м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19439/14 05.11.14

За позовом Виконавчого комітету
Житомирської міської ради

до Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк»

про стягнення 114 255,39 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Камінна М.О. -
представник за довіреністю № 26/880 від
09.10.14

від відповідача Ханович К.В. -
представник за довіреністю № 427/03 від
22.08.14

В судовому засіданні 05.11.2014, в порядку
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Виконавчого комітету Житомирської
міської ради до Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» про стягнення 114 255,39
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що 29.11.2013 між сторонами було
укладено договір № 48 про залучення
коштів замовників будівництва на
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м. Житомир, в
порушення умов якого, відповідачем
було прострочено платежі по сплаті
пайових внесків до міського бюджету на
суму 112 211,00 грн. Крім того, за неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором, позивачем
нарахована пеня у розмірі 2 044,39 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 17.09.2014 року порушено провадження у
справі № 910/19439/14, розгляд справи
призначено на 15.10.2014 року.

15.10.2014 через загальний відділ
діловодства господарського суду
надійшло клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
уповноваженого представника.

Позивач в судове засідання 15.10.2014 явку
уповноваженого представника не
забезпечив, про поважні причини неявки
суд не повідомив, вимоги ухвали суду не
виконав, обґрунтованих клопотань щодо
своєї неявки не направляв, хоча про час
і місце судових засідань був
повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 15.10.2014 розгляд справи
відкладався на 05.11.2014.

У судове засідання 05.11.2014 з'явилися
представники сторін.

Представник позивача позовні вимоги
підтримала та просила суд
задовольнити.

Представник відповідача надала відзив
на позовну заяву, відповідно до якого
проти позову заперечувала з наступних
підстав. Так, за доводами відповідача
на підставі постанови Правління
Національного банку України від 28
лютого 2014 року №107 «Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до категорії
неплатоспроможних» виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 28 лютого 2014 року прийнято
рішення № 9 щодо запровадження
тимчасової адміністрації та
призначення уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію в Публічне
акціонерне товариство
«Брокбізнесбанк». Тимчасова
адміністрація була запроваджено
строком на 3 місяці з 03 березня 2014 року
по 02 червня 2014 року. В період дії
тимчасової адміністрації в ПАТ
«Брокбізнесбанк» платежі
здійснювалися в межах фінансових
можливостей банку відповідно до
кошторису витрат, який затверджений
фондом гарантування вкладників
фізичних осіб згідно з вимогами Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» та положення
про виведення неплатоспроможного
банку з ринку, затвердженого рішенням
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб № 2 від 05.07.2012 р, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14 вересня
2012 р. за № 1581/21893.

З 11 червня 2014 р. розпочата ліквідація
ПАТ «Брокбізнесбанк». На підставі
постанови Правління Національного
банку України № 339 «Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб прийнято рішення від 11 червня 2014
року № 45 про початок здійснення
процедури ліквідації Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» та призначення
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію AT «Брокбізнесбанк» на
період з 11 червня 2014 року до 10 червня 2015
року включно.

А тому, відповідно до п.п.1.1. глави 1
розділу VI Положення № 2 від 05.07.2012 р. під
час здійснення Фондом виведення
неплатоспроможного банку з ринку
(тимчасової адміністрації або
ліквідації банку) фінансування витрат
неплатоспроможного банку здійснюється
відповідно до кошторису витрат,
пов'язаних із здійсненням тимчасової
адміністрації або ліквідації банку,
який затверджується виконавчою
дирекцією Фонду.

За доводами відповідача у спорах
пов'язаних з виконанням банком, у якому
введеш тимчасова адміністрація чи
почата процедура його ліквідації,
своїх зобов'язань перед його
кредиторами, норми Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» є спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у циих
правовідносинах. А відтак, за
переконанням відповідача, відсутні
підстави для задоволення вимог
позивача, оскільки це фактично
порушить порядок здійснення
ліквідаційної процедури, що
встановлений законом, а тому рішення
суду буде знаходитись поза межами
встановленої ліквідаційної процедури.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив.

29 листопада 2013 року між Виконавчим
комітетом Житомирської міської ради
(надалі - позивач) та Публічним
акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» (надалі - відповідач,
замовник) було укладено договір № 48
пайової участі замовників будівництва
(реконструкції) у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Житомира (надалі -
договір).

Відповідно до розділу 1 договору
предметом договору є залучення коштів
пайової участі у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Житомира. Назва та
місце розташування об'єкту
«Реконструкція з розширенням за
рахунок прибудови власних приміщень
магазину під філію банку по вул.
Любарській, 4 в м. Житомирі», з цільовим
призначенням: приміщення банку.

Згідно з п. 2.1. договору замовник
будівництва перераховує кошти до
міського бюджету на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Житомира в розмірі 10
% - 224 423,00 грн рівними частками
відповідно до розрахунку розміру
пайового внеску замовника на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Житомира на об'єкті
«Реконструкція з розширенням за
рахунок прибудови власних приміщень
магазину під філію банку по вул..
Любарській, 4 в м. Житомирі» та графіку
сплати пайового внеску на розвиток
інфраструктури м. Житомира при
реконструкції з розширенням за рахунок
прибудови власних приміщень магазину
під філію банку по вул.. Любарській, 4 в
м. Житомирі до 30 квітня 2014 року.

29.11.2013 р. сторонами затверджено графік
сплати пайового внеску на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Житомира при
реконструкції з розширенням за рахунок
прибудови власних приміщень магазину
під філію банку по вул.. Любарській, 4 в
м. Житомирі (додаток № 2 до договору).

Відповідно до п. 3.1. замовник
будівництва зобов'язався
перераховувати кошти на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури в повному обсязі та в
терміни, встановлені умовами договору.

У п. 4.4. договору сторони передбачили, що
на суму несплаченого пайового внеску
за кожен день прострочення
нараховується пеня у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період за який
сплачується пеня.

За доводами позивача, відповідач в
порушення договірних зобов'язань лише
частково перераховано на рахунок
позивача пайові внески у сумі 112 212,00
грн. У результаті чого у відповідача
виник борг перед позивачем у розмірі 112
211,00 грн та пеня у розмірі 2 044,39 грн за
несвоєчасне виконання договірних
зобов'язань.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Аналогічні положення закріплено і в
ст.173 ГК України, де господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом , в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій , а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є
строк (термін) його виконання.
Дотримання строку виконання є одним із
критеріїв належного виконання
зобов'язання, оскільки прострочення є
одним із проявів порушення
зобов'язання. Строк (термін) виконання
зобов'язання за загальним правилом,
узгоджується сторонами в договорі.

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи п.п. 2.1., 3.1. договору виконання
грошового зобов'язання відповідача по
перерахуванню пайових внесків за
договором на момент розгляду справи
настав.

Проте, як свідчать матеріали справи на
підставі постанови Правління
Національного банку України від 28
лютого 2014 року №107 «Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до категорії
неплатоспроможних» виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 28 лютого 2014 року прийнято
рішення № 9 щодо запровадження
тимчасової адміністрації та
призначення уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію в Публічне
акціонерне товариство
«Брокбізнесбанк» Тимчасова
адміністрація була запроваджено
строком на 3 місяці з 03 березня 2014 року
по 02 червня 2014 року.

В подальшому 03 червня 2014 року виконавча
дирекція Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб ухвалила рішення № 42 про
продовження повноважень уповноваженої
особи Фонду гарантування фізичних осіб
на тимчасову адміністрацію в ПAT
«Брокбізнесбанк».

У відповідності до вимог ст. 44 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» 10 червня 2014 року
була ухвалена Постанова Правління
Національного банку України № 339 «Про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк».

Відповідно до зазначеної Постанови
Правління Національного банку України
виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
(надалі - Фонд) прийнято рішення від 11
червня 2014 року № 45 про початок
здійснення процедури ліквідації
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» та призначення
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» на
період з 11 червня 2014 року до 10 червня 2015
року включно.

Тобто, станом на момент звернення
позивача з позовом до суду у
відповідача було викликано банківську
ліцензію та розпочато процедуру
ліквідації.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
(далі - Закон) та Положенням про
виведення неплатоспроможного банку з
ринку, затвердженого рішенням Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб № 2
від 05.07.2012 р, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14 вересня
2012 р. за № 1581/21893.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних
положень Закону встановлено, що
законодавчі та інші нормативно-правові
акти, прийняті до набрання чинності цим
Законом, застосовуються у частині, що
не суперечить цьому Закону.

Пунктом 16 статті 2 Закону встановлено,
що тимчасова адміністрація - процедура
виведення банку з ринку, що
запроваджується Фондом стосовно
неплатоспроможного банку в порядку,
встановленому цим Законом, а
відповідно до пункту 6 статті 2 Закону
ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Отже, у спорах пов'язаних з виконанням
банком своїх зобов'язань перед його
кредиторами, стосовно якого введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, норми
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Статтею 36 даного Закону врегульовані
наслідки запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до п. п. 1, 3 частини 5
статті 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку,
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
зобов'язань перед кредиторами, у тому
числі не застосовується індекс
інфляції за весь час прострочення
виконання грошових зобов'язань банку.

Частиною 3 ст. 46 даного Закону (у
редакції від 04.07.2014 р.) встановлено, що
під час здійснення ліквідації у банку
не виникає жодних додаткових
зобов'язань (у тому числі зі сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що
виникли під час проведення ліквідації,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури та
погашаються у сьому чергу відповідно
до статті 52 цього Закону.

Відповідно до п.п. 1.1. глави 1 розділу VI
Положення про виведення
неплатоспроможного банку з ринку,
затвердженого рішенням Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб № 2
від 05.07.2012 р., під час здійснення Фондом
виведення неплатоспроможного банку з
ринку (тимчасової адміністрації або
ліквідації банку) фінансування витрат
неплатоспроможного банку здійснюється
відповідно до кошторису витрат,
пов'язаних із здійсненням тимчасової
адміністрації або ліквідації банку,
який затверджується виконавчою
дирекцією Фонду.

Отже, після запровадження у ПАТ
«Брокбізнесбанк» тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 Закону та виходячи з того, що
найвищий пріоритет мають зобов'язання
банку за вкладами фізичних осіб,
гарантованими Фондом.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача грн. 112 211,00 грн
заборгованості та пені у розмірі 2 044,39
грн не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
належить покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 06.11.2014 р.

Суддя
Л.Г.
Пукшин