ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 р.
Справа № 914/3150/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Козак І.Б.,

при секретарі Фартушку Н.Б.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Універсальна», м. Львів

до відповідача: Фермерського
господарства «ВЛАСНА СПРАВА»,
Львівська область, Яворівський район,
с. Ясниська

про: стягнення 88 614 грн. 35 коп. пені за
несвоєчасне повернення предмету
лізингу та стягнення судових витрат.

За участю представників:

Від позивача: Павлічко О.О. -
представник (довіреність в матеріалах
справи);

Від відповідача: не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки, передбачені статтею 22 ГПК
України, зокрема, підстави відводу
судді відповідно до статті 20 ГПК
України. Заяв та клопотань про відвід
судді не подано. Представник позивача
не наполягає на фіксуванні судового
процесу з допомогою
звукозаписувального технічного засобу
(докази в матеріалах справи).

Суть спору: розглядається справа за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Універсальна» до Фермерського
господарства «ВЛАСНА СПРАВА» про
стягнення 88 614 грн. 35 коп. пені за
несвоєчасне повернення предмету
лізингу та стягнення судових витрат.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 04.09.2014 року
порушено провадження у справі та
розгляд справи призначено на 30.09.2014
року, про що сторони були належним
чином повідомлені під розписку:
позивач - 08.09.2014 року рекомендованою
поштою №79 0, відповідач - 06.09.2014
року рекомендованою поштою №81 8
(оригінали повідомлень про вручення
поштових відправлень в матеріалах
справи).

Розгляд справи неодноразово
відкладався з підстав, викладених у
відповідних ухвалах суду у справі.

Представник позивача в судове
засідання 04.11.2014 року з'явився, позовні
вимоги підтримав повністю з підстав,
викладених у позовній заяві, подав для
огляду в судовому засіданні оригінали
документів, які витребовувалися
господарським судом (копії - у справі),
надав усні пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, хоча був належно
повідомлений про час та місце розгляду
справи в порядку, передбаченому
Інструкцією з діловодства в
господарських судах України,
затвердженою наказом ДСАУ від 20.02.2013
року №28.

Враховуючи достатність, належність і
допустимість поданих позивачем
доказів, належним чином повідомлення
судом відповідача про дату і час
судового засідання, повторну неявку
повноважного представника відповідача
та неподання ним відзиву на позовну
заяву справа розглядається в порядку
статті 75 ГПК України, - за наявними в ній
матеріалами.

В ході розгляду справи встановлено.

Позивач: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Універсальна» є юридичною особою,
йому присвоєно код ЄДРЮО та ФОП 33951781,
знаходиться за адресою: 79013, Львівська
область, м. Львів, вул. Єфремова, буд. 32А,
що підтверджується долученим до
матеріалів справи Витягом з ЄДРЮО та
ФОП від 01.09.2014 року №19224090 (докази в
матеріалах справи).

Відповідач: Фермерське господарство
«ВЛАСНА СПРАВА» є юридичною особою,
йому присвоєно код ЄДРЮО та ФОП 32599867,
знаходиться за адресою: 81082, Львівська
область, Яворівський район, с. Ясниська,
що підтверджується долученим до
матеріалів справи Витягом з ЄДРЮО та
ФОП серії АГ №915614 (докази в матеріалах
справи).

04.04.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Універсальна» (надалі - позивач,
лізингодавець) та Фермерським
господарством «ВЛАСНА СПРАВА» (надалі -
відповідач, лізингоодержувач) укладено
Договір фінансового лізингу № 347/0413/ЛТ
(надалі - договір), за умовами якого
лізингодавець взяв на себе
зобов'язання придбати на замовлення
лізингоодержувача майно: автомобіль
марки KIA Sportage 1.7D LX 2WD 5dr 6M/T. IWW51FC57D (надалі -
предмет лізингу), вказане у Лізинговій
заявці та Специфікації (Додаток №1 до
договору) та передати його
(відповідачу, лізингоодержувачу), а
лізингоодержувач зобов'язувався
прийняти предмет лізингу у виключне
платне користування терміном на 36
місяців з дати підписання обома
сторонами акту приймання-передачі
предмету лізингу (Додаток №3 до
договору). Вартість предмету лізингу з
врахуванням витрат на реєстрацію
складає 218 804 грн. 16 коп. з урахуванням
ПДВ. Вартість предмету лізингу може
бути уточнена по факту повного
розрахунку за предмет лізингу по
Договору поставки із використанням
банківського кредиту від 04.04.2013 року
№814741-Y01886.

За своєю правовою природою, основними
та другорядними (не основними)
ознаками, які визначені нормами
чинного цивільного та господарського
законодавства, зазначений договір є
договором фінансового лізингу у
відповідності до статті 806 Цивільного
кодексу України.

Зазначений договір укладено у
письмовій формі, підписано
повноважними представниками сторін за
договором, їх підписи засвідчено
відтисками печаток юридичних осіб -
сторін договору, що відповідає вимогам
статті 207 Цивільного кодексу України
(далі за текстом - ЦК України), в силу
статті 204 ЦК України, є правомірним
правочином.

Приписами частин першої та другої
статті 806 ЦК України встановлено, що за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК
України та законом.

Розділом 3 договору встановлено
лізингові платежі, розділом 8 -
відповідальність сторін.

Так, відповідно до пунктів 3.1. та 3.2.
договору предмет лізингу передається
лізингодавцем і приймається в лізинг
лізингоодержувачем на умовах сплати
лізингоодержувачем лізингодавцеві
лізингових платежів за користування
предметом лізингу. Лізингові платежі
можуть включати суму, яка відшкодовує
частину вартості предмету лізингу,
винагороду лізингодавцю за отримане у
лізинг майно, компенсацію відсотків за
кредитом та інших витрат лізингодавця,
що безпосередньо пов'язані з
виконанням договору. Згідно норм
Податкового кодексу України вся сума
лізингового платежу без урахування
частини лізингового платежу, що є
відшкодуванням частини вартості
предмету лізингу є процентами, в тому
числі винагорода лізингодавцю за
отримане у лізинг майно, компенсація
відсотків за кредитом та інших витрат
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору є
процентами.

Згідно пункту 3.3. договору лізингові
платежі складаються з авансового
лізингового платежу та щомісячних
лізингових платежів, які
лізингоодержувач зобов'язаний
сплачувати в розмірі і строки згідно
Графіку лізингових платежів (Додаток
№2 до договору). Датою сплати
лізингового платежу є дата зарахування
коштів на рахунок лізингодавця.

Пунктом 9.1. договору сторони погодили,
що лізингоодержувач у разі
дострокового припинення договору має
право вилучити предмет лізингу
негайно. В цьому випадку
лізингоодержувач зобов'язаний
повернути предмет лізингу
лізингодавцю негайно або у визначений
лізингоодержувачем термін в тому
стані, в якому він був отриманий у
користування, з урахуванням
нормального зносу. лізингоодержувач
зобов'язаний повернути предмет лізингу
у місці визначеному
лізингоодержувачем. У випадку
неповернення предмету лізингу у
терміни і місці визначені
лізингодавцем згідно цього пункту
лізингоодержувач сплачує пеню у
розмірі 0,5% від невідшкодованої
вартості неповернутого предмету
лізингу за кожен день прострочення.

Угодами від 10.04.2013 року та від 22.04.2013
року до договору сторони дійшли згоди
про викладення пунктів 1.2., 1.5., 5.5., 9.5.
договору в редакціях, які викладені в
угодах. Вказані угоди до договору
укладено в письмовій формі, підписано
повноважними представниками та
завірено відтисками печаток юридичних
осіб - сторін договору (належним чином
завірені копії угод до договору в
матеріалах справи).

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав належним чином, Актом
приймання-передачі предмету лізингу
від 23.04.2013 року передав, а відповідач
прийняв предмет лізингу. Вказаний акт
підписано повноважними представниками
та завірено відтисками печаток
юридичних осіб - сторін договору
(належним чином завірені копія акту
долучена до матеріалів справи).

Рішенням господарського суду
Львівської області від 10.04.2014 року у
справі №914/586/14 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Універсальна» до
Фермерського господарства «ВЛАСНА
СПРАВА» про повернення предмету
лізингу та стягнення штрафних санкцій
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Універсальна» задоволено повністю,
вирішено з обов'язати Фермерське
господарство «ВЛАСНА СПРАВА»
повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Універсальна» легковий автомобіль
КІА Sportage, № шасі (кузова, рами)
U5YPB815ADL307498, реєстраційний номер ВС0095СХ
невідшкодованою вартістю 136 329 грн. 77
коп. та стягнути з Фермерського
господарства «ВЛАСНА СПРАВА» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Універсальна» 35 445 грн. 74 коп. пені за
несвоєчасне повернення предмету
лізингу та 3 435 грн. 51 коп. витрат по
сплаті судового збору.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 16.06.2014 року
рішення господарського суду
Львівської області від 10.04.2014 року у
справі №914/586/14 залишено без змін.

Таким чином, рішення господарського
суду від 10.04.2014 року у справі №914/586/14
набрало законної сили в порядку статті
85 ГПК України, та, у відповідності до
приписів частини п'ятої статті 124
Конституції України, є обов'язковим до
виконання на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 35
ГПК України факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Окрім того, вказаним рішенням
встановлено, що Договір фінансового
лізингу від 04.04.2013 року №347/0413/ЛТ є
розірваним та припинив свою дію з 27.12.2013
року.

Відповідач своїх зобов'язань зі сплати
лізингових платежів не виконав,
внаслідок чого утворилась
заборгованість в розмірі 136 329 грн. 77
коп., у зв'язку із припиненням договору
предмет лізингу не повернув. Докази
погашення заборгованості зі сплати
лізингових платежів та повернення
предмету лізингу лізингодавцю в
матеріалах справи відсутні, станом на
час розгляду справи по суті сторонами
суду не заявлені та не подані.

З підстав наведеного позивач просить
суд стягнути з відповідача на користь
позивача 88 614 грн. 35 коп. пені за
прострочення повернення предмета
лізингу, нарахованої за період з 18.02.2014
року по 28.06.2014 року у відповідності до
пункту 9.1 договору (розрахунок суми
пені в матеріалах справи).

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 173 ГК України,
господарським визнається зобов'язання,
що вини кає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з під став,
передбачених цим Кодексом, в силу якого
один суб'єкт (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зо бов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управ лінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботу, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від пе вних дій, а
інший суб'єкт (управлена сторона, у тому
чи слі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сто рони виконання її
обов'язку.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що
основними видами господарських
зобов'язань є майново-господарські
зобов'язання та організаційно-го
сподарські зобов'язання.

Відповідно до статті 175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками го
сподарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчи нити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодек сом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

В даному випадку господарське
зобов'язання виникло між сторонами з
господарського Договору фінансового
лізингу від 04.04.2013 року №347/0413/ЛТ, що
відповідає вимогам статті 174 ГК
України.

Частиною 2 статті 175 ГК України
передбачено, що суб'єктами
майново-господарських зобов'язань
можуть бути суб'єкти господарювання,
зазначені у стат ті 55 цього Кодексу,
негосподарюючі суб'єкти - юри дичні
особи, а також органи державної влади,
органи місцевого самоврядування,
наділені господарською ком петенцією.
Якщо майново-господарське зобов'язання
виникає між суб'єктами господарювання
або між суб'єк тами господарювання і
негосподарюючими суб'єкта ми -
юридичними особами, зобов'язаною та
управленою сторонами зобов'язання є
відповідно боржник і кредитор, а
частиною 4 цієї статті визначено, що
суб'єкти господарювання у випадках,
передбаче них цим Кодексом та іншими
законами, можуть добро вільно брати на
себе зобов'язання майнового характеру
на користь інших учасників
господарських відносин
(благодійництво тощо). Такі
зобов'язання не є підставою для вимог
щодо їх обов'язкового виконання.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України та статті 193 ГК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 530 ЦК України, передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

За приписами статті 292 Господарського
кодексу України лізинг - це
господарська діяльність, спрямована на
інвестування власних чи залучених
фінансових коштів, яка полягає в
наданні за договором лізингу однією
стороною (лізингодавцем) у виключне
користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів. Залежно від
особливостей здійснення лізингових
операцій лізинг може бути двох видів -
фінансовий чи оперативний. За формою
здійснення лізинг може бути зворотним,
пайовим, міжнародним тощо. Об'єктом
лізингу може бути нерухоме і рухоме
майно, призначене для використання як
основні фонди, не заборонене законом до
вільного обігу на ринку і щодо якого
немає обмежень про передачу його в
лізинг.

Згідно частини другої статті 1 Закону
України «Про фінансовий лізинг» за
договