ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р.Справа № 922/3825/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання
Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВЕТЕКО", м. Київ до
ТОВ "Торгівельний Будинок
"Богодухівська птахофабрика", с.
Санжари про стягнення коштів за
участю представників сторін:

позивача - Давидович В.М., дов. № 2 від
18.08.14 р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "ВЕТЕКО", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом, в якому просить
стягнути з відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний Будинок "Богодухівська
птахофабрика" основний борг в сумі 35551,25
грн., 1163,66 грн. пені, інфляційні втрати в
сумі 36,45 грн., 3% річних в сумі 141,98 грн. та
1827,00 грн. судового збору, мотивуючи свої
вимоги неналежним виконанням
відповідачем його грошових зобов'язань
за договором поставки №827 від 14.01.2013 р.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, вимоги суду не
виконав, письмовий відзив не надав, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується відповідним
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с. 53).

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній
матеріалами, визнаними судом
достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив наступне.

Між сторонами було укладено договір
поставки №827 від 14.01.2013р. (далі -
договір)(а.с. 13-14), відповідно до умов
якого, постачальник (позивач)
зобов'язався поставити ветеринарну
продукцію (далі - товар), а покупець
(відповідач) зобов'язався прийняти та
оплатити товар.

Відповідно до п. 2.2 договору, одержаний
товар вважається зданим позивачем і
прийнятим відповідачем по кількості -
відповідно до даних, зазначених в
видаткових накладних. Остаточна
кількість поставленого товару
визначається згідно до даних,
зазначених в накладних на товар.

Згідно з п. 3.4 договору, відпуск товару
здійснюється за видатковими
накладними.

Пунктом 3.6 договору визначено, що датою
поставки товару вважається підписання
відповідачем видаткової накладної
позивача на поставку товару, що
проводиться після розвантаження в
місці призначення.

Згідно з п. 3.5 договору, право власності
на товар і ризик випадкової загибелі
товару переходить від позивача до
відповідача після підписання
видаткової накладної.

Відповідно до п. 3.8 договору,
здача-приймання товару здійснюється
сторонами по кількості - відповідно до
видаткових накладних на товар.

Ціна за договором становить суму всіх
видаткових накладних на товар (п. 4.4
договору).

На виконання умов договору, позивачем у
період з 01.10.13 р. по 26.06.14 р. було
поставлено відповідачу товар на
загальну суму 45610,25 грн., що
підтверджується наступними
видатковими накладними: № 5540 від 01
жовтня 201Зр. на суму 4740,00 грн., № 6370 від 07
липня 2013р. на суму 1542,42 грн., № 480 від 29
січня 2014р. на суму 3776,58 грн., № 3131 від 12
червня 2014р. на суму 9111,75 грн., №3467 від 26
червня 2014р. на суму 26439,50 грн. (а.с. 16-24),
які були скріплені печаткою позивача
та підписані уповноваженими
представниками сторін. Повноваження
представника відповідача на отримання
товару за спірним договором
підтверджуються відповідними
довіреностями, а саме: № 378 від 01 жовтня
2013р., № 429 від 06 листопада 2013р., № 45 від 29
січня 2014р., № 181 від 11 червня 2014р., № 188
від 25 червня 2014р.

Сторони в спірному договорі домовились
(п. 4.2), що розрахунки за товар
здійснюються шляхом перерахунку
коштів на поточний рахунок позивача не
пізніше 15 (п'ятнадцять) банківських
днів після переходу права власності на
товар. Датою переходу права власності
на товар вважається дата підписання
видаткової накладної.

Проте, відповідач свої зобов'язання з
оплати поставленого позивачем товару
не виконав в повному обсязі, здійснивши
часткову оплату в сумі 10059,00 грн., що
підтверджується відповідними
банківськими виписками (а.с. 26-29),
внаслідок чого заборгованість
відповідача склала 35551,25 грн.

16.10.14 р. позивач на адресу відповідача
направив вимогу про сплату
заборгованості в сумі 35551,25 грн., яка
була залишена відповідачем без
відповіді.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає
договір як домовленість двох або
більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК
України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Сторони в спірному договорі домовились
(п. 4.2), що розрахунки за товар
здійснюються шляхом перерахунку
коштів на поточний рахунок позивача не
пізніше 15 (п'ятнадцять) банківських
днів після переходу права власності на
товар. Датою переходу права власності
на товар вважається дата підписання
видаткової накладної.

В той же час, в підписаних сторонами
видаткових накладних відсутня дата їх
підписання. Отже, встановити строк
оплати поставленого товару, на
підставі п. 4.2 договору, не вдається за
можливе.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ч. 2 ст.
530 ЦК України).

Враховуючи направлення 16.10.14 р.
позивачем вимоги відповідачу, останній
мав оплатити заборгованість протягом 7
днів, тобто до 24.10.14 р.

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Проте, станом на момент розгляду
справи, відповідач 35551,25 грн.
заборгованості не сплатив та не надав
суду жодних доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу чи
підтверджували б оплату
заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що з
24.10.14 р. прострочив виконання
зобов'язання з оплати поставленого
позивачем товару, за договором
поставки №827 від 14.01.2013 р.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Враховуючи викладене, а також те, що
відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
і порядку укладеного між сторонами
договору та згідно з вимогами закону,
суд визнає вимогу позивача щодо
стягнення з відповідача 35551,25 грн.
заборгованості, належно обґрунтованою,
доведеною матеріалами справи та такою,
що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 1163,66 грн. пені, інфляційні
втрати в сумі 36,45 грн., 3% річних в сумі
141,98 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до приписів статті 549 ЦК
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 6.4 договору, у випадку
прострочення оплати або не повної
оплати товару в строки, зазначені у
договорі відповідач зобов'язаний
сплатити позивачу пеню в розмірі
подвійної одлікової ставки
Національного банку України, що діяла
на період прострочення платежу від
вартості неоплаченого або частково
неоплаченого товару за кожний день
прострочення оплати, але не більше 5%
від суми простроченого грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до розрахунку (а.с. 8),
позивач нараховує пеню, інфляційні
втрати та 3%річних за період з 04.07.14 р. по
31.08.14 р. Таким чином, оскільки
відповідач був визнаний судом таким, що
з 24.10.14 р. прострочив виконання
зобов'язання з оплати поставленого
позивачем товару, за договором
поставки №827 від 14.01.2013 р., вимоги про
стягнення пені, інфляційних втрат та
3%річних за період з 04.07.14 р. по 31.08.14 р. є
неправомірними та такими, що
підлягають відхиленню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України,
відповідно до приписів якої, при
частковому задоволенні позову -
витрати по сплаті судового збору за
подання позову покладаються на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Богодухівська Птахофабрика"
(, адреса: 62480, Харківська
обл., Харківський р-н, село Хроли, вул.
Червоноармійська та вул. Миколаївська,
будинок 25/2) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ВЕТЕКО"
(, адреса: 03151, м. Київ,
вул. Ушинського, 25-а) основний борг в
сумі 35551,25 грн. та 1760,53 грн. судового
збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.10.2014 р.

Суддя Т.В. Інте