ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2014 р.
Справа №917/1904/14

За позовом публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»

до приватного підприємства «Хазар - 2007»

про стягнення 8181грн. 86коп.

Суддя Тимошенко К.В.

Представники:

від позивача: Мельник В.В.

від відповідача: Фаєнко І.О., Гамбаров
І.А.

Розглядається позовна заява про
стягнення 8181грн. 86коп., з яких : 4278грн.
68коп. пені, 2915грн. 79коп. інфляційних,
987грн. 39коп. річних.

Відповідач у відзиві позов визнає
частково (а.с.40-41). Разом з відзивом
відповідач надав до суду заяву про
зменшення розміру штрафних санкцій, в
якій посилаючись на значну дебіторську
заборгованість населення перед
відповідачем, незначний термін
прострочення та скрутний матеріальний
стан, просить зменшити розмір штрафних
санкцій до 818грн. 19коп., а саме: пені до
427грн. 87коп., інфляційних до 291грн. 58коп.,
річних до 98грн. 74коп. (а.с.44).

В засіданні суду відповідно до ст.85 ГПК
України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача
4278грн. 68коп. пені, 2915грн. 79коп.
інфляційних, 987грн. 39коп. річних.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що 10.10.2013р. між
публічним акціонерним товариством
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (позивачем) та
приватним підприємством «Хазар-2007»
(відповідачем) був укладений договір
купівлі-продажу природного газу
№13/4031-ТЕ-24, за умовами якого позивач
(продавець) поставив, а відповідач
(покупець) прийняв природний газ в
обсязі 246772тис.куб.м. на загальну суму
323037грн. 91коп. Позивач вказує, що
відповідач свої зобов'язання за
договором виконав неналежним чином,
так як невчасно оплачував вартість
природного газу, чим порушив умови п.6.1.
договору.

Дослідивши надані у справі докази, суд
при вирішенні спору виходить з
наступного:

Згідно наданої позивачем копії
договору від 10.10.2013р. №13/4031-ТЕ-24
купівлі-продажу природного газу
(далі-договір) (копія договору а.с.8-13)
позивач (продавець) зобов'язався
передати у власність покупцю
(відповідачу) у 2013 році природний газ, а
покупець зобов'язався прийняти та
оплатити газ на умовах цього договору.

Пунктом 6.1. договору сторони
визначили, що оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Згідно актів приймання-передачі
природного газу від 31.12.2013р., 30.11.2013р.,
31.10.2013р., підписаних обома сторонами та
засвідчених печатками обох сторін,
відповідач у жовтні-грудні 2013р. отримав
від позивача 246772тис.куб.м. природного
газу на суму 323037грн. 91коп. грн. (а.с.14-16).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст.193 Господарського
кодексу України (далі - ГК), зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цих кодексів, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК) передбачає, що у разі
порушення зобов'язань настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач порушив умови договору
щодо термінів оплати за газ.

За прострочення оплати
природного газу позивач просить
стягнути з відповідача 4278грн. 68коп.
пені, 2915грн. 79коп. інфляційних та 987грн.
39коп. річних.

Пунктом 7.2 договору встановлено
що, у разі невиконання покупцем умов
пункту 6.1. цього договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Відповідно до частини 2 статті 625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
три проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач за одержаний
природний газ розраховувався
несвоєчасно, позивачем правомірно
заявлено вимогу про стягнення пені та
річних, але сума пені та річних
позивачем завищена.

Відповідно до умов договору (п.6.1.)
відповідач мав здійснювати оплату за
поставлений природний газ до 14 числа
наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначає позивач в розрахунку
часткова оплата в сумі 20000грн. 00коп. за
газ, поставлений у жовтні 2013р.
здійснена відповідачем 18.11.2013р., що
підтверджується і наданими у справі
доказами (а.с.92), отже станом на 18.11.2013р.
борг складав 47775грн. 97коп. Виходячи з
наданого позивачем розрахунку позивач
нараховує пеню та річні за прострочку
оплати поставленого в жовтні 2013р. газу
за період з 14.11.2013р. по 18.11.2013р. включно
на всю суму вартості поставленого газу
- 67775грн. 97коп. без врахування часткової
оплати. Таким чином, позивач
безпідставно нараховує пеню та річні
за 18.11.2013р. на сплачену в цей день суму
(п. 1.9. постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» №14 від
17.12.2013р.). Аналогічні помилки допущені
позивачем і в розрахунках пені та
річних за інші періоди. В результаті
цього розмір пені завищено на 115грн.
08коп. та річних на 26грн. 56коп. В цій
частині вимога про стягнення пені та
річних необґрунтована і задоволенню не
підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення.

З врахуванням зазначеної норми ЦК
вимога про стягнення інфляційних
правомірна, але сума інфляційних
позивачем завищена. Так, за
зобов'язаннями листопада 2013р. до сплати
підлягала сума 104529грн. 16коп., з яких
60000грн. 00коп. сплачено 26.12.2013р., отже
оплата вказаної суми прострочена з
14.12.2013р. по 25.12.2013р. З врахуванням
рекомендацій Верховного суду України,
викладених в листі від 03.04.1997р. №62-97р,
інфляційні на цю суму можуть бути
нараховані за грудень 2013р. та складають
300грн. 00коп.; період прострочки
сплаченої 31.01.2014р. суми в розмірі 30000грн.
00коп. - з 14.12.2013р. по 30.01.2014р., період
прострочки сплаченої 13.02.2014р. суми в
розмірі 14529грн. 16коп. - з 14.12.2013р. по
12.02.2014р. З врахуванням рекомендацій
Верховного суду України, викладених в
листі від 03.04.1997р. №62-97р, інфляційні на
ці суми підлягають нарахуванню за
грудень 2013р. - січень 2014р. та складають
відповідно 210грн. 30коп. і 101грн. 85коп., а
всього за зобов'язаннями листопада 2013р.
до сплати підлягають інфляційні в сумі
612грн. 15коп., тоді як позивач просить
стягнути 612грн. 75коп. інфляційних,
нарахованих за зобов'язаннями
листопада 2013р.

Аналогічно за зобов'язаннями
грудня 2013р. до сплати підлягала сума в
розмірі 150768грн. 78коп., з яких 30000грн.
00коп. сплачено 13.02.2014р., отже сплата
вказаної суми прострочена з 14.01.2014р. по
12.02.2014р., інфляційні за січень 2014р.
складають 60грн. 00коп.; 70000грн. 00коп.
сплачено 28.02.2014р., оплата цієї суми
прострочена з 14.01.2014р. по 27.02.2014р.,
інфляційні на цю суму за січень-лютий
2014р. складають 560грн. 84коп.; 50768грн. 78коп.
сплачено 28.03.2014р., отже оплата цієї суми
прострочена за період з 14.01.2014р. по
27.03.2014р., інфляційні на цю суму за
січень-березень 2014р. складають 1532грн.
62коп., всього за зобов'язаннями грудня
2013р. до сплати підлягають інфляційні в
сумі 2153грн. 46коп., тоді як позивач
просить стягнути 2167грн. 49коп.
інфляційних, нарахованих за
зобов'язаннями грудня 2013р.

Таким чином, сума інфляційних
позивачем завищена на 14грн. 63коп.

З врахуванням викладеного вимога про
стягнення інфляційних підлягає
задоволенню частково, в сумі 2901грн.
16коп. В решті суми інфляційних позов
необгрунтований і задоволенню не
підлягає.

Як зазначалось вище, відповідач
просить зменшити розмір штрафних
санкцій до 818грн. 19коп., а саме: пені до
427грн. 87коп., інфляційних до 291грн. 58коп.,
річних до 98грн. 74коп., посилаючись на не
значний термін прострочення, скрутний
матеріальний стан відповідача та на те,
що позивачем не понесено витрат та
збитків і що через значну дебіторську
заборгованість населення перед
відповідачем та низький рівень
виконання виконавчих листів відділом
державної виконавчої служби
Пирятинського районного управління
юстиції приватне підприємство "Хазар
2007" не змогло своєчасно розрахуватися
за природний газ, отриманий від
позивача.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 ГК
України, у разі якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Статтею 83 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) передбачено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Вищий господарський суд України в п.
3.17.4. постанови пленуму від 26.12.2011р. №18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначив, що
вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. Крім
того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України.

Річні та інфляційні не є штрафними
санкціями, отже зазначені вище норми
ЦК, ГК та ГПК щодо зменшення штрафних
санкцій (неустойки) не можуть
застосовуватись до річних та
інфляційних.

Посилаючись на скрутний матеріальний
стан і на те, що через значну
дебіторську заборгованість населення
перед відповідачем та низький рівень
виконання виконавчих листів відділом
державної виконавчої служби
Пирятинського районного управління
юстиції приватне підприємство "Хазар
2007" не змогло своєчасно розрахуватися
за природний газ, отриманий від
позивача, відповідач не надав доказів
скрутного матеріального стану, не
надав доказів що саме зазначені
обставини спричинили несвоєчасну
оплату. Надані відповідачем докази
наявності виконавчих проваджень та
витрат відповідача не містять
відомостей про матеріальний стан
відповідача та не доводять причинний
зв'язок цих обставин з прострочкою
оплати. Таким чином відповідач не
обґрунтував належними доказами
підстави зменшення розміру штрафних
санкцій (пені), а тому заява відповідача
про зменшення розміру штрафних санкцій
не підлягає задоволенню.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р
І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного
підприємства "Хазар-2007" ( 37052,
Полтавська область, Пирятинський
район, с.Велика Круча, вул.Леніна, 10,
ідентифікаційний код 34699111) на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького, 6, п/р 1 в АТ
"Ощадбанк" 300465, ідентифікаційний код
20077720) 4163 грн. 60 коп. пені, 960 грн. 83 коп.
річних, 2901 грн. 16 коп. інфляційних, 1792
грн. 11 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

Суддя
Тимошенко К.В.

Повне рішення складено 10.11.2014р.