ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2014 р.
Справа № 911/4057/14

За позовом Відділу освіти
Рокитнівської районної державної
адміністрації

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перша компанія
максимум»

про стягнення 140 065,99грн.

Суддя Горбасенко
П.В.

За участю представників:

від позивача не з'явилися;

від відповідача Ювченко Я.Л. (дов. № 192
від 07.10.2014р.).

Обставини справи:

Відділ освіти Рокитнівської районної
державної адміністрації (далі -
позивач) звернувся з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перша компанія
максимум» (далі - відповідач) про
стягнення 140 065,99грн. надмірно сплачених
коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані
безпідставною оплатою позивачем
витрат відповідача на оплату послуг з
теплопостачання, у зв'язку з чим
позивач просить стягнути з відповідача
140 065,99грн. вартості теплопостачання,
сплачених позивачем на підставі ст. 1212
Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 22.09.2014р. порушено
провадження у справі № 911/4057/14, розгляд
справи призначено на 10.10.2014р.

09.10.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від
представника відповідача надійшло
пояснення на позовну заяву № 07/10-2 від
07.10.2014р. (вх. № 21682/14 від 09.10.2014р.), згідно
якого останній просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 10.10.2014р. та від
27.10.2014р. розгляд справи відкладено на
27.10.2014р. та 07.11.2014р. відповідно.

07.11.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від
представника позивача надійшла заява
про перенесення засідання суду від
06.11.2014р. (вх. № 24750/14 від 07.11.2014р.), згідно
якої останній просив перенести судове
засідання на більш пізній термін у
зв'язку з неможливістю з'явитись в
судове засідання.

У судовому засіданні 07.11.2014р.
представник відповідача заперечив
проти задоволення позовних вимог та
заперечив проти відкладення розгляду
справи.

Суд, розглянувши вказане клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи та заслухавши пояснення
представника відповідача, вирішив
відмовити у його задоволенні з огляду
на наступне.

Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. Такими
обставинами, зокрема, є: 1) нез'явлення в
засідання представників сторін, інших
учасників судового процесу; 2)
неподання витребуваних доказів; 3)
необхідність витребування нових
доказів; 4) залучення до участі в справі
іншого відповідача, заміна неналежного
відповідача; 5) необхідність заміни
відведеного судді, судового експерта.
Про відкладення розгляду справи
виноситься ухвала, в якій вказуються
час і місце проведення наступного
засідання. Суддя має право оголосити
перерву в засіданні в межах
встановленого строку вирішення спору з
наступною вказівкою про це в рішенні
або ухвалі.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р.
передбачено, що у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на те, що нез'явлення в судове
засіданні 07.11.2014р. належним чином
повідомленого представника позивача
не перешкоджає вирішенню спору; у разі
неможливості участі у засіданні
місцевого господарського суду певного
представника, позивач не був
позбавлений можливості уповноважити
на це іншу особу, у тому числі ту, що не є
працівником відділу освіти, а також
приймаючи до уваги, що представник
відповідача заперечив проти
відкладення розгляду справи та
наявність всіх матеріалів у справі,
необхідних для вирішення спору по суті
та закінчення встановлено ст. 69
Господарського процесуального кодексу
двохмісячного строку розгляду спору,
суд дійшов висновку, що клопотання
представника позивача про відкладення
розгляду справи є безпідставним та
таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що неявка позивача в судове
засідання не перешкоджає розгляду
спору по суті, суд вважає за можливе
здійснити розгляд справи за наявними в
ній матеріалами за відсутності
представника позивача.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника відповідача,
суд

ВСТАНОВИВ:

14.01.2013р. між Відділом освіти
Рокитнівської райдержадміністрації
(Замовник) та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перша компанія
максимум» (Виконавець) укладено
договір про організацію харчування
учнів загальноосвітніх шкіл (гімназії,
ліцею) № 21, згідно якого виконавець
зобов'язався забезпечити у період з
14.01.2013р. по 11.06.2013р. якісне одноразове
щоденне гаряче харчування учнів у
шкільних навчальних закладах,
розташованих на території
Рокитнівського району Рівненської
області, а замовник - здійснити оплату
за надані послуги.

Згідно п. 2.9. договору виконавець
зобов'язався компенсувати витрати,
пов'язані з організацією харчування: -
за електроенергію, яка використана на
приготування їжі шляхом укладання
прямих договорів з постачальником
електричної енергії; - за
водопостачання, водовідведення на
основі показників лічильників кухні,
або розрахункових норм до 20 числа
кожного місяця; - вивіз нечистот та
відходів шляхом укладання окремих
договорів з комунальними службами.

Відповідно до п. 7.1. договір вступає в
силу з дня його підписання і діє до
10.06.2013р.

На виконання договору про організацію
харчування учнів загальноосвітніх
шкіл (гімназії, ліцею) № 21 від 14.01.2013р.
відповідачем надані, а позивачем
прийняті, послуги з харчування, що
підтверджується відсутністю з боку
позивача претензій та повідомлень про
порушення відповідачем умов договору.

Суд встановив, що за період з 01.01.2013р. по
01.05.2013р. Державною фінансовою
інспекцією в Рівненській області
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
відділу освіти Рокитнівської районної
державної адміністрації, за
результатами якої складено акт ревізії
фінансово-господарської діяльності
відділу освіти Рокитнівської районної
державної адміністрації за період з
01.01.2013р. по 01.05.2013р. № 17-03-06/48 від 04.07.2013р.
(а.с. 50-52).

У вказаному акті ревізії зазначено, що
за рахунок асигнувань, виділених
відділу освіти за період з 14.01.2013р. по
01.05.2013р. покрито витрати сторонньої
юридичної особи - ТОВ «Перша Компанія
Максимум» на загальну суму 140 065,99грн.,
внаслідок оплати наданих відповідачем
послуг, які надаються на безоплатній
основі, позивачу завдано матеріальної
шкоди (збитків) на суму 140 065,99грн.

Предметом позову є вимога про
стягнення 140 065,99грн. надмірно сплачених
коштів.

Суд встановив, що між сторонами
виникли правовідносини з надання
послуг.

Частиною першою ст. 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст.
175 ГК України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст.
1212 ЦК України).

В постанові Верховного Суду України
від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012
вказується на те, що відповідно до
статті 1212 Цивільного кодексу України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає
підстави для висновку, що цей вид
позадоговірних зобов'язань породжують
такі юридичні факти: 1) набуття особою
майна або його збереження за рахунок
іншої особи; 2) відсутність для цього
правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі
укладено договір про організацію
харчування учнів загальноосвітніх
шкіл (гімназії, ліцею) № 21 від 14.01.2013р., а
кошти отримано виконавцем як оплату
наданих послуг з харчування, то такі
кошти набуто за наявності правової
підстави, а тому не може бути
витребувано відповідно до положень
статті 1212 Цивільного кодексу України
як безпідставне збагачення.

Аналогічна правова позиція міститься у
постанові Вищого господарського суду
України від 11.09.2014р. у справі № 910/2388/14.

Крім того, частиною 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України визначено, що майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: 1) втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

За загальним принципом цивільного
права особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (шкода);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивачем, належними та допустимими
доказами у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК
України, не доведено суду cкладу
вчиненого відповідачем
правопорушення, зокрема: факту
протиправної поведінки, оскільки на
виконання договору про організацію
харчування учнів загальноосвітніх
шкіл (гімназії, ліцею) № 21 від 14.01.2013р.
відповідачем надані, а позивачем
прийняті послуги з харчування, що
підтверджується відсутністю з боку
позивача претензій та повідомлень про
порушення відповідачем умов договору.

Посилання позивача на те, що актом
ревізії фінансово-господарської
діяльності відділу освіти
Рокитнівської районної державної
адміністрації за період з 01.01.2013р. по
01.05.2013р. № 17-03-06/48 від 04.07.2013р. (а.с. 50-52),
встановлено, що внаслідок оплати
наданих відповідачем послуг, позивачу
завдано матеріальної шкоди (збитків) на
суму 140 065,99грн. оцінюється судом
критично з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 3 Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від № 550 20.04.2006р. (в
редакції, яка діяла на момент складення
акту ревізії) акт ревізії - документ,
який складається особами, що проводили
ревізію, фіксує факт її проведення та
результати. Заперечення, зауваження до
акта ревізії (за їх наявності) та
висновки на них є невід'ємною частиною
акта.

Приписами ст. 11 ЦК України встановлено,
що підставами для виникнення цивільних
прав та обов'язків є, зокрема, договори
та інші правочини.

Згідно ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, акт ревізії
фінансово-господарської діяльності
відділу освіти Рокитнівської районної
державної адміністрації за період з
01.01.2013р. по 01.05.2013р. № 17-03-06/48 від 04.07.2013р.,
який покладений в основу обгрунтування
позовних вимог, не є підставою для
визначення розміру матеріальних
збитків, оскільки відносини між
сторонами щодо розрахунків
регулюються лише умовами спірного
договору та законодавством України,
яке регулює дані господарські
відносини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовна вимога про
стягнення 140 065,99грн. надмірно сплачених
коштів є безпідставною,
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено: 11.11.2014р.

Суддя
П.В.Горбасенко