ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2014 р.Справа № 922/3992/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання
Кісельовій С.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль", м. Київ до Публічного
акціонерного товариства "Харківський
підшипниковий завод", м. Харків про
стягнення коштів 159 412, 98 грн. за участю
представників:

позивача - Семеняки М.В. (дов. № 10-09/14 від
10.09.2014 р.)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль", звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою про стягнення з Публічного
акціонерного товариства "Харківський
підшипниковий завод" (надалі -
Відповідач) заборгованість за
договором фінансового лізингу №LC3442-05/10
від 06.05.2011 р. в сумі 159 412,98 грн. Також
просить суд покласти на Відповідача
судовий збір.

Від Позивача заяв та клопотань не
надійшло. У судовому засіданні позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх у повному обсязі.

Представник Відповідача у судове
засідання не з'явився, у наданому
клопотанні просить суд відкласти
розгляд справи. Вимоги ухвали суду не
виконав. Про день та час розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Представник Позивача проти клопотання
Відповідача про відкладення розгляджу
справи заперечує.

У п. 3.12. постановами пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що початок
розгляду справи по суті має місце з
того моменту, коли господарський суд
після відкриття судового засідання,
роз'яснення (за необхідності) сторонам
та іншим учасникам судового процесу їх
прав та обов'язків і розгляду інших
клопотань і заяв (про відкладення
розгляду справи, залучення до участі в
ній інших осіб, витребування
додаткових доказів тощо) переходить
безпосередньо до розгляду позовних
вимог, про що зазначається в протоколі
судового засідання. При цьому неявка у
судове засідання сторін або однієї з
сторін, за умови, що їх належним чином
повідомлено про час і місце цього
засідання, не перешкоджає такому
переходові до розгляду позовних вимог,
якщо у господарського суду відсутні
підстави для відкладення розгляду
справи, передбачені частиною першою
статті 77 ГПК.

Суд дослідивши матеріали справи та
клопотання Відповідача про
відкладення розгляду справи, дійшов до
висновку щодо його відмови, оскільки
останнім не надано належних доказів,
які б підтверджували твердження
викладене в клопотанні.

Судом виконано процесуальний обов'язок
щодо повідомлення учасників процесу
про дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 2.6.
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
погодженої листом Вищого
господарського суду України від 19.02.2013
р. та затвердженої наказом Державної
удової адміністрації України від 20.02.2013
р. № 28, а тому суд вважає можливим
розглядати справу за наявними в ній
матеріалами, як це передбачено статтею
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(роз'яснення Президії Вищого
Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02
- 5/289 із змінами "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України").

Крім того, в інформаційному листі
Вищого господарського суду України від
14.08.2007р. № 01-8/675 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2007 року" (пункт
15) зазначено, що відповідно до пункту 2
частини другої статті 54 Господарського
процесуального кодексу України
позовна заява повинна містити, зокрема,
місцезнаходження сторін (для юридичних
осіб).

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. N 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" зазначено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому
числі Господарський процесуальний
кодекс України (надалі - ГПК України), не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно із статтею 93
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України) та зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 ГПК України обов'язок
доказування і подання доказів
покладено на сторони, суд згідно за
статтею 75 ГПК України розглядає справу
за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
вислухавши присутніх представників
сторін, всебічно і повно дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

06.05.2011 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Райффайзен Лізинг
Аваль та Відкритим акціонерним
товариством «Харківський
підшипниковий завод» був укладений
договір фінансового лізингу №LC3442-05/10
(надалі - Договір), згідно з п. 1.1 якого
Лізингодавець (Позивач) зобов'язався
передати на умовах фінансового
лізингу, без надання послуг з
управління та технічної експлуатації,
у тимчасове володіння та користування
за плату майно, найменування, технічний
опис, модель, рік випуску, ціна одиниці,
кількість і загальна вартість якого
визначаються в Специфікації (Додаток
№2 до Договору), а Лізингоодержувач
(Відповідач) зобов'язується прийняти
предмет лізингу та сплачувати
лізингові платежі на умовах цього
Договору.

Виконуючи вимоги Договору, Позивачем
(Лізингодавець) було передано у
тимчасове володіння Відповідачу
(Лізингоодержувачу) предмет лізингу
згідно специфікації, що
підтверджується підписаним
представниками сторін актом
приймання-передачі предмета лізингу
від 01.09.2010 р. (а.с. 18).

Відповідачем в порушення умов
Договору, зокрема, п.п. 5.1-5.5, п. 7.4, п. 8.1.4
Загальних умов фінансового лізингу -
Додаток №4 до Договору (надалі -
Загальні умови), належним чином не
виконував свої зобов'язання, внаслідок
чого за ним утворилась заборгованість
на загальну суму 159 412,98 гривень за
наступними рахунками №№:

Номер рахунку-фактуриДата рахунку-
фактуриСтрок оплати за
рахунком-фактуроюСума до оплати за
рахунком- фактурою,
грн.LC3442-05/10/43-08801.04.201408.04.201427 212,66
(сплачено 11 793,16)LC3442-05/10/44-09005.05.201414.05.201427
720,46LC3442-05/10/45-09202.06.201413.06.201427
796,28LC3442-05/10/46-09401.07.201408.07.201427
705,57LC3442-05/10/47-09601.08.201408.08.201428
720,03LC3442-05/10/48-09801.09.201408.09.201432 051,14

Відповідно до п.п. 1.1, 4.1 Договору
Лізингоодержувач (Відповідач)
зобов'язався за цим Договором
сплачувати відсотки за фінансування та
поточні лізингові платежі. На підставі
п. 4.2 Договору Лізингоодержувач сплачує
відсотки за фінансування у період з
моменту передачі Предмета лізингу до
настання першого періоду лізингу за
ставкою LIBOR ЗМ плюс 10,00% від всієї суми
заборгованості, визначеної в порядку п.
3.1 цього Договору. Сума відсотків в
грошовому еквіваленті іноземної
валюти підлягає перерахунку у гривню
за Курсом продажу (Розділ 1
«Визначення» Загальних умов Додатку 4
до цього Договору), крім того ПДВ.

Згідно з п.4.3 Договору Лізингоодержувач
протягом строку лізингу щомісяця
сплачує Лізингодавцю авансом поточні
лізингові платежі, які розраховуються
на перший робочий день кожного
лізингового періоду за поточний місяць
та складаються з суми, що ставиться в
погашення вартості Предмета лізингу та
комісії Лізингодавця.

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що
розмір комісії для кожного періоду
лізингу розраховується за ставкою,
визначеною в п. 4.2 цього Договору, від
заборгованості Лізингоодержувача у
грошовому еквіваленті іноземної
валюти для відповідного періоду
лізингу згідно Графіку (Додаток 1 до
Договору). Розрахована таким чином сума
комісії перераховується у гривні за
Курсом продажу з дотриманням умов
частини другої цього пункту.

Комісія Лізингодавця розрахована у
гривнях, не може бути менше різниці між
поточним лізинговим платежем у гривні
та граничною сумою, яка ставиться в
погашення заборгованості
Лізингоодержувача згідно даних
колонки D Графіку (Додаток 1 до
Договору).

Перерахунок лізингових платежів,
розрахованих у грошовому еквіваленті
іноземної валюти, здійснюється
Лізингодавцем за Курсом продажу плюс
комісія АТ «Райффайзен Банк Аваль» з
купівлі валюти, згідно офіційного
сайту Лізингодавця за адресою в мережі
Інтернет: http://www.rla.com.ua (п.4.5 Договору).

Згідно п.4.6 Договору, оплата всіх
платежів здійснюється в національній
валюті України - гривнях, шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок Лізингодавця.

Пунктом 4.8 Договору передбачено, що всі
додаткові послуги, визначені в
Загальних умовах (Додаток 4 до цього
Договору), а також ті, які не визначені
цим Договором та необхідність в яких
може виникнути у Лізингоодержувача,
оплачуються Лізингоодержувачем окремо
за тарифами Лізингодавця, розміщеними
на офіційному сайті Лізингодавця за
адресою в мережі Інтернет: http://www.rla.com.ua.

У відповідності до п. 5.1. Договору за
несвоєчасну сплату будь-якого платежу
(його частини) за договором
Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю
пеню у розмірі 0,2% від суми
простроченого платежу за кожний
календарний день прострочення,
починаючи з п'ятого дня прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Умови Договору відповідають ст. 16
Закону України «Про фінансовий
лізинг», яка передбачає, що до складу
лізингових платежів можуть включатися:
(а) сума, яка відшкодовує частину
вартості предмета лізингу; (б) платіж як
винагорода лізингодавцю за отримане у
лізинг майно; (в) компенсація відсотків
за кредитом; (г) інші витрати
лізингодавця, безпосередньо пов'язані
з виконанням договору лізингу.

Згідно з Загальними умовами
фінансового лізингу - Додаток №4 до
Договору, Лізингоодержувач сплачує
поточні лізингові платежі щомісяця
авансом до 8 числа поточного місяця на
підставі рахунку Лізингодавця,
направленого на вказану в Договорі
електронну адресу Лізингоодержувача
або за допомогою факсимільного зв'язку.
При чому, у разі неотримання рахунку
Лізингодавця до 5 числа поточного
місяця Лізингоодержувач зобов'язаний
звернутися до Лізингодавця та отримати
свій рахунок самостійно.

На підставі чого Лізингоодержувач
зобов'язаний оплатити рахунок до 10
числа поточного місяця (п.5.3, п.5.4
Загальних умов).

Крім того, відповідно до п.6.1. Загальних
умов Лізингодавець має право в
односторонньому порядку змінити суму
лізингових платежів у наступних
випадках (включаючи, але не
обмежуючись):

6.1.1. У випадку зміни встановленого на
день укладення Договору розміру ставки
EURIBOR на період 3 місяці (якщо в п. 1.7
Договору Сторони обрали валюту - Євро)
або розміру ставки USD LIBOR на період 3
місяці (якщо в п. 1.7. Договору Сторони
обрали валюту - Долари США) розмір
комісії змінюється відповідно за
кожний з періодів лізингу починаючи з
такого чергового періоду лізингу. При
цьому для визначення LIBOR на період 3
місяці застосовується календарний
квартал.

6.1.2. У випадку зміни чинного
законодавства щодо лізингової
діяльності Лізингодавця, системи
оподаткування, розміру податків,
зборів, обов'язкових платежів,
пов'язаних з Предметом лізингу та/або
виконанням Лізингодавцем своїх
обов'язків за Договором.

6.1.3. В інших випадках, визначених
Договором та додатками до нього, в тому
числі у разі виникнення у Лізингодавця
додаткових витрат, які виникли в період
дії цього Договору та пов'язані з ним.

Відповідно до п. 6.3 Загальних умов
змінений за правилами п.п. 6.1 та 6.2
Загальних умов розмір лізингових
платежів зазначається у відповідному
рахунку Лізингодавця та підлягає
сплаті Лізингоодержувачем у
безспірному порядку.

Звертаємо увагу суду на те, що у кожному
рахунку-фактурі повторно зазначена
дата його сплати, та вихідні дані
розрахунку на дату виставлення
рахунку, такі як курс USD, ставка Libor 3М,
ставка збору до Пенсійного фонду з
купівлі іноземної валюти, що діяла на
момент виставлення рахунку, комісія
банку з купівлі валюти, курс гривні до
обраної Сторонами іноземної валюти.

П. 7.4. Загальних умов, якщо протягом 3
(трьох) робочих днів з моменту передачі
Предмета лізингу відповідно до п. 1.1.
цих Загальних умов або до закінчення
дії страхового договору та/або
граничного строку сплати страхових
платежів (платежу)/чергової частини
страхового платежу Лізингоодержувач
не здійснить сплату страхових
платежів, то Лізингодавець має право
самостійно застрахувати такий Предмет
лізингу на власний розсуд, а
Лізингоодержувач зобов'язаний
відшкодувати Лізингодавцю такі
витрати зі страхування Предмета
лізингу, крім того ПДВ у розмірах,
зазначених чинним законодавством
України.

Від Відповідача не надходило, а ні заяв,
а ні листів про неотримання рахунків,
таким чином, останній порушив
зобов'язання за Договором в частині
своєчасності сплати лізингових
платежів.

З метою досудового врегулювання спору
Позивачем було направлено Відповідачу
вимога №964-07/14 від 22.07.2014 р. (а.с. 26), яка
залишилась без відповіді.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши присутніх представників
сторін, повністю, всесторонньо, за
своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оцінивши надані сторонами докази та
надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи з
урахуванням фактичних та правових
підстав позовних вимог учасників
судового процесу, користуючись
принципом об'єктивної істини,
принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України),
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених ГПК
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків виникають з договорів та
інші правочини. Господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать ст. 174
Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що
сторони є вільними в укладені договору,
в виборі контрагента та визначенні
умов договору з урахуванням вимог
цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту. Загальні положення
про договір визначені статям 626-637 ЦК
України, а порядок укладення, зміна і
розірвання договору статями 638-647, 649,
651-654 ЦК України. Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.
Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. У разі односторонньої відмови
від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим. У разі зміни договору
зобов'язання сторін змінюються
відповідно до змінених умов щодо
предмета, місця, строків виконання
тощо. У разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються. У
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюються або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Згідно статті 180 ГК України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 Господарського
кодексу України лізинг - це
господарська діяльність, спрямована на
інвестування власних чи залучених
фінансових коштів, яка полягає в
наданні за договором лізингу однією
стороною (лізингодавцем) у виключне
користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів.

Частина 2 ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» передбачає, що за
договором фінансового лізингу (надалі -
договір лізингу) лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України
визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту. Стаття 599 ЦК України
передбачає, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Згідно із
статтею 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про фінансовий лізинг» сплата
лізингових платежів здійснюється в
порядку, встановленому договором.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
фінансовий лізинг» передбачено, що
лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі.

Частиною першою статті 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України
передбачається, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", який регулює договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.
Суб'єктами зазначених правовідносин є
підприємства, установи та організації
незалежно від форм власності та
господарювання, а також фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності.
Дія цього Закону не поширюється на
порядок нарахування та сплати пені,
штрафних та фінансових санкцій за
несвоєчасну сплату податків,
податкового кредиту та інших платежів
до бюджетів усіх рівнів і
позабюджетних фондів, передбачених
чинним законодавством України, а також
на відносини, що стосуються
відповідальності суб'єктів переказу
грошей через платіжні системи.

Наданими до справи доказами
підтверджуються факт наявності між
сторонами правовідносин з приводу
надання послуг, факт наявності
заборгованості (не виконання вимог
договору щодо сплати) та факт
прострочення виконання зобов'язань
Відповідачем, тобто безпідставне,
необґрунтоване та недоведена відмова
щодо виконання вимог останнім.

За порушення грошового зобов'язання
відповідно до статті 625 ЦК України
боржник, не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, враховуючи, що Позивачем надано
докази безспірності заборгованості
Відповідача у сумі заявлених вимог, суд
задовольняє позовні вимоги у повному
обсязі.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 ЦК України кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи з загальних засад і змісту
законодавства України. Мотивувальна
частина рішення повинна містити
встановлені судом обставини, а також
оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і
відхиляючи інші докази, суд має це
обґрунтувати. Мотивувальна частина
рішення повинна мати також посилання
на закон та інші нормативні акти
матеріального права, на підставі яких
визначено права і обов'язки сторін у
спірних правовідносинах.

Статтею 129 Конституції України
зазначено, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкорюються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією з основних
засад судочинства.

За таких обставин, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами у порядку передбаченому
ст. 75 ГПК України.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ч. 1 ст. 49 ГПК
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, судовий
збір у даній справі покладається на 1.
Відповідача.

На підставі статей 6, 8, 19, 55, 124, 129
Конституції України, статтями 173, 174, 179,
180, 193, 292 ГК України та ст.ст. 6, 14, 509, 510, 525 -
527, 530, 546, 548 - 552, 598, 599, 610, 611, 626 - 647, 649, 651 - 654
ЦК України, керуючись статтями 1, 4, 12, 32,
33, 43, 44-49,82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Харківський підшипниковий
завод» (61089, м. Харків, просп. Фрунзе. Б.3 ,
Код 05808853) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Райффайзен Лізинг Аваль» (04073, м. Київ,
просп. Московський. 9. корп. 5 ) заборгованість за договором
фінансового лізингу №LС3442-05/10 від 06.05.2011
р. в сумі 159 412,98 гривень (сто п'ятдесят
дев'ять тисяч чотириста дванадцять
гривень дев'яносто вісім копійок), а
також суми судового збору у розмірі 3
188,26 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 05.11.2014 р.

Суддя(підпис) І.П. Жигалкін