КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р. Справа№ 910/8422/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участі представників:

від позивача: ОСОБА_2 - адвокат

від відповідача: Галантернік Л.І. - за
дов.

Лобач Р.В. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Цембудресурс»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 09.09.2014

у справі № 910/8422/14 (суддя Домнічева
І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Цембудресурс»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фесем ЛТД»

про стягнення 292 133 грн.
безпідставно отриманих коштів та 5 300
грн. послуг адвоката

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Цембудресурс» (далі,
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фесем ЛТД» (далі,
відповідач) про стягнення з останнього
292 133,00 грн. безпідставно отриманих
коштів та 5 300,00 грн. послуг адвоката.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на виявлення під час
проведення внутрішнього аудиту ряду
оплат зі сторони позивача на рахунок
ТОВ «Фесем ЛТД», зазначаючи, при цьому,
що жодних договорів із відповідачем
він не підписував, а відтак кошти у
розмірі 292 133 грн. були отримані
відповідачем безпідставно.

Рішенням Господарського суду
міста Києва від 09.09.2014 у справі №
910/8422/14 в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що між сторонами у
спрощений спосіб було укладено
господарські договори, для виконання
яких відповідач виставляв позивачеві
для оплати рахунки-фактури за
посередництво в організації
зазначених вище подорожей, а позивач
належним чином сплачував їх саме з
власного банківського рахунку.
Враховуючи це, спірні кошти були
отримані відповідачем за наявності
правової підстави, а тому не можуть
бути витребувані відповідно до
положень статті 1212 Цивільного кодексу
України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Цембудресурс»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, у якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 09.09.2014 у справі № 910/8422/14 і
прийняти нове рішення, яким стягнути з
відповідача 292 133 грн. безпідставно
отриманих коштів, судового збору та
судових витрат з оплати послуг
адвоката.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення суду першої інстанції є таким,
що прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню.

За твердженнями апелянта він не
отримував від відповідача жодних
послуг, а суттєві умови подорожей
узгоджувалися не із позивачем або його
представником, а з фізичною особою
ОСОБА_5, яка ніколи не була
уповноваженим представником позивача.

Також, відповідач наголошує на тому, що
жодна із істотних умов договору не була
узгоджена між позивачем та
відповідачем, а отже, кошти з рахунку
позивача були списані безпідставно,
так як списання коштів з рахунку
позивача не може вважатись укладенням
договору із позивачем про надання
туристичних послуг.

Що стосується Актів здачі-прийняття
робіт (надання послуг), підписаних
сторонами, а саме, № ОУ -0000041 від 26.11.2013
на суму 184 664,00 грн., № ОУ 0000032 від 01.09.2013
на суму 41 319,00 грн., № ОУ-0000041 від 16.03.2014 на
суму 66 150,00 грн., скаржник зазначає, що
суд першої інстанції не дослідив
обставини їх підписання та те, чи були
вказані акти підписані директором
позивача.

Водночас, скаржник наголосив на тому,
що громадянка ОСОБА_5, якій були надані
туристичні послуги, у злочинний спосіб
викрала кошти у позивача, а відповідач
сприяв легалізації злочинно отриманих
коштів.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу у
справі № 910/8422/14 передано на розгляд
судової колегії Київського
апеляційного господарського суду у
складі головуючого судді
Михальської Ю.Б., суддів: Отрюха Б.В.,
Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.10.2014
апеляційну скаргу позивача прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 06.11.2014.

28.10.2014 представник відповідача надав
суду відзив на апеляційну скаргу, у
якому просив рішення Господарського
суду міста Києва від 09.09.2014 у справі №
910/8422/14 залишити без змін, а апеляційну
скаргу позивача без задоволення.

05.11.2014 представник позивача подав через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду клопотання про
долучення до матеріалів справи копії
аудиторського звіту від 04.09.2014,
зазначивши, що даний звіт був отриманий
ним вже після прийняття рішення судом
першої інстанції, а відтак, у позивача
не було можливості надати його до
Господарського суду міста Києва.

Представники відповідача проти
долучення до матеріалів справи
аудиторського звіту не заперечували.

Колегія суддів, оглянувши у судовому
засіданні 06.11.2014 аудиторський звіт від
04.09.2014, ухвалила долучити його до
матеріалів справи.

У судовому засіданні 06.11.2014
представником позивача було заявлене
усне клопотання про призначення у
справі судової почеркознавчої
експертизи документів з питань,
викладених у клопотанні ТОВ
«Цембудресурс», поданому до
Господарського суду міста Києва від
12.06.2014 (том 2, а.с. 54-55).

Колегія суддів, розглянувши клопотання
позивача про призначення у справі
судової почеркознавчої експертизи,
ухвалила відмовити у його задоволенні
з підстав, які будуть викладені у
мотивувальній частині постанови.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву на неї,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
не підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 202
Цивільного кодексу України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Згідно частини 1 статті 207 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

У відповідності до положень частини 1
статті 181 Господарського кодексу
України господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами. Допускається укладення
господарських договорів у спрощений
спосіб, тобто шляхом обміну листами,
факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, між сторонами не було
укладено договору у формі єдиного
документу, проте, відповідно до
положень частини 1 статті 181
Господарського кодексу України,
договір було укладено у спрощений
спосіб, тобто шляхом обміну листами,
шляхом підтвердження прийняття до
виконання замовлень, а також сплатою
рахунків-фактур відповідача.

При цьому наданню рахунків-фактур
відповідачем на оплату послуг та
надходженню цих коштів передувала
переписка з представником позивача,
шляхом листування електронним засобом
зв'язку, під час якого відповідачеві
було надано всю необхідну та достатню
інформацію про умови надання
туристичних послуг у розумінні статей
19-1, 20 Закону України «Про туризм».
Також, відповідачеві було надано весь
обсяг необхідних документів.

Із приводу тверджень позивача щодо
відсутності доказів на підтвердження
реальності господарських операцій між
сторонами колегія суддів зазначає
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем було замовлено подорожі до
Мексики, Кенії-Танзанії та Туреччини.
На кожну подорож було оформлено
документи в наступному порядку та
обсязі:

1. Подорож до Кенії-Танзанії (з 14.11.2013 по
25.11.2013).

Шляхом обміну електронними листами за
період з 12 по 14 червня 2013 року з
представником позивача було узгоджено
суттєві умови подорожі: погоджені дати,
кількість подорожуючих, трансфер,
розміщення в готелях, харчування,
програма туристичного обслуговування,
екскурсійна програма, вартість
туристичного продукту, порядок оплати,
термін перебування за кордоном, форма
розрахунку та інше.

По платіжному дорученню № 763 від 19.06.2013
отримано від позивача кошти в сумі 30
000,00 грн.

На виконання прийнятих зобов'язань,
враховуючи наявність договірних
відносин відповідача з ТОВ «Тревелінг
онлайн» 1 (Агентський
договір № 38/29.08.2012 від 20.08.2012) (далі,
Туроператор-1), відповідачем
перераховано кошти Туроператору-1 по
платіжному дорученню № 1 від 20.06.2013 в
сумі 27 000 (двадцять сім тисяч) гривень
згідно рахунка № 46 від 20.06.2013 року.

По платіжному дорученню № 799 від 02.07.2013
отримано від позивача кошти в сумі 30
000,00 грн.

По платіжному дорученню № 3 від 02.07.2013
перераховано кошти Туропреатору-1 в
сумі 27 000 (двадцять сім тисяч) гривень
згідно рахунка № 47 від 02.07.2013.

По платіжному дорученню № 811 від 09.07.2013
отримано від позивача кошти в сумі 50
000,00 грн.

По платіжному дорученню № 4 від 09.07.2013
перераховано кошти Туроператору-1 в
сумі 39 600 (тридцять дев'ять тисяч
шістсот) гривень згідно рахунка № 48 від
09.07.2013.

По платіжному дорученню № 815 від 09.07.2013
отримано від позивача кошти в сумі 10
000,00 грн.

По платіжному дорученню № 6 від 19.07.2013
перераховано кошти Туроператору-1 в
сумі 5 390 (п'ять тисяч триста дев'яносто)
гривень згідно рахунка № 49 від 19.07.2013.

По платіжному дорученню № 7 від 30.07.2013
перераховано кошти Туроператору-1 в
сумі 9 000 (дев'ять тисяч) гривень згідно
рахунка № 50 від 24.07.2014.

По платіжному дорученню № 894 від 05.08.2013
отримано від позивача кошти в сумі 50
000,00 грн.

По платіжному дорученню № 9 від 05.08.2013
перераховано кошти Туроператору-1 в
сумі 45 000 (сорок п'ять тисяч) гривень
згідно рахунка № 52 від 05.08.2014.

По платіжному дорученню № 898 від 06.08.2013
отримано від позивача кошти в сумі 14
664,00 грн.

По платіжному дорученню № 11 від 08.08.2013
перераховано кошти Туроператору-1 в
сумі 11 680 (одинадцять тисяч шістсот
вісімдесят) гривень згідно рахунка № 53
від 08. 08.2013.

Всього отримано коштів від Позивача по
рахунку-фактурі № 21 від 13 червня 2013
року по подорожі Кенія-Танзанія в сумі
184 664 (сто вісімдесят чотири тисячі
шістсот шістдесят чотири) гривні.

Перераховано Туроператору-1 за надані
послуги 164 670 (сто шістдесят чотири
шістсот сімдесят) гривень.

Після цього, за вказівкою представника
позивача було оформлено та надано
представникові ОСОБА_5:

- ваучер на розміщення в готелях,
трансфер , а також програма;

- електронні авіаквитки на ім'я
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8;

- договір комплексного
страхування подорожуючих за межами
України;

- пам'ятка по Кенії та Танзанії.

На підтвердження надання послуг
Туроператором-1 останнім та
відповідачем було оформлено у
двосторонньому порядку акт виконаних
робіт №ОУ-0000020 від 26 листопада 2013 року
на суму 164 670 (сто шістдесят чотири
тисячі шістсот сімдесят) гривень (том 1,
а.с. 87).

Про належне виконання відповідачем
власних зобов'язань свідчить акт
наданих послуг № ОУ-0000041 від 26
листопада 2013 року на суму на суму 184 664
(сто вісімдесят чотири тисячі шістсот
шістдесят чотири) гривні, оформлений
належним чином у двосторонньому
порядку з позивачем (том 1, а.с. 88).

Позивачеві надано також податкові
накладні (том 1, а.с. 89-93):

- податкова накладна № 1 від 19
червня 2013 року на суму 3000,00 грн.;

- податкова накладна № 1 від 02
липня 2013 року на суму 3000,00 грн.;

- податкова накладна № 3 від 09 липня 2013
року на суму 6000,00 грн.;

- податкова накладна № 3 від 06
серпня 2013 року на суму 2994,00 грн.;

- податкова накладна № 1 від 05 серпня 2013
року на суму 5 000,00 грн.

Зазначені фінансові операції
відображені в регістрах
бухгалтерського обліку, про що
свідчить оборотно-сальдова відомість з
контрагентом відповідачем по даній
туристичній поїздці.

Також, у матеріалах справи міститься
Договір доручення № 134/12 від 07.08.2012 з
приватним акціонерним товариством
«Європейське туристичне страхування».

2. Подорож до Туреччини ( з 22.08.13 по
01.09.2013).

Шляхом обміну електронними листами за
період з 5 по 6 серпня 2013 року з
представником позивача було узгоджено
суттєві умови подорожі до Туреччини.

Після цього по платіжному дорученню №
911 від 06.08.2013 отримано від позивача
кошти в сумі 41 319,00грн по
рахунку-фактурі № СФ-0000026 від 06.08.2013 на
суму 41 319,00 грн.

На виконання прийнятих зобов'язань,
враховуючи наявність договірних
відносин відповідача з ТОВ «ТЕЗ ТУР»
(Агентський договір про
реалізацію туристичних продуктів № 9435
від 17.07.2013) (далі, Туроператор-2),
відповідачем перераховано кошти
Туроператору-2 по платіжному дорученню
№ 10 від 08.08.2013 в сумі 36361,75 (тридцять
шість тисяч триста шістдесят одна
гривня) 75 копійок згідно рахунка № 138766
від 05.08.2013.

Господарські операції відображені в
бухгалтерському обліку, про що
свідчать картки відповідних рахунків.

Після цього представнику Позивача
надано:

- ваучер на проживання в готелі AMARA DOLCE
VITA LUXURY (Туреччина) та харчування № 88204905
на ОСОБА_7 (дати 22.08.2013-01.09.2013);

- електронний авіаквиток
(Київ-Анталія-Київ) з 22.08.2013 по 01.09.2013;

- Сертифікат застрахованої особи
до ваучера № 88204905;

- пам'ятки ТОВ «Тез Тура» та
Європейського туристичного
страхування.

На підтвердження надання послуг
Туроператором-2 було оформлено у
двосторонньому порядку акт № 7315 від
31.08.2013 року на суму 36 361,75
грн.

Про належне виконання Відповідачем
власних зобов'язань перед позивачем
свідчить акт № ОУ-0000031 від 01.09.2013 на суму
41 319,00 гривень., оформлений належним
чином у двосторонньому порядку (том 1,
а.с. 116).

Відповідачем видана Позивачеві
податкова накладна № 4 від 06.08.2013 на
суму 4 957,25 гривень (том 1, а.с. 117).

3. Подорож до Мексики (з 07.03.2014 по 16.03.2014).

Шляхом обміну електронними листами за
період з 10 по 11 вересня 2013 року було
узгоджено суттєві умови подорожі:
місце надання туристичних послуг,
програму туристичного обслуговування;
характеристику транспортних засобів,
що здійснюють перевезення (авіа);
характеристика готелю; види і способи
забезпечення харчування під час
туристичної подорожі; ціну туристичних
послуг; наявність медичного
страхування; індивідуальний трансфер з
російськомовним супроводжуючим;
екскурсійна програма.

Після підтвердження замовлення
Відповідачем було надано позивачеві
рахунок-фактуру № СФ-0000029 від 13.09.2013 на
суму 66 150,00 грн., в тому числі ПДВ 1 118,00
грн.

По банківській виписці за 13.09.2013 по
документу № 1007 отримано від позивача
кошти в сумі 63 690,00 гривень згідно
рахунка-фактури відповідача № СФ-0000029
від 13 вересня 2013 року на суму 66 150,00 грн.

По банківській виписці за 24 вересня 2013
року отримана доплата від позивача в
сумі 2 460,00 грн. по рахунку-фактурі №
СФ-0000029 від 13 вересня 2013 року.

На виконання прийнятих зобов'язань,
враховуючи наявність договірних
відносин відповідача з Туроператором-1,
відповідачем перераховано кошти
Туроператору-1:

- по платіжному дорученню № 23 від 13
вересня 2013 року в сумі 55698 (п'ятдесят
п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят вісім)
гривень по рахунку- фактурі № 65 від 13
вересня 2013 року;

- по платіжному дорученню № 26 від 24
вересня 2013 року здійснено доплату в
сумі 3474,00 ( три тисячі чотириста
сімдесят чотири гривні) по
рахунку-фактурі № 65 від 13 вересня 2013
року.

Дані операції відображені в
бухгалтерському обліку (копії карток
рахунків 631 та 361 про придбані та
продані туристичні послуги).

Всього отримано коштів від позивача по
подорожі до Мексики в сумі 68 610,00
(шістдесят вісім тисяч шістсот десять)
гривень.

Перераховано оператору Туроператору-1
за послуги загалом 59 172,0 (п'ятдесят
дев'ять тисяч сто сімдесят дві) гривні.

Після цього, за вказівкою представника
позивача було оформлено та надано
представникові ОСОБА_5:

- копії електронних авіаквитків на
ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

- ваучер на проживання вище
зазначених осіб з 07.03.14 по 15.03.2014;

- пам'ятка туристу - Мексика та програма
тура в Мексику;

- Договір комплексного
страхування подорожуючих за межами
України з ПАТ «Європейське туристичне
страхування».

На підтвердження факту надання
відповідачеві послуг Туроператором-1
оформлено акт № ОУ-0000017 від 16 березня 2014
на суму 59 442,00 грн. (том 1, а.с. 138).

Підтвердженням надання відповідачем
послуг на користь позивача є акт
здачі-прийняття робіт № ОУ-000041 від 16
березня 2014 року на суму 66150,0 (шістдесят
шість тисяч сто п'ятдесят) гривень (том
1, а.с. 139).

Виписана й передана відповідачеві
податкова накладна № 2 від 13 вересня 2013
року на суму 6708,00 грн. (том 1, а.с. 140).
Податкове зобов'язання з податку на
додану вартість нараховане та сплачене
до бюджету в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що між
сторонами було укладено господарські
договори, для виконання яких
відповідач виставляв позивачеві для
оплати рахунки-фактури за
посередництво в організації
зазначених вище подорожей, а позивач
належним чином сплачував їх саме з
власного банківського рахунку.

Крім того, слід зазначити, що як
вбачається із визначення
«туристичного агента», наведеного у
частині 2 статті 5 Закону України «Про
туризм», та правової природи спірних
правовідносин, відповідач був лише
посередником між замовником послуг
(позивачем) та туристичними
операторами, які безпосередньо надали
туристичні послуги та отримали за це
основну суму винагороди.

Позивач у апеляційній скарзі заперечує
факт надання відповідачем туристичних
послуг та не визнає актів
здачі-прийняття робіт (послуг),
оскільки жодних довіреностей та інших
уповноважуючих документів на ОСОБА_5
позивачем не видавалось.

Вказані твердження апелянта не
приймаються судом до уваги з огляду на
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, з
01.09.2004 ОСОБА_5 займала посаду бухгалтера
ТОВ «Цембудсервіс», потім була
переведена на посаду економіста;
звільнена наказом по підприємству від
17.12.2013. Як зазначив позивач у довідці №
050 від 18.06.2014 (том 2, а.с. 62), документів,
якими визначено функціональні
обов'язки чи матеріальна
відповідальність ОСОБА_5 на ТОВ
«Цембудсервіс» окремо не створювались.

Поруч із зазначеним, у позовній заяві
сам позивач зазначає, що до «системи
«Клієнт-банк» скаржника, з якої було
здійснено переведення коштів на
користь відповідача, мала доступ, крім
директора, ще одна посадова особа ТОВ
«Цембудсервіс» - економіст ОСОБА_5, яка
в грудні 2013 року звільнилась за власним
бажанням.

Тобто, позивач фактично підтверджує
наявність повноважень ОСОБА_5, оскільки
остання мала доступ до розпорядження
та розпоряджалася коштами позивача з
відома, дозволу та схвалення з боку
директора позивача, оскільки згідно
наказу ТОВ «Цембудсервіс» № 16 від
25.08.2010 (том 1, а.с. 66) обов'язки щодо
ведення бухгалтерського обліку були
покладені на директора фірми. В іншому
випадку, такий доступ до розпорядження
коштами позивача є неможливим з огляду
на зобов'язання позивача перед
обслуговуючим банком.

Так, у матеріалах справи міститься
Додаток № 1 до Договору банківського
рахунку № 16523/008 від 15.12.2008 з Відкритим
акціонерним товариством «ВТБ БАНК» на
здійснення розрахунково-касового
обслуговування з використанням
системи дистанційного обслуговування
(далі, Договір обслуговування) (том 2,
а.с. 63-64).

Відповідно до вимог пункту 2.3.5.
Договору обслуговування клієнт
(позивач) зобов'язався зберігати в
таємниці свій таємний ключ підпису,
негайно повідомити Банк про втрату або
компрометацію таємного ключа підпису і
з цього моменту припинити
користуватися цим ключем.

Крім того, за вимогами пункту 2.3.4.
Договору обслуговування клієнт
(позивач) зобов'язаний регулярно,
протягом дня, перевіряти стан рахунку з
урахуванням відправлених платежів, а у
разі невідповідності відправлених і
проведених платежів, негайно припинити
роботу в Системі до з'ясування
обставин.

Згідно положень пунктів 2.4.1., 2.4.3.
Договору обслуговування на клієнта
покладається повна відповідальність
за достовірність усіх документів,
переданих у Банк із використанням
Системи і завірених його електронним
підписом, а також за наслідки
несанкціонованого використання його
ЕЦП у результаті крадіжки, втрати або
інших обставин.

В свою чергу, Банк зобов'язався
приймати до виконання електронні
платіжні документи Позивача лише за
умови позитивного результату
перевірки їх ЕЦП (пункт 2.2.3. Договору з
обслуговування).

За таких обставин, спростовуються
твердження апелянта про перерахування
коштів на користь відповідача
безпідставно та поза волею позивача,
оскільки з огляду на прийняті останнім
зобов'язання за Договором
обслуговування та неодноразовість
здійснення спірних операцій, позивач
мав усі можливості своєчасно
попередити здійснення
несанкціонованих платежів.

Також, на спростування тверджень
скаржника щодо підписання актів
невідомою особою, а не керівником
підприємства, колегія суддів зазначає,
що підпис на актах здачі-прийняття
робіт вчинено уповноваженою особою,
оскільки скріплено печаткою ТОВ
«Цембудсервіс», відповідальним за
збереження якої є саме керівник
підприємства. Доказів викрадення або
втрати печатки матеріали справи не
містять.

В обгрунтування незаконності рішення
суду, апелянт стверджує, що суд не дав
правової оцінки тому, що ваучери було
видано на ім'я ОСОБА_5, а тому ваучер, як
письмова форма договору, свідчить про
укладення відповідачем договору на
туристичне обслуговування з ОСОБА_5, а
не з позивачем.

