пролонгації ставив позивача в штучне
завідомо невигідне становище,
юридичними наслідками якого було б
припинення договору оренди, тобто
наказ суперечить ч.1 ст.17 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна».

Відповідач у своєму відзиві
зазначив, що рішення суду необхідно
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

В судовому засіданні 03.11.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення представникаів
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено господарським судом та
вбачається з матеріалів справи,
10.09.2009р. між регіональним відділенням
фонду державного майна України у
Дніпропетровській області
(орендодавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар)
було укладено договір нерухомого
майна, що належить до державної
власності № 12/02-3580-ОД.

Орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
державне окреме нерухоме майно
нежитлове вбудоване приміщення
(далі-майно) площею 91,8 кв.м., розміщене
за адресою: АДРЕСА_1 на 1-му поверсі 5-ти
поверхового будинку, що перебуває на
балансі ДП "Придніпровська залізниця",
вартість якого визначена згідно зі
звітом про оцінку /актом оціни на
14.05.2009р. і становить за незалежною
оцінкою/ залишковою вартістю 333185,00 грн.
(п.1.1 договору).

Цей договір укладено строком на 2 роки 11
місяців, що діє з 10.09.2009р. до 09.08.2012р.
включно. У разі відсутності заяви
однієї із сторін про припинення або
зміну умов договору оренди протягом
одного місяця після закінчення терміну
дії договору, повній оплаті за
договором і при наданні інформації
щодо виконання умов цього договору, а
саме: наявності договору страхування,
дозволу або декларації наданої органам
державного пожежного нагляду та
узгодження балансоутримувача, договір,
за заявою орендаря щодо продовження
терміну дії, може бути продовжений на
тих самих умовах, які передбачені у
договорі (п. 10.1 договору).

12.11.2012р. укладено додаткову угоду до
договору оренди, згідно з якою дію
договору оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності від
10.09.2009р. № 12/02-3580-ОД пролонговано з 10.08.2012
р. по 09.08.2013р.

18.07.2013р. позивач звернувся до
відповідача з заявою щодо розгляду
питання продовження орендних відносин
(а.с.34).

17.09.2013р. укладено додаткову угоду
до договору оренди, згідно з якою дію
договору оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності від
10.09.2009р. № 12/02-3580-ОД пролонговано з 10.08.2013
р. по 31.12.2013р. (а.с.14), тобто на 4 місяці і 22
дня. Таким чином, сторони визначили
порядок пролонгації договору оренди
шляхом оформлення додаткової угоди до
нього.

03.12.2013р. відповідачем було
направлено на адресу позивача лист
(а.с.31), в якому зазначено, що у разі
наміру відповідачем продовжити термін
дії договору оренди йому необхідно
надати до РВФДМУ копії документів,
підтверджуючих виконання умов
договору оренди від 10.09.2009р. та заяву на
продовження.

Також в листі було проінформовано
відповідача про те, що станом на 02.12.2013р.
ОСОБА_1 не виконувались умови договору
оренди в частині страхування
орендованого майна, оскільки термін
дії договору страхування майна
скінчився 08.11.2013р. У разі відмови від
виконання вищезазначених умов
договору, вказаний лист є заявою про
припинення договору оренди від 10.09.2009р.,
а договір припиненим з 31.12.2013р.

25.10.2013р. РВФДМУ направило до
Міністерства інфраструктури лист
07-02-06187 щодо пропозиції про продовження
строку дії договору оренди № 12/02-3580-ОД.

Як вбачається з листа Міністерства
інфраструктури України від 31.12.2013р.
№15058/16/10-13 орган управління не
заперечує щодо продовження терміну дії
вказаного договору оренди строком на 1
рік, за умови користування всім
об'єктом оренди, встановивши розмір
орендної плати за 1 кв. м. - 54,66 грн. без
ПДВ.

30.01.2014р. відповідач направив на
адресу позивача лист, в якому просив
ОСОБА_1 визначитись щодо виконання
вимог Міністерства інфраструктури
України та в найкоротший термін
повідомити про своє рішення РВ ФДМУ.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом даного спору є вимога ОСОБА_1
до РВ ФДМУ про визнання продовженим
договору оренди державного окремого
нерухомого майна № 12/02-3580-ОД від 10.09.2009р.

Орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.
(ст.2 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна").

Закон України "Про оренду
державного та комунального майна"
покликаний забезпечити підвищення
ефективності використання державного
та комунального майна шляхом передачі
його в оренду фізичним та юридичним
особам.

Правові наслідки продовження
користування майном після закінчення
строку договору оренди безпосередньо
передбачені ст. 764 ЦК України, ст. 17
Закону "Про оренду державного та
комунального майна" та опосередковано
нормою ч. 4 ст. 291 ГК, згідно з якою
правові наслідки припинення договору
оренди визначаються відповідно до умов
регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо
наймач продовжує користуватися майном
після закінчення строку договору найму
(оренди), то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
договором.

Аналогічна норма міститься в ч. 2
ст. 17 Закону "Про оренду державного та
комунального майна", відповідно до якої
у разі відсутності заяви однієї зі
сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм
вбачається, що після закінчення строку
договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. При цьому такі
заперечення мають бути висловлені ним
як до закінчення терміну дії договору
оренди, так і протягом одного місяця
після закінчення цього строку.

Відповідачем не було надано доказів
повідомлення позивача про припинення
або зміну умов договору оренди.

Як на час розгляду справи судом
першої інстанції, так і під час
апеляційного перегляду рішення
господарського суду, позивач продовжує
користуватись об'єктом оренди.

Враховуючи викладене, колегія
суддів погоджується з висновком
господарського суду про те, що договір
нерухомого майна, що належить до
державної власності № 12/02-3580-ОД від
10.09.2009р. між Регіональним відділенням
фонду державного майна України у
Дніпропетровській області
(орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар)
пролонгований до 22.05.2014р. включно.
Оскільки після цього відповідач заяв
про припинення або зміну умов договору
оренди позивачу не направляв, договір
нерухомого майна, що належить до
державної власності № 12/02-3580-ОД від
10.09.2009р. пролонгований до 14.10.2014р.

Але, як роз'яснено в п.4.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна" від 29.05.2013р. №12,
господарським судам слід відмовляти в
позові про визнання договору оренди
продовженим (пролонгованим), оскільки
така позовна вимога (без подання
доказів наявності спору стосовно
такого продовження), є, по суті, вимогою
про встановлення юридичного факту, а це
не відповідає передбаченим законом
(стаття 20 ГК України, стаття 15, частина
друга статті 16 ЦК України) способам
захисту порушеного права.
Господарський суд відмовляє в позові і
в тому разі, коли з'ясує, що договір
оренди є поновленим (продовженим) на
строк, який був раніше встановлений
договором. При цьому у відповідних
випадках господарський суд не повинен
відмовляти у прийнятті позовної заяви
або припиняти провадження у справі з
тієї підстави, що відповідні вимоги не
підлягають розгляду господарськими
судами.

Обраний позивачем спосіб захисту
не є визнанням права, оскільки останній
спосіб захисту застосовується в разі
необхідності підтвердження в судовому
порядку наявності у певної особи
конкретного, визначеного за змістом і
за обсягом суб'єктивного права.

Отже, спір про визнання договору
продовженим не є спором про наявність
чи відсутність цивільного права, а
заявлена позовна вимога не є позовом
про визнання, у зв'язку з чим не може
бути предметом спору та розглядатися
самостійно.

Таким чином, звертаючись з позовом
про визнання договору продовженим, ФОП
ОСОБА_1 обрала спосіб захисту, який не
відповідає можливим способам захисту
цивільних прав та інтересів.

Вищевикладене спростовує доводи
апеляційної скарги, а тому підстав для
скасування чи зміни рішення суду
відповідно до ст.104 Господарського
процесуального кодексу України не
вбачається.

Керуючись ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 15.07.14р. у
справі №904/2927/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів до
Вищого господарського суду України.

Головуючий
Л.О. Чимбар

Суддя
Л.В. Чоха

Суддя
С.Г. Антонік

Постанова виготовлена в повному обсязі
10.11.2014року.