ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" жовтня 2014 р.Справа № 916/3481/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Морський
будівельний комплекс";

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "КАЛІНБУДІНВЕСТ";

про стягнення 139 585,35 грн.

Суддя Щавинська
Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: Зубріліна В.В. -
довіреність від 21.01.2014 року;

від відповідача: Дригула Н.О. -
довіреність від 01.10.2014 року;

Жовтан А.В. - довіреність
від 01.10.2014 року.

У судовому засіданні було оголошено
перерву в порядку ст. 77 ГПК України

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Морський
будівельний комплекс" звернулося до
господарського суду з позовною заявою
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "КАЛІНБУДІНВЕСТ", в
якій просить суд стягнути з останнього
суму основного боргу за поставлений
товар у розмірі 69 703,40 грн.; пеню у сумі
68 718, 95 грн., 1 163,00 грн. 3 % річних, а також
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 2 791,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на невиконання
відповідачем прийнятих на себе за
договором поставки № 11/1213-01 від 11.12.2013
року зобов'язань в частині повної та
своєчасної оплати товару, у зв'язку із
чим у останнього виникла
заборгованість у сумі 69 703,40 грн., на
яку згідно п. 6.1.1 договору, було
нараховано пеню, а також 3% річних (ст. 625
ЦК України).

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 01.09.2014р. було порушено
провадження у справі №916/3481/14 із
призначенням її до розгляду в судовому
засіданні на 06.10.2014р.

У судовому засіданні 06.10.2014 року
представники відповідача надали суду
відзив на позовну заяву (а.с.31-35), згідно
якого просять суд у задоволенні позову
відмовити частково, а судовий збір
покласти на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Вказаним відзивом відповідач визнає
наявність основної заборгованості у
розмірі, що заявлена до стягнення (69
703,40 грн.).

Щодо нарахування пені відповідач
зазначає та наполягає на тому, що вона
повинна бути нарахована у
відповідності до норм чинного
законодавства, згідно якого не повинна
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
нарахована пеня.

В обґрунтування вказаного відповідач
наводить свій розрахунок пені (а.с.34-35),
згідно якого вважає, що її розмір, який
підлягає стягненню повинен становити 3
341,94 грн.

Щодо 3 % річних відповідач також
наводить свій розрахунок та вважає, що
сума 3% річних, яка підлягає до
стягнення, повинна становити 401,03 грн.
(а.с.35).

У судовому засіданні 06.10.2014 року
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі, наполягав на їх задоволенні з
підстав, викладених у позовній заяві.
Щодо розрахунку пені та 3 % річних
наполягав на задоволенні того розміру,
що розрахований у розрахунку, який було
надано до позовної заяви в якості
додатку.

Представники відповідача не
заперечували проти задоволення
позовних вимог в частині основного
боргу, визнали його наявність, в
частині стягнення пені та 3 % річних
частково заперечували проти їх розміру
з підстав, що викладені у відзиві на
позовну заяву, просили суд при
винесенні рішенні врахувати
контррозрахунок, що здійснений у
відзиві на позовну заяву.

06.10.2014 року у зв'язку із необхідністю
ознайомлення з відзивом на позовну
заяву, судом було оголошено перерву у
судовому засіданні до 22.10.2014 року.

У засіданні суду 22.10.2014 року
представники сторін підтримали
позиції, що були висловлені ними в
попередньому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 22.10.2014 року за
клопотанням представника позивача
строк розгляду справи в порядку ст. 69
ГПК України було продовжено до 29.10.2014р.

Одночасно, судом з метою перевірки
розрахунків було оголошено перерву у
судовому засіданні до 29.10.2014 року.

29.10.2014 року представник сторін
підтримали позиції, що викладалися
ними у судових засіданнях 06.10.2014 року та
22.10.2014 року. При цьому, представник
відповідача пояснив, що визнає позов
виключно в частині основного боргу, а
при здійсненні контррозрахунку ним
було допущено помилки, у зв'язку з чим
він просить суд здійснити стягнення
пені та річних у відповідності до
чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши наявні у
справі докази у сукупності та давши їм
відповідну правову оцінку, суд дійшов
наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності зі статтею 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона
-постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
До відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

У відповідності до статті 655 ЦК України
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи,
правовідносини між сторонами виникли в
силу укладеного договору поставки
№11/1213-01 від 11.12.2013 року (а.с.14-15),
відповідно до якого відповідач не
виконав свої зобов'язання в частині
своєчасної та повної оплати товару,
поставленого по видатковій накладній
№00001793 від 21.07.2014 року (а.с.20), в
результаті чого у останнього виникла
певна заборгованість перед позивачем,
що призвело до звернення ТОВ
"Морський будівельний комплекс" до суду
з відповідним позовом.

Згідно ст. 22 ГПК України, відповідач має
право визнати позов повністю або
частково.

Відповідно до ст. 78 ГПК України, у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема, з відзиву на позовну заяву
(а.с.31-35), відповідачем в повному обсязі
визнається наявність основного боргу у
розмірі 69 703,40 грн. за поставку товару,
здійсненого згідно видаткової
накладної № 00001793 від 21.07.2014 року.

Таким чином, обставини поставки товару,
а також його неналежної оплати
сторонами визнаються відповідно до ст.
35 ГПК України.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ст.
35 ГПК України, факти, які відповідно до
закону вважаються встановленими, не
доводяться при розгляді справи, судом
вищезазначені обставини не
досліджуються.

За таких обставин, суд вважає вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
суми основної заборгованості у розмірі
69 703,40 грн. цілком обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Як вбачається з правової позиції
відповідача, що викладена у поданому до
суду відзиві на позовну заяву,
фактично, відповідач не погоджується з
вимогами позивача виключно щодо
розміру пені та 3 % річних, а саме
незастосуванням останнім обмеженого
розміру пені, встановленого подвійною
обліковою ставкою НБУ України, як це
передбачено ч. 2 статті 343 ГК України та
Законом України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

З огляду на викладене, суд вважає за
необхідне вказати наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За приписами частини першої статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу
України прямо вказано на те, що пеня за
прострочку платежу встановлюється за
згодою сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Крім того, договірні правовідносини
між платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано спеціальним
законом - Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", згідно
з ст.ст.1,3 якого розмір пені за
прострочку платежу, що встановлюється
за згодою сторін, обчислюється від суми
простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Вказана позиція цілком підтримується,
зокрема, у п. 2.9 постанови Пленуму ВГСУ
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», яким
встановлено, що за приписом статті 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та частини другої статті 343
ГК України розмір пені за прострочку
платежу не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня. Якщо в укладеному
сторонами договорі зазначено вищий
розмір пені, ніж передбачений у цій
нормі, застосуванню підлягає пеня в
розмірі згаданої подвійної облікової
ставки.

Згідно із ч.6 ст.232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Як вбачається з розрахунку пені (а.с.22),
позивач нараховує пеню в розмірі,
зазначеному у п. 6.1.1 договору (0,5 % від
суми заборгованості за кожний день
прострочення).

Однак, з огляду на вищезазначені норми
чинного законодавства, суд
погоджується з правовою позицією
відповідача щодо необхідності
застосування розміру пені, обмеженого
подвійною обліковою ставкою НБУ.

Крім того, позивач, нараховуючи пеню,
вважає початком періоду її нарахування
31.01.2014р., тобто дату, визначену у
специфікації № 4 від 16.01.2014 року (а.с.19).

Разом з тим, як вбачається з наявної в
матеріалах справи видаткової
накладної №00001793 (а.с.20), вона датована
21.07.2014 року.

При цьому, згідно п. 4.4 договору сторони
погодили, що оплата за товар
здійснюється на протязі 7 календарних
днів з моменту відвантаження товару зі
складу позивача. Умови оплати можуть
бути змінені, про що сторони
домовляються у відповідній
специфікації.

Судом не вважаються обґрунтованими
посилання позивача на те, що умови
оплати були змінені специфікацію №4
від 16.01.2014 року (а.с.19), оскільки
видаткова накладна складена значно
пізніше, ніж вказана специфікація, а
будь-які посилання на цю специфікацію у
накладній від 21.07.2014. відсутні.

З огляду на викладене, суд вважає, що в
даному випадку застосуванню
підлягають умови договору.

Отже, враховуючи зазначене та те, що
товар було отримано відповідачем 21.07.2014
року, що підтверджується
вищезазначеною видатковою накладною,
відлік періоду, з якого повинно бути
нараховано пеню починається з 29.07.2014
року та закінчується 21.08.2014 року, тобто
датою, що визначена позивачем.

Таким чином, враховуючи, що при
перевірці розрахунку пені (а.с.22) було
встановлено помилковість її
нарахування, що пов'язано з
неправильним визначенням періоду
нарахування, а також невірним
застосуванням розміру відсоткової
ставки, судом, з урахуванням
вищенаведених норм чинного
законодавства, за допомогою системи
„Ліга-Закон", зроблено власний
розрахунок пені, згідно з яким загальна
сума пені за договором, яка підлягає
стягненню в межах даного позову,
складає 1 145,81 грн.

Розрахунок суми пені

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
просроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійной облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення69703.4029.07.2014 - 21.08.2014 24
12.5000 % 0.068 %* 1145.81

Згідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний зокрема,
сплатити три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3 % річних,
здійснений позивачем (а.с.22), встановив
неправильність їх нарахування, що
також пов'язано з неправильним
визначенням періоду такого
нарахування по видатковій накладній
№-00001793 від 21.07.2014 року, у зв'язку із чим з
урахуванням вищенаведених норм
чинного законодавства та за допомогою
системи „Ліга-Закон", судом зроблено
власний розрахунок 3 % річних, згідно з
яким загальна сума 3 %
річних, що підлягає стягненню,
становить 137,50 грн.

Розрахунок відсотків

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір відсотків
річнихЗагальна сума відсотків69703.40
29.07.2014 - 21.08.2014 24 3 %
137.50

З урахуванням викладеного, позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Морський
будівельний комплекс" підлягає
задоволенню частково, у зв'язку з чим
витрати по сплаті судового збору,
згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України, слід
покласти на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "КАЛІНБУДІНВЕСТ" (65014,
м. Одеса, вул. Успенська, буд. 39/1, офіс 16,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "Морський
будівельний комплекс" (65005, м. Одеса, вул.
Бугаївська, буд. 35, каб. 615, ) суму основного боргу у розмірі 69
703 /шістдесят дев'ять тисяч сімсот три/
грн. 40 коп., 1 145 /одна тисяча сто сорок
п'ять/ грн. 81 коп. пені; 3% річних у сумі
137/сто тридцять сім/ грн. 50 коп. та 1419
/одна тисяча чотириста дев'ятнадцять
/грн. 73 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

У зв'язку з перебуванням судді
Щавинської Ю.М. на лікарняному з 03.11.2014
року по 07.11.2014року, повне рішення
складено 10.11.2014р.

Суддя
Ю.М. Щавинська