Такі твердження апелянта не
спростовують наявність господарських
відносин з позивачем, оскільки
відповідно до пункту 1.2. Інструкції про
порядок оформлення ваучера на надання
туристичних послуг та його
використання, затвердженої Наказом
Держтурадміністрації України № 50 від
06.06.2005 ваучер - це документ, який є
підставою і гарантією для отримання
туристом оплаченої послуги або
комплексу послуг у суб'єкта
туристичної діяльності, що надає
послуги. З огляду на це ваучер має
містити дані безпосереднього
споживача туристичних послуг -
фізичної особи згідно з вимогами
статті 23 Закону України «Про туризм».
При цьому, перелік обов'язкових даних,
що мають міститися у ваучері згідно
зазначеної статті, не передбачає
відображення відомостей ані про
замовника послуг, ані про джерело
фінансування цих послуг.

Твердження апелянта про те, що суд
неправомірно не дав належної оцінки
тому, що ОСОБА_5 в злочинний спосіб
викрала кошти у позивача, а відповідач
сприяв легалізації отриманих коштів не
приймаються судом до уваги, оскільки за
відсутністю обвинувального вироку,
постановленого в кримінальному
провадженні, є безпідставними та
необґрунтованими.

Решта доводів апелянта про відсутність
довіреності у ОСОБА_5 на
представництво/вчинення дій від імені
позивача, не спростовують висновків
суду про наявність господарських
відносин між сторонами, оскільки
позивач акцептував виставлені
відповідачем рахунки-фактури шляхом
здійснення платежів з власного рахунку
за використанням системи
«Клієнт-Банк», що унеможливлює
несанкціонований доступ до
розпорядження коштами позивача
неповноважними особами останнього.

Тому, надходження коштів від позивача
на рахунок відповідача саме на
підставі рахунків-фактур останнього
мало зобов'язальний характер для
відповідача щодо виконання угод на
туристичне обслуговування, укладених у
спрощений спосіб.

Враховуючи вищевикладене, клопотання
позивача про призначенні у справі
судової почеркознавчої експертизи є
безпідставним, оскільки будь-який
експертний висновок не спростує факт
перерахування коштів саме з рахунку
позивача, а справжність відбитку
печатки позивача на актах, так само як і
факт отримання послуг ОСОБА_5, позивач
не спростовує.

Згідно статті 1212 Цивільного кодексу
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу
України застосовуються незалежно від
того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події.

Положення глави 83 Цивільного кодексу
України застосовуються також до вимог
про повернення виконаного за недійсним
правочином; витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Як уже зазначалося вище, відповідач був
лише посередником між замовником
послуг (позивачем) та туристичними
операторами, які безпосередньо надали
туристичні послуги та отримали за це
основну суму винагороди. Відповідач,
при цьому, залишав собі лише суму
агентської винагороди.

Таким чином, оскільки договори між
сторонами про надання туристичних
послуг були укладені у спрощений
спосіб, а кошти відповідачем отримано
як оплату виконаних за договором робіт,
такі кошти є набутими останнім за
наявності правової підстави, а тому не
можуть бути витребувані відповідно до
положень статті 1212 Цивільного кодексу
України як безпідставне збагачення.

Наданий позивачем до суду апеляційної
інстанції Аудиторський звіт від 04.09.2014,
складений ТОВ Аудиторська фірма
«Дар-аудит», не є належним та
допустимим доказом, який у розумінні
статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
спростував би факт проведення між
сторонами господарських операцій з
надання послуг за угодами, укладеними у
спрощений спосіб.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що позивачем в
обґрунтування свої вимог не надано
суду належних та допустимих доказів,
якими б спростовувалась правомірність
укладених між сторонами у спрощений
спосіб угод, реальність проведених
господарських операцій, а також факт
належного виконання відповідачем та
отримання позивачем за даними угодами
туристичних послуг.

Враховуючи зазначене, вирішуючи спір
по суті заявлених позовних вимог, суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які грунтуються на
належних та допустимих доказах.

З огляду на відсутність підстав для
задоволення позовних вимог судові
витрати, у тому числі витрати на
послуги адвоката, стягненню з
відповідача не підлягають, оскільки
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України при
відмові в позові такі витрати
покладаються на позивача.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Цембудресурс», а заперечення
скаржника, викладені у апеляційній
скарзі, не приймає до уваги, оскільки
останні не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає рішення суду по даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається. Апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Цембудресурс» є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Цембудресурс» на рішення
Господарського суду міста Києва від
09.09.2014 у справі № 910/8422/14 залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 09.09.2014 у справі №
910/8422/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/8422/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко