ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3465/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хімагромаркетинг",

02160, м. Київ, просп. Возз'єднання, 15

до 1) Агрофірми радгосп "Білозерський",

75003, Херсонська обл., Білозерський р-н,
с. Дніпровське, вул. Центральна, 3

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Акруа",

07400, Київська обл., м. Бровари, вул.
Київська, 290

про стягнення 688 795,99 грн.

за участю представників:

позивача - Бабич Є.В. (довіреність від
15.12.2013, б/н);

відповідача 1 - не з'явився, про час і
місце судового засідання повідомлений
належним чином;

відповідача 2 - не з'явився, про час і
місце судового засідання повідомлений
належним чином.

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хімагромаркетинг"
(далі - позивач) до Агрофірми радгосп
"Білозерський" (далі - відповідач 1) та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Акруа" (далі -
відповідач 2) про солідарне стягнення з
відповідачів 710 307,95 грн., з яких: 450
290,00 грн. - основний борг, 145 518,48 грн. -
відсотки річних, 79 543,50 грн. - штраф, 34
955,97 грн. - пеня.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 15.08.2014 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
02.09.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 18067/14
від 02.09.2014) позивачем до
матеріалів справи подано документи на
виконання вимог ухвали суду від 15.08.2014.

У судове засідання 02.09.2014 представники
відповідача 1 та відповідача 2 не
з'явились, вимоги ухвали суду від 15.08.2014
не виконали, розгляд справи відкладено
на 30.09.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 20699/14
від 30.09.2014) відповідачем 1 подано
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю
забезпечити участі представника у
судовому засіданні.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 20769/14
від 30.09.2014) позивачем до
матеріалів справи подано додаткові
докази.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 20699/14
від 30.09.2014) позивачем подано
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з можливим проведенням
переговорів щодо мирного врегулювання
спору.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 30.09.2014 відкладено розгляд
справи на 09.10.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 21578/14
від 08.10.2014) надійшла заява позивача про
уточнення позовних вимог.

Відповідно до підпункту 3.11. пункту 3.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18,
суд повинен розцінювати подані
стороною заяви (клопотання) виходячи з
їх змісту, а також змісту раніше
поданої позовної заяви та конкретних
обставин справи.

Розглянувши заяву про уточнення
позовних вимог, суд дійшов висновку, що
вказана заява є заявою про зміну
предмету позову та зменшення розміру
позовних вимог, відповідно до якої
заявлено позовну вимогу про стягнення
курсової різниці та зменшено розмір
позовної вимоги про стягнення
основного боргу на 230 000,00 грн.

Відповідно до частини 4 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, до початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Оскільки вказану заяву, відповідно до
вимог частини 4 статті 22 Господарського
процесуального кодексу України, подано
до початку розгляду справи по суті та
вона відповідає вимогам статті 54
Господарського процесуального кодексу
України з доданням до неї документів,
зазначених у статті 57 названого
Кодексу, зміну предмету позову
прийнято господарським судом.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням того, що заяву
про зменшення розміру позовних вимог
підписано уповноваженою на це особою,
зменшення розміру позовних вимог не
суперечить чинному законодавству та не
порушує нічиїх прав і охоронюваних
законом інтересів, зменшення розміру
позовних вимог прийнято господарським
судом.

У зв'язку з прийняттям вказаної заяви
господарським судом, у справі має місце
нова ціна позову - 688 795,99 грн., з яких: 220
290,00 грн. - основний борг, 47
903,44 грн. - пеня, 196 359,02 грн. - відсотки
річних, 79 543,50 грн. - штраф та 144 700,03 грн.
- курсова різниця.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 21620/14
від 09.10.2014) позивачем до
матеріалів справи подано письмові
пояснення.

У судовому засіданні 09.10.2014
представником позивача подано
письмове клопотання про продовження
строку вирішення спору у зв'язку з
необхідністю отримання нових доказів
своїх вимог.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 09.10.2014 продовжено
строк розгляду справи та відкладено
розгляд справи на 23.10.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 22990/14
від 23.10.2014) позивачем до
матеріалів справи подано додаткові
докази.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.10.2014 відкладено розгляд
справи на 28.10.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 23962/14
від 28.10.2014) позивачем до
матеріалів справи подано письмові
пояснення.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 23977/14
від 28.10.2014) позивачем до
матеріалів справи подано письмові
пояснення.

У судовому засіданні 28.10.2014 представник
позивача повністю підтримав позовні
вимоги, представники відповідача 1 та
відповідача 2 у судове засідання не
з'явилися, про час і місце судового
засідання повідомлені належним чином.

На підставі статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 28.10.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутнього в
судовому засіданні представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(далі - продавець) та Агрофірмою
радгосп "Білозерський" (далі -
покупець) укладено договір поставки
від 04.11.2013 № АП-01-0148 (далі - Договір
поставки), відповідно до умов якого,
продавець зобов'язується передати у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
наступні засоби захисту рослин (далі -
товар): Ефатол у кількості 5 500,00 кг
загальною вартістю 180 290,00 грн. та
Метеор у кількості 7 000,00 кг загальною
вартістю 350 000,00 грн., разом - 530 290,00 грн.
(пункт 1.1. Договору поставки).

Відповідно до пункту 2.1. Договору
поставки, покупець зобов'язаний
сплатити продавцю вартість товару не
пізніше 25.02.2014.

Згідно з пунктом 4.3. Договору поставки,
одночасно з передачею товару продавець
зобов'язаний передати покупцеві
наступні документи: рахунок на оплату
товару, податкову накладну, згідно норм
Податкового кодексу України, видаткову
накладну, товарно-транспорту накладну,
якщо поставка товару здійснюється на
умовах СРТ.

Пунктом 4.4. Договору поставки
встановлено, що покупець зобов'язаний
передати продавцеві довіреність на
отримання товарно-матеріальних
цінностей для одержання товару.

Договір поставки набирає чинності з
моменту підписання і діє до 01.01.2015, а в
частині розрахунків - до повного
виконання покупцем своїх зобов'язань
за договором (пункт 7.1. Договору
поставки).

На виконання умов Договору поставки,
позивач за видатковими накладними від
05.11.2013 № АП-01-11-0400 на суму 25 896,20 грн.,
від 05.11.2013 № АП-11-0401 на суму 9 834,00 грн.,
від 06.11.2013 № АП-11-0403 на суму 494 559,80 грн.,
що підписані у двосторонньому порядку
уповноваженими представниками сторін,
поставив відповідачу 1 товар, а
останній, за довіреністю від 05.11.2013 №
756, що підписана керівником відповідача
1 та скріплена відбитком його печатки,
вказаний товар отримав. До матеріалів
справи долучені копії зазначених
видаткових накладних та довіреності.

До матеріалів справи додані копії
товарно-транспортних накладних
від 19.08.2013 № АП-11-0000340, від 05.11.2013 №
АП-11-0000426 та від 06.11.2013
№ АП-11-0000430, що підписані
уповноваженими представниками обох
сторін та підтверджують відвантаження
товару позивачем відповідачу 1 на
умовах СРТ (перевезення до місця
призначення за рахунок продавця).

На підтвердження позовних вимог,
позивачем надано в матеріали справи
копії податкових накладних, що
складені ним на господарські операції
з поставки товару за спірними
видатковими накладними.

Відповідно до статті 15 Податкового
кодексу України, платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно зі статтею 16 Податкового
кодексу України, платник податків
зобов'язаний, зокрема, сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.178. пункту 14.1. статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що податок на додану вартість - це
непрямий податок, який нараховується
та сплачується відповідно до норм
розділу V Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є, зокрема, операції
платників податку з постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту.

Згідно зі статтею 201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну складену за вибором
покупця (отримувача) у паперовому
вигляді або в електронній формі.
Податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця. Податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відповідно до частин 198.1., 198.2. статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів. Датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Судом встановлено, що зі спірних
господарських операцій з поставки
товару позивачем виписано відповідачу
1 податкові накладні за операціями з
постачання товару. Копії податкових
накладних та квитанцій про їх передачу
до Міністерства доходів і зборів
України наявні в матеріалах справи.

Під час розгляду справи, судом
досліджено видаткову накладну від
05.11.2013 № АП-11-0401 та встановлено, що
відповідно до вказаної видаткової
накладної відповідачу 1 поставлено
засоби захисту рослин, а саме: Ефатол у
кількості 300 кг, проте, у ній не
зазначено загальної вартості
переданого товару.

Згідно з пунктом 1.1. Договору поставки,
вартість 1 кг Ефатолу складає
32,78 грн., з ПДВ. Таким чином, загальна
вартість товару, що поставлений згідно
з видатковою накладною від 05.11.2013 №
АП-11-0401, складає 9 834,00 грн.

Зазначена вартість товару
підтверджується також копіями
товарно-транспортної накладної та
податкової накладної, копії яких
наявні в матеріалах справи.

Оскільки видаткова накладна від 05.11.2013
№ АП-11-0401 підписана уповноваженими
представниками обох сторін та містить
інші обов'язкові реквізити первинних
документів, що встановлені Законом
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність», суд дійшов
висновку, що вказана видаткова
накладна є належним та допустимим
доказом поставки товару відповідачу 1
на суму 9 834,00 грн.

Як зазначається позивачем та
підтверджується матеріалами справи,
відповідач 1 частково виконав
взяті на себе зобов'язання з оплати
отриманого товару до порушення
провадження у справі, а саме: сплатив 80
000,00 грн., що підтверджується виписками
з банківської установи, в якій відкрито
поточний банківський рахунок позивача,
за 12.06.2014 і 10.07.2014 та банківською
довідкою Відділення ПАТ «Перший
український міжнародний банк»
«Регіональний центр в м. Київ» від
08.09.2014 № КІЕ-52/1052, що засвідчена
підписом уповноваженої особи банку та
скріплена відбитком його печатки.
Оригінал довідки наявний у матеріалах
справи.

Крім того, після порушення провадження
у справі, відповідачем 1 частково
сплачено заборгованість за Договором,
а саме: 18.08.2014 сплачено 30 000,00 грн., 04.09.2014
- 50 000,00 грн., 11.09.2014 - 50 000,00 грн., 19.09.2014 - 50
000,00 грн. та 26.09.2014 - 50 000,00 грн., що
підтверджується виписками з
банківської установи, в якій відкрито
поточний банківський рахунок позивача,
за відповідні дати.

У зв'язку з частковою оплатою
відповідачем 1 спірної заборгованості
позивачем подано заяву про зменшення
розміру позовних вимог в частині
стягнення основного боргу на 230 000,00
грн.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням того, що заяву
про зменшення розміру позовних вимог
підписано уповноваженою на це особою,
зменшення розміру позовних вимог не
суперечить чинному законодавству та не
порушує нічиїх прав і охоронюваних
законом інтересів, зменшення розміру
позовних вимог прийнято господарським
судом.

Підстави для припинення провадження у
справі в частині зменшення позовних
вимог у господарського суду відсутні, з
урахуванням абзацу 2 пункту 7. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 № 6 "Про судове
рішення".

Судом встановлено, що у призначенні
платежів, що зазначені відповідачем 1
під час здійснення часткових оплат та
які вказані у банківських виписках, що
надані суду, зазначено: «за ЗЗР згідно
акту взаєморозрахунків за період 01.10.2013
- 30.04.2014». До матеріалів справи
позивачем додано акт звіряння взаємних
розрахунків за період: жовтень 2013 року -
квітень 2014 року, підписаний позивачем в
односторонньому порядку та надано
письмові пояснення, що вказаний акт
звіряння передано відповідачу для
підпису, проте, екземпляр, що
підписаний відповідачем 1, позивачу не
повернуто.

Також, відповідно до інформації, що
міститься в банківській довідці, судом
встановлено перерахування
відповідачем 1 позивачу 72 319,14 грн. з
призначенням платежу «за ЗЗР згідно
акту взаєморозрахунків за період 23.04.2014
- 01.07.2014», що не врахована позивачем як
оплата за спірним Договором.

Представником позивача надано
пояснення, що вказана оплата
стосується інших правовідносин з
відповідачем 1. Докази протилежного у
матеріалах справи відсутні,
відповідачем 1 це не заперечено.

Таким чином, заборгованість
відповідача 1 перед позивачем станом на
дату винесення рішення у справі,
становить 220 290,00 грн. - різниця між
вартістю поставленого товару та сумою
часткових оплат.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(далі -кредитор) та Товариством
з обмеженою відповідальністю «Акруа»
(далі - поручитель) укладено договір
поруки від 06.11.2013 № ПР-26-0368 (далі -
Договір поруки), згідно з яким
поручитель поручається перед стороною
1 за своєчасне та повне виконання
Агрофірмою радгосп «Білозерський»
(далі - боржник) зобов'язань, що виникли
на підставі договору поставки від
04.11.2013 № АП-11-0368 (пункт 1.1. Договору
поруки).

У разі порушення боржником основного
договору та/або зобов'язання, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники
(пункт 1.2. Договору поруки).

Згідно з пунктом 1.3. Договору поруки,
поручитель відповідає перед кредиторм
за виконання зобов'язання боржником в
повному обсязі. Поручитель відповідає
в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи
сплату основного боргу, процентів,
комісій, неустойки, витрат кредитора
тощо.

Договір діє до моменту припинення
поруки на підставах, визначених
статтею 599 Цивільного кодексу України
(пункт 4.2. Договору поруки).

Позивачем передано відповідачу 2
претензію від 14.07.2014 з вимогою сплатити
заборгованість за Договором поставки у
сумі 450 290,00 грн. Належні докази
направлення вказаної претензії додані
до матеріалів справи.

У матеріалах справи відсутні докази
надання відповіді на вказану претензію
чи сплати заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема, порукою.

Згідно зі статтею 547 Цивільного кодексу
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється в
письмовій формі.

Відповідно до статті 553 Цивільного
кодексу України, договір поруки - це
договір, за яким поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 статті 559 Цивільного
кодексу України передбачено, що порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно положень статті 554 Цивільного
кодексу України у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

В силу частини 1 статті 543 Цивільного
кодексу України, у разі солідарного
обов'язку боржників (солідарних
боржників) кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових
доказів та пояснень представників
сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 712
Цивільного кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистим, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Частиною 1 статтею 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Товар відповідачем 1 прийнято, що
підтверджується підписом
уповноваженої особи відповідача 1 на
вищевказаній видатковій накладній.

Матеріали справи не містять доказів
заперечень відповідача 1 при отриманні
товару щодо неналежності виконання
позивачем зобов'язань з поставки
товару за договором.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищевикладене та на
підставі наявних у справі доказів,
судом встановлено наявність боргу
відповідача 1 перед позивачем за товар,
що ним отримано, за Договором поставки.

Оскільки заборгованість відповідачів
перед позивачем на час прийняття
рішення не сплачена, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, вимога про
солідарне стягнення з відповідачів
заборгованості за Договором поставки у
сумі 220 290,00 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, позивач на підставі пункту
5.2. Договору поставки заявляє до
стягнення з відповідачів пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми боргу за кожен календарний
день прострочення, яка за розрахунком
позивача складає 47 903,44 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання,
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського
кодексу України встановлено, що у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.
Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" вiд
22.11.1996 № 543/96-ВР визначено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено,
що розмір пені передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором.

Пунктом 5.3. Договору поставки сторони
встановили, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, встановлених розділом 5
договору, припиняється через три роки
від дня, коли це зобов'язання повинно
було бути виконане.

Відтак, Договором продовжено період
нарахування штрафних санкцій до 3
років.

Зважаючи на вищевикладені вимоги
законодавства, умови Договору поставки
та обставини справи, судом перевірено
правильність розрахунку пені, що
наданий позивачем у розмірі 47 903,44
грн. та встановлено, що вказаний
розрахунок є арифметично вірним,
відповідає обставинам справи,
позивачем правильно визначено період
нарахування пені та враховано всі
часткові оплати, а тому позовна вимога
про стягнення з відповідачів 47 903,44
грн. пені підлягає задоволенню у
повному обсязі.

Також позивач заявляє до стягнення з
відповідачів 79 543,50 грн. штрафу,
керуючись пунктом 5.4. Договору
поставки, яким встановлено, що у
випадку прострочення виконання
зобов'язань, передбачених розділом 2
даного договору, більше ніж на 30 днів,
винна сторона додатково сплачує іншій
стороні за даним договором штраф у
розмірі 15 % від ціни договору.

Згідно з приписами статті 611
Цивільного кодексу України, у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

З долученого до матеріалів справи
розрахунку штрафу вбачається, що
позивачем визначено розмір штрафу в
розмірі 79 543,50 грн. (530 290,00*15 %), який є
обґрунтованим та арифметично вірним, у
зв'язку з чим вказана позовна вимога
підлягає задоволенню в заявленому
позивачем розмірі.

У зв'язку з простроченням відповідачем
1 виконання грошового зобов'язання,
позивач на підставі пункту 5.5. Договору
поставки, відповідно до статті 625
Цивільного кодексу України заявляє до
стягнення відсотки річних у розмірі
196 359,02 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з пунктом 5.5. Договору поставки
сторони дійшли згоди щодо розміру
процентної ставки, передбаченої
частиною 2 статті 625 Цивільного
кодексу України, і встановили її в
розмірі 40% річних від несплаченої
загальної вартості товару протягом 90
календарних днів з дати, коли товар
повинен був сплачений покупцем, та 96 %
річних від несплаченої ціни товару до
дня повної оплати з дати закінчення 90
календарних днів.

З метою всебічного, повного і
об'єктивного розгляду обставин справи,
суд здійснив перерахунок розміру
відсотків річних за вказані періоди
прострочення та з'ясував, що наданий
позивачем розрахунок є арифметично
вірним та відповідає обставинам
справи, а тому, позовна вимога про
стягнення 196 359,02 грн. відсотків річних
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням
відповідачем 1 виконання грошового
зобов'язання, позивачем, відповідно до
пункту 2.2. Договору поставки, заявлено
до стягнення 144 700,03 грн. курсової
різниці.

Відповідно до пункту 2.2. Договору
поставки, при остаточному розрахунку
здійснюється перерахунок вартості
товару з врахуванням фактичного курсу
купівлі долара США на дату оплати
відповідно до графіку, закріпленого в
пункті 2.1. Договору за формулою, що
визначена у Договорі.

У випадку порушення покупцем строків
оплат встановлених Договором,
перерахунок вартості товару із
врахуванням фактичного курсу купівлі
долара США буде здійснюватись на дату
надходження коштів.

Згідно з пунктом 1.3. Договору поставки,
фактичний курс купівлі долара США на
дату складання Договору становить 8,194
грн./долара США.

Положення пункту 2.2. Договору поставки
застосовуються тільки у випадку
збільшення фактичного курсу купівлі
долара США. При застосуванні пункту 2.2.
цього договору продавець виставляє
рахунок-фактуру, який покупець
зобов'язаний оплатити протягом 1
банківського дня (пункт 2.3. Договору
поставки).

На виконання умов Договору, позивачем
виставлено відповідачу 1
рахунок-фактуру від 01.10.2014 № АП-11-0368 на
суму 144 700,03 грн. доплати за товар за
пунктом 2.2. Договору поставки. До
матеріалів справи додано копію
зазначеного рахунку та належні докази
його направлення на адресу відповідача
1.

Оскільки Договором поставки
передбачено здійснення перерахунку на
дату надходження коштів, тобто, день
фактичного платежу, позивачем
правомірно здійснено нарахування
курсової різниці тільки на суми
часткових оплат, що здійснені
відповідачем 1 за Договором.

З метою всебічного, повного і
об'єктивного розгляду обставин справи,
суд здійснив перерахунок розміру
курсової різниці та з'ясував, що
наданий позивачем розрахунок є
арифметично вірним та відповідає
обставинам справи, а тому, позовна
вимога про стягнення 144 700,03 грн.
курсової різниці підлягає задоволенню
у повному обсязі.

З огляду на зазначене, за результатами
оцінки доказів, що наявні в матеріалах
справи та встановлення всіх обставин
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги про солідарне стягнення з
відповідачів 220 290,00 грн. основного
боргу, 196 359,02 грн. відсотків
річних, 47 903,44 грн. пені, 79 543,50 грн.
штрафу та 144 700,03 грн. курсової
різниці підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до ціни позову у розмірі 688
795,99 грн., що визначена у заяві про
зменшення розміру позовних вимог, яка
прийнята господарським судом, розмір
судового збору складає 13 775,91 грн.,
оскільки згідно з Законом України «Про
судовий збір» за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру справляється
судовий збір у розмірі, що виражається
у відсотковому співвідношенні до ціни
позову та не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати.

З наявного у матеріалах справи
оригіналу платіжного доручення від
13.08.2014 № 132 вбачається, що судовий збір
сплачено позивачем у розмірі 14 206,16
грн., тобто, більшому, ніж передбачено
законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7
Закону України "Про судовий збір"
сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог.

Питання про повернення сплаченої суми
судового збору вирішується
господарським судом за результатами
розгляду відповідних матеріалів, у
тому числі й за відсутності заяви
(клопотання) сторони чи іншого учасника
судового процесу про повернення суми
судового збору. Про таке повернення
зазначається, зокрема, в резолютивній
частині судового рішення, яким
закінчується розгляд справи по суті.

Вказану правову позицію викладено у
підпункті 5.2. пункту 5. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
від 21.02.2013 № 7.

З огляду на зазначене, судовий збір, що
сплачений позивачем при поданні позову
згідно з платіжним дорученням від
13.08.2014 № 132 підлягає частковому
поверненню позивачу з державного
бюджету у розмірі 430,25 грн.

Відшкодування решти судового збору,
відповідно до частини 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на відповідачів
солідарно.

Керуючись статтями 4, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Агрофірми
радгосп "Білозерський" (75003, Херсонська
обл., Білозерський р-н, с. Дніпровське,
вул. Центральна, 3, ідентифікаційний ) та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Акруа" (07400, Київська
обл., м. Бровари, вул. Київська, 290,
ідентифікаційний ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хімагромаркетинг"
(02160, м. Київ, просп. Возз'єднання, 15,
ідентифікаційний ) 220 290
(двісті двадцять тисяч двісті
дев'яносто) грн. 00 коп. основного боргу,
196 359 (сто дев'яносто шість тисяч триста
п'ятдесят дев'ять) грн. 02 коп. відсотків
річних, 47 903 (сорок сім тисяч дев'ятсот
три) грн. 44 коп. пені, 79 543 (сімдесят
дев'ять тисяч п'ятсот сорок три) грн. 50
коп. штрафу, 144 700 (сто сорок чотири
тисячі сімсот) грн. 03 коп. курсової
різниці та 13 775 (тринадцять тисяч
сімсот сімдесят п'ять) грн. 91 коп.
судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "Хімагромаркетинг"
(02160, м. Київ, просп. Возз'єднання, 15,
ідентифікаційний ) з
Державного бюджету України 430
(чотириста тридцять) грн. 25 коп.
судового збору, що сплачений згідно з
платіжним дорученням від 13.08.2014 № 132.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 03.11.2014.

Суддя
С.О. Саванчук