ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 05» листопада 2014 р.
Справа №922/5167/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя
Білоусова Я.О., суддя Шевель О.В.,

при секретарі Литвиновій К.О.,

за участю представників:

арбітражний керуючий - Бондаренко В.А.,
свідоцтво НОМЕР_1 від 06.02.2013 року;

кредитора - Державної податкової
інспекції у Київському районі
м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області - Білецька К.В., за довіреністю
№10/10/10-006 від 08.01.2014 року; Копилова В.В.,
за довіреністю №11/10/10-006 від 08.01.2014 року;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
(вх.№1454Х/2) на постанову господарського
суду Харківської області від 21.05.2014
року у справі №922/5167/13,

за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ветеринарна
торгівельна мережа», м. Харків,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ветеринарна
торгівельна мережа», м.Харків

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою господарського суду
Харківської області від 21.05.2014 року у
справі №922/5167/13 (суддя Кононова О.В.)
припинено процедуру розпорядження
майном боржника ТОВ «Ветеринарна
торгівельна мережа» та припинено
повноваження розпорядника майна
боржника арбітражного керуючого
Бондаренка В.А.

Визнано ТОВ «Ветеринарна торгівельна
мережа» () банкрутом та
відкрито ліквідаційну процедуру.

Призначено ліквідатором ТОВ
«Ветеринарна торгівельна мережа»
арбітражного керуючого Бондаренка В.А.

Постановлено оприлюднити на
офіційному веб-сайті Вищого
господарського суду України
повідомлення про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури, текст якого додається.

Зобов'язано ліквідатора відповідно до
ст. 41 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» прийняти до
свого відання майно боржника та
забезпечити його збереження,
виконувати функції з управління та
розпорядження майном банкрута,
проводити інвентаризацію та оцінку
майна банкрута, здійснювати аналіз
фінансового становища банкрута,
повідомляти працівників банкрута про
звільнення та здійснити його
відповідно до законодавства України
про працю. Виплата вихідної допомоги
звільненим працівникам банкрута
провадиться ліквідатором у першу чергу
за рахунок коштів, одержаних від
продажу майна банкрута або отриманого
для цієї мети кредиту, вживати заходів,
спрямованих на пошук, виявлення та
повернення майна банкрута, що
знаходиться у третіх осіб, передати в
установленому порядку на зберігання
документи банкрута, які відповідно до
нормативно-правових документів
підлягають обов'язковому зберіганню,
здійснити продаж майна банкрута для
задоволення вимог, внесених до реєстру
вимог кредиторів, у порядку,
передбаченому цим Законом, повідомити
про своє призначення державний орган з
питань банкрутства в десятиденний
строк з дня прийняття рішення
господарським судом та надавати
державному органу з питань банкрутства
відповідну інформацію для ведення
Єдиного реєстру підприємств, щодо яких
порушено провадження у справі про
банкрутство, пред'являти до третіх осіб
вимоги щодо повернення банкруту сум
дебіторської заборгованості, закрити
всі рахунки банкрута в установах банку
і відкрити або переоформити один
основний рахунок для проведення
розрахунків з кредиторами. Залишки
коштів на цих рахунках перераховуються
на основний рахунок боржника.
Зобов'язано ліквідатора не рідше ніж
один раз на місяць надавати комітету
кредиторів звіт про свою діяльність,
інформацію про фінансове становище і
майно боржника на день відкриття
ліквідаційної процедури та при
проведенні ліквідаційної процедури,
використання коштів боржника, а також
іншу інформацію на вимогу комітету
кредиторів.

Зобов'язано ліквідатора в строк до
21.05.2015 року виконати ліквідаційну
процедуру та надати суду обґрунтований
звіт про виконану роботу,
ліквідаційний баланс, а також всі
докази, що свідчать про виконання
ліквідаційної процедури, у тому числі:
акти інвентаризації майна, перелік
ліквідаційної маси, звіти про оцінку
майна, договори купівлі-продажу та акти
приймання-передачі майна, реєстр вимог
кредиторів з даними про розміри
погашених вимог кредиторів, звіт про
виплачені кредиторам кошти, документи,
які підтверджують погашення вимог
кредиторів; довідки установ банку про
закриття рахунків банкрута, копії
повідомлень направлених до органу
державної податкової служби,
Пенсійного фонду та центру зайнятості
про закінчення ліквідаційної
процедури, довідку архіву про
прийняття документів, які підлягають
обов'язковому зберіганню, оригінали
установчих документів і свідоцтва про
державну реєстрацію, докази, що
свідчать про стягнення дебіторської
заборгованості, або докази що свідчать
про неможливість її стягнення, довідку
банку про рух грошових коштів по
поточному рахунку за весь час
здійснення ліквідаційної процедури,
баланси підприємства за весь час
роботи ліквідатора, протоколи засідань
комітету кредиторів і протоколи
загальних зборів кредиторів,
затверджений комітетом кредиторів
звіт про оплату послуг та
відшкодування витрат ліквідатора, інші
документи, що свідчать про виконану
ліквідатором роботу з ліквідації
банкрута.

Державна податкова інспекція у
Київському районі м.Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області з
постановою суду першої інстанції не
погодилася та, посилаючись на
порушення місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права, звернулася до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову від 21.05.2014 року про визнання
ТОВ «Ветеринарна торгівельна мережа»
банкрутом та припинити провадження у
справі №922/5167/13.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що суд першої
інстанції, приймаючи оскаржувану
постанову, не надав оцінки тій
обставині, що порушення провадження у
справі про банкрутство мало місце до
настання граничного строку сплати
боржником своїх зобов'язань та
виникнення податкового боргу перед
бюджетом. Також, як вказує скаржник, під
час розгляду справи судом не було
доведено обставини справи, які
підтверджують неплатоспроможність
боржника, в частині того факту, що ТОВ
«Ветеринарна торгівельна мережа» є
держателем простого векселя на суму
698000,00 грн.

Апелянт наполягає на тому, що ним на
засіданні комітету кредиторів
неодноразово заявлялися заперечення
щодо визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури у
зв'язку із відсутністю доведеності
факту неплатоспроможності боржника.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 10.06.2014 року
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
прийнято до провадження та призначено
до розгляду.

25.06.2014 року від арбітражного керуючого
Бондаренко В.А. надійшли заперечення на
апеляційну скаргу (вх.№5041), в яких він
проти апеляційної скарги заперечує та
просить залишити її без задоволення, а
оскаржувану постанову суду першої
інстанції - без змін.

В обґрунтування своєї позиції по
справі арбітражний керуючий зазначає,
що діяльність боржника тривалий час не
приносить доходу, достатнього для
поліпшення фінансового стану; боржник
не має необхідних виробничих
потужностей та інших ресурсів для
відновлення платоспроможності, що
підтверджується аналізом фінансового
стану господарської діяльності,
інвестиційної діяльності та положення
на товарному ринку проведеного
незалежною аудиторською фірмою. У
висновку аудиторської фірми зазначено,
що у підприємства наявна
неплатоспроможність, яка не є
тимчасовою та такою яку у товариства
немає можливості усунути без
застосування процедури банкрутства та
мається кредиторська заборгованість у
розмірі 6376,1 тис. грн. перед бюджетом, що
не дає змогу застосувати до боржника
процедуру санації або укладення
мирової угоди. Отже, на думку
арбітражного керуючого, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, який підтверджується
матеріалами справи, що у боржника
наявні всі ознаки неплатоспроможності,
що має наслідком визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Ухвалами суду від 24.07.2014 року та від
19.08.2014 року, враховуючи необхідність
надання сторонами додаткових пояснень
а також з метою забезпечення повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
справи відкладено розгляд справи на
іншу дату.

02.09.2014 року арбітражний керуючий надав
до суду додаткові письмові пояснення
(вх.№7193), в яких зазначає, що боржник з
27.11.2013 року не є держателем векселів,
оскільки згідно договору
купівлі-продажу від БВ77-6/13 всі векселі
були реалізовані, а отримані кошти
перераховані в рахунок погашення
заборгованості за контрактом №01/02 про
надання послуг від 28.02.2013 року.

19.09.2014 року та 29.10.2014 року апелянт надав
через канцелярію суду доповнення до
апеляційної скарги (вх.№8042, вх.№9711), в
яких просить скасувати:

- ухвалу господарського суду
Харківської області від 19.12.2013 року про
прийняття заяви про порушення справи
про банкрутство;

- ухвалу господарського суду
Харківської області від 24.12.2013 року про
порушення провадження у справі про
банкрутство;

- постанову господарського суду
Харківської області від 21.05.2014 року про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури;

- припинити провадження по справі
№922/5167/13.

Зокрема, скаржник зазначає, що при
винесенні ухвали про прийняття заяви
про порушення справи про банкрутство
мало місце порушення норм ч. 2 ст. 11
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Щодо ухвали про порушення провадження
у справі апелянт зазначає, що на момент
винесення ухвали про порушення
провадження у справі про банкрутство
боржником не було виконано вимог
чинного законодавства, а саме не надано
доказів того, що сума безспірних вимог
кредиторів становить не менше трьохсот
розмірів заробітної плати.

31.10.2014 року арбітражний керуючий
Бондаренко В.А. надав через канцелярію
суду заперечення проти апеляційної
скарги з урахуванням доповнень до неї
(вх.9799), які є тотожними за змістом
відзиву, яких надавався 25.06.2014 року. При
цьому ліквідатор банкрута зазначає, що
ухвали господарського суду
Харківської області від 19.12.2013 року та
від 24.12.2013 року не були оскаржені ДПІ у
Київському районі м.Харкова в строк
встановлений Законом і оскарження має
відбуватися окремими провадженнями у
порядку визначеному Господарським
процесуальним кодексом України. Таким
чином, на думку ліквідатора, у суду
апеляційної інстанції оскарження
ухвал суду в даному провадженні є
безпідставним і суду відсутні
повноваження, в даному випадку
здійснювати їх перегляд.

Колегія суддів зазначає, що статтею 55
Конституції України кожному
гарантується право на судовий захист,
апеляційне та касаційне оскарження.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції
України встановлює серед основних
засад судочинства, зокрема,
забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.

Крім того, вказана конституційна норма
конкретизована законодавцем в ст. 12
Закону України «Про судоустрій
України», згідно з якою учасники
судового процесу та інші особи у
випадках і порядку, передбачених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права
на апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення названим Законом
ставиться в залежність від положень
процесуального закону.

Таким чином, Господарський
процесуальний кодекс України повинен
містити імперативні норми про те, в
яких випадках особа має право
оскаржити судове рішення в
апеляційному чи касаційному порядку.

Статтею 91 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що сторони у справі,
прокурор, треті особи, особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили. Ухвали
місцевого господарського суду
оскаржуються в апеляційному порядку
окремо від рішення господарського суду
лише у випадках, передбачених статтею
106 цього Кодексу.

Згідно ст. 106 Господарського
процесуального кодексу України окремо
від рішення місцевого господарського
суду можуть бути оскаржені в
апеляційному порядку ухвали місцевого
суду у справах про банкрутство
(неплатоспроможність) у випадках,
передбачених Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст. 8 Закону України про
банкрутство в апеляційному порядку
можуть бути оскаржені усі ухвали
місцевого господарського суду,
прийняті у справі про банкрутство.

Стаття 93 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює строк на протязі якого
сторона має право звернутися до суду з
апеляційної скаргою. У разі пропуску
строку звернення до суду з апеляційною
скаргою сторона повинна надати до суду
клопотання про поновлення строку
подання апеляційної скарги з правовим
обґрунтуванням, зокрема щодо
неможливості звернення з апеляційною
скаргою у належний строк.

Порядок прийняття апеляційної скарги
до провадження та підстави для
повернення апеляційної скарги
визначені у ст. 98 та у ст. 97
Господарського процесуального кодексу
України.

У ст. 2-1 Господарського процесуального
кодексу України визначається, що
позовні заяви, скарги та інші
передбачені законом процесуальні
документи, що подаються до
господарського суду і можуть бути
предметом судового розгляду, в порядку
їх надходження підлягають обов'язковій
реєстрації в автоматизованій системі
документообігу суду, яка здійснюється
працівниками апарату відповідного
суду в день надходження документів.

Визначення судді або колегії суддів
для розгляду конкретної справи
здійснюється автоматизованою системою
документообігу суду під час реєстрації
відповідних документів за принципом
вірогідності, який враховує кількість
справ, що перебувають у провадженні
суддів, заборону брати участь у
перегляді рішень для судді, який брав
участь в ухваленні судового рішення,
про перегляд якого порушується
питання, перебування суддів у
відпустці, на лікарняному, у
відрядженні та закінчення терміну
повноважень. При цьому, справи
розподіляються з урахуванням
спеціалізації суддів.

Стаття 20 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що суддя не може брати
участі в розгляді справи і підлягає
відводу (самовідводу), якщо було
порушено порядок визначення судді для
розгляду справи, встановлений ч.3 ст. 2-1
цього Кодексу.

Отже, приписами даних статей
передбачено право сторони, прокурора
або особи, права якої зачіпає судове
рішення на подання апеляційної скарги
на один процесуальний документ
(рішення, постанова, ухвала) в порядку
визначеному Законом.

У доповненнях до апеляційної скарги
апелянт просить суд одночасно в одному
апеляційному провадження скасувати
три судових процесуальних документа,
що є порушенням приписів
Господарського процесуального кодексу
України.

Таким чином, колегія суддів відмовляє в
прийнятті доповнень до апеляційної
скарги та вважає, що дане апеляційне
провадження слід здійснювати без їх
урахування.

У той же час, апелянт не позбавлений
права в порядку визначеному чинним
законодавством України оскаржити
судові документи, а саме: ухвалу
господарського суду Харківської
області від 19.12.2013 року про прийняття
заяви про порушення справи про
банкрутство та ухвалу господарського
суду Харківської області від 24.12.2013
року про порушення провадження у
справі про банкрутство, звернувшись до
суду апеляційної інстанції з окремими
апеляційними скаргами.

У судовому засіданні 05.11.2014 року
представники апелянта підтримали
доводи та вимоги апеляційної скарги з
урахуванням доповнень до неї у повному
обсязі та просили її задовольнити.

Ліквідатор банкрута - арбітражний
керуючий Бондаренко В.А. проти позиції
апелянта заперечував з підстав,
викладених у його відзиві та
запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі,
відзиві та запереченнях на неї доводи,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права в межах вимог, передбачених ст. 101
Господарським процесуальним кодексом
України та Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
а також повноту встановлення обставин
справи та відповідність їх наданим
доказам, колегія суддів встановила
наступне.

У грудні 2013 року ТОВ «Ветеринарна
торгівельна мережа» звернулося до
господарського суду з заявою про
порушення відносно нього провадження у
справі про банкрутство.

Ухвалою суду від 19.12.2013 року в порядку
ст. 12 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» прийнято
заяву ТОВ «Ветеринарна торгівельна
мережа» про порушення провадження у
справі до розгляду та призначено
підготовче засідання.

Ухвалою суду від 24.12.2013 року порушено
провадження у справі про банкрутство
ТОВ «Ветеринарна торгівельна мережа».
Введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів. Введено процедуру
розпорядження майном боржника та
призначено розпорядником майна -
арбітражного керуючого Борових І.А.,
встановивши йому розмір оплати послуг
за виконання повноважень у розмірі
двох мінімальних заробітних плат за
кожен місяць виконання ним
повноважень.

Зобов'язано керівника боржника в
десятиденний строк з дня прийняття
даної ухвали оприлюднити відомості в
офіційному друкованому органі газеті
«Голос України» або «Урядовий Кур'єр»
про порушення справи про банкрутство
боржника - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ветеринарна
торгівельна мережа», код 37656746 із
зазначенням повного найменування
боржника, його поштової адреси,
банківських реквізитів, найменування
та адреси господарського суду, номера
справи, відомостей про розпорядника
майна, граничний строк подання заяв
конкурсних кредиторів з вимогами до
боржника. Докази подання оголошення
зобов'язано надати суду в триденний
строк після його публікації.

Встановлено строк подання
розпорядником майна до господарського
суду відомостей про результати
розгляду вимог кредиторів до 14.02.2014
року.

Встановлено дату складання
розпорядником майна реєстру вимог
кредиторів та подання його на
затвердження до господарського суду
14.02.2014 року.

Встановлено строк проведення
розпорядником майна інвентаризації
майна боржника до 14.02.2014 року.

Призначено дату проведення
попереднього засідання, а саме - 18.02.2014
року.

Вищевказані ухвали суду від 19.12.2013 року
та від 24.12.2013 року не були предметом
апеляційного та касаційного перегляду,
тобто на даний час є чинними.

Ухвалою суду від 29.01.2014 року звільнено
арбітражного керуючого Борових І.А. від
виконання повноважень розпорядника
майна за його заявою та призначено
розпорядником майна ТОВ «Ветеринарна
торгівельна мережа» арбітражного
керуючого Бондаренка В.А.

Ухвалами суду від 11.03.2014 року визнано
вимоги ФОП ОСОБА_5 у розмірі 3718,00 грн.;
визнано вимоги ФОП ОСОБА_6 у розмірі
5018,00 грн.; визнано вимоги ДПІ у
Київському районі м.Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області у
розмірі 6376139,81 грн.

За результатами попереднього
засідання господарським судом
Харківської області винесено ухвалу
від 11.03.2014 року, якою затверджено реєстр
вимог кредиторів. Призначено
проведення зборів кредиторів на 25.03.2014
року. Розпорядника майна зобов'язано
надати до суду відповідні документи та
докази, а також призначено дату
підсумкового засідання суду на якому
буде винесено або ухвалу про санацію
боржника чи прийнята постанова про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури, або
ухвала про припинення провадження у
справі про банкрутство чи ухвала про
продовження строку процедури
розпорядження майном та відкладення
підсумкового засідання.

Вказані ухвали суду також не
переглядалися судами апеляційної та
касаційної інстанції та є чинними.

25.03.2014 року відбулися збори кредиторів
ТОВ «Ветеринарна торгівельна мережа»
на яких прийнято рішення створити
комітет кредиторів з кількісним
складом - 1 особа, а членом комітету
кредиторів обрати ДПІ у Київському
районі м.Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області.

На засіданні комітету кредиторів, які
відбулися 04.04.2014 року, 16.04.2014 року, 07.05.2014
року було прийнято рішення не
застосовувати до ТОВ «Ветеринарна
торгівельна мережа» процедуру
ліквідації та не звертатися до суду з
клопотанням про визнання боржника
банкрутом.

21.05.2014 року господарським судом
Харківської області винесено
оскаржувану постанову з посиланням на
те, що неплатоспроможність боржника
підтверджена належними доказами, які
містяться у матеріалах справи, зокрема,
недостатність майна для задоволення
вимог кредиторів підтверджується
аналізом фінансового стану боржника та
довідками про відсутність активу.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
зазначає, що відповідно до положень ч. 4
ст. 205 Господарського кодексу України у
разі неспроможності суб'єкта
господарювання через недостатність
його майна задовольнити вимоги
кредиторів такий суб'єкт
господарювання може бути оголошений
банкрутом за рішенням суду.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
щодо боржника застосовуються такі
судові процедури банкрутства:
розпорядження майном боржника, мирова
угода, санація (відновлення
платоспроможності) боржника ,
ліквідація банкрута.

Стаття 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
встановлює, що суб'єкт господарської
діяльності може бути визнаний
банкрутом тільки в разі встановлення
господарським судом його
неспроможності відновити свою
платоспроможність та погасити
встановлені у порядку, визначеному цим
Законом, грошові вимоги кредиторів не
інакше як через застосування
ліквідаційної процедури.

Тому, при винесені постанови про
визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури суд
в обов'язковому порядку повинен
з'ясувати актив і пасив боржника.

Таким чином, при винесенні постанови
про визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури суд
повинен з'ясувати наявність або
відсутність у боржника ознак
банкрутства, зокрема: наявність
непогашених, визнаних судом грошових
вимог кредиторів; перевищення грошових
зобов'язань боржника над його майном
(пасиву над активом, порівнявши дані
обох величин та встановивши
недостатність майна для задоволення
вимог кредиторів (неспроможність);
незадовільний результат застосування
заходів фінансового оздоровлення
боржника.

Розмір пасиву боржника підлягає
визначенню відповідно до
затвердженого судом реєстру вимог
кредиторів, затвердженого судом, в
порядку вимог Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».
Відомості про актив боржника, мають
міститися у звіті арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією) про фінансово -
майновий стан божника.

Як вбачається з матеріалів справи,
розпорядником майна боржника
надавалися до суду звіти щодо
проведених ним дій та документи в
підтвердження.

Зокрема, розпорядником майна 07.04.2014
року було надано до господарського
суду Харківської області звіт, який
долучений до матеріалів справи. Текст
вказаного звіту майже дослівно
дублюється в тексті оскаржуваної
постанови.

Суд першої інстанції, приймаючи
оскаржувану постанову поклав у її
основу висновки аналізу фінансового
стану, господарської діяльності,
інвестиційної діяльності та положення
на товарному ринку боржника,
проведеного незалежною аудиторською
фірмою, а також відповіді установ та
організацій щодо відсутності майна у
боржника.

Проте, зі змісту постанови
господарського суду Харківської
області не вбачається, що мало місце
саме дослідження фінансового
становища боржника, з'ясування ознак
його неплатоспроможності,
встановлення обставин можливості
задоволення боржником визнаних судом
вимог кредиторів лише через
застосування ліквідаційної процедури
та відповідно наявності достатніх
підстав для визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури у справі.

Так, в матеріалах справи відсутні
докази проведення належним чином
інвентаризації майна боржника. Не
надано до матеріалів справи доказів
наявності або відсутності у боржника
дебіторської заборгованості. Лист,
який надавався боржником до заяви і
складений за його підписом про
відсутність дебіторської
заборгованості не є належним та
допустимим доказом у розумінні
приписів Господарського
процесуального кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що ТОВ
«Ветеринарна торгівельна мережа»,
звертаючись до суду з заявою про
порушення провадження у справі,
поклало в її основу заборгованість
перед бюджетом у розмірі 637,6 тис. грн.
Вказана заборгованість є
задекларованим податком на додану
вартість, що підлягає сплаті до
бюджету. Тобто, грошова сума у розмірі
6375989 грн. є податком на додану вартість
(ПДВ).

У відповідності до приписів
Податкового кодексу України податок на
додану вартість полягає у сплаті
податку продавцем (виробником,
постачальником) товарів, робіт, послуг
з тієї частини вартості, яку він додає
до вартості своїх товарів (робіт,
послуг) до стадії їх реалізації. Отже,
інакше кажучи, ПДВ - це непрямий
податок, який стягується до бюджету у
вигляді надбавки до реальної ціни
товару, який сплачується споживачами
такого товару. Розмір ПДВ згідно
чинного законодавства становить 20%.

Враховуючи правову природу податку на
додану вартість, то ТОВ «Ветеринарна
торгівельна мережа» для декларування
ПДВ у такому значному розмірі та
подальшої його сплаті до бюджету мало б
здійснити реалізацію активів, отримати
за це грошові кошти з яких у
відсотковому співвідношенні має місце
сплата такого податку. При цьому
реалізація активів має наслідком
отримання для продавця винагороди у
вигляді грошових коштів або інших
матеріальних благ. Однак, матеріали
справи не містять відомостей на які
майнові активи боржника мало бути
сплачено ПДВ, однак вони повинні бути,
адже зобов'язання по сплаті ПДВ без
наявності активу не виникає.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
у випадках, передбачених цим Законом,
господарський суд у судовому засіданні
за участю сторін приймає постанову про
визнання боржника банкрутом і
відкриває ліквідаційну процедуру
строком на дванадцять місяців. Банкрут
- боржник, неспроможність якого
виконати свої грошові зобов'язання
встановлена господарським судом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів апеляційного господарського
суду вважає, що приймаючи постанову про
визнання ТОВ «Ветеринарна торгівельна
мережа» банкрутом, місцевий
господарський суд не з'ясував та не
довів усіх обставин, які мають значення
при розгляді справи, а саме: щодо
неплатоспроможності боржника,
відсутність в нього активів та
неможливість відновлення
платоспроможності боржника не інакше
як через процедуру ліквідації, які
господарським судом визнані
встановленими. Таким чином, виходячи з
приписів п. 1 п. 2 ч. 1 ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна скарга ДПІ у
Київському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області
підлягає частковому задоволенню,
постанова господарського суду
Харківської області від 21.05.2014 року має
бути скасована, а справа передана на
розгляд до суду першої інстанції для
належного з'ясування всіх обставин з
яким законодавець пов'язує можливість
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури.

Щодо вимоги апелянта припинити
провадження у справі №922/5167/13 про
банкрутство ТОВ «Ветеринарна
торгівельна мережа», то вона не
підлягає задоволенню, оскільки, як вже
зазначалося, провадження у даній
справі порушено за ст. ст. 10, 11, 16 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», тобто за
загальною процедурою.

Скаржник звертаючись до суду
апеляційної інстанції з апеляційною
скаргою посилався на те, що справа про
банкрутство порушена безпідставно, а
саме, що відсутні безспірні вимоги
кредитора і трьохмісячний строк станом
на момент порушення провадження ще не
сплив.

Колегія суддів зазначає, що в силу
положень Закону України про
банкрутство саме при винесенні ухвали
про порушення провадження у справі суд
досліджує обставини та встановлює
наявність підстав з якими законодавець
пов'язує можливість порушення
провадження у справі про банкрутство,
зокрема безспірність вимог.

Ухвала суду від 19.12.2013 року про
прийняття заяви про порушення справи
про банкрутство та ухвала суду від
24.12.2013 року про порушення провадження у
справі станом на момент апеляційного
перегляду постанови про визнання
боржника банкрутом і відкриття
ліквідаційної процедури не
переглядалися, ані в апеляційному
порядку, ані в касаційному порядку та є
чинними.

У даному випадку в апеляційному
порядку оскаржується лише постанова
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури.
Обставини, що стосуються
обґрунтованості порушення провадження
у даній справі не можуть бути предметом
розгляду у суді апеляційної інстанції
при перегляді в постанови. Надання
оцінки судом апеляційної інстанції,
при перегляді постанови, правомірності
порушення провадження у справі, яке
здійснено ухвалою суду, що є чинною та
ніким не оскаржувалася є
неприпустимим, адже такі дії можуть
свідчити про вихід судом апеляційної
інстанції за межі наданих йому чинним
законодавством повноважень щодо
перегляду судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 09.10.2013 року по справі
№Б-50/84-09.

Керуючись статтями 99, 101, п.2 ст. 103, п.1, п.2
ч.1 ст. 104, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
задовольнити частково.

Постанову господарського суду
Харківської області від 21.05.2014 року по
справі №922/5167/13 скасувати.

Справу №922/5167/13 направити до
господарського суду Харківської
області для розгляду на стадію
розпорядження майном в іншому складі
суду.

Повний текст постанови складено 10
листопада 2014 року.

Головуючий суддя
Пуль О.А.

Суддя
Білоусова Я.О.

Суддя
Шевель О.В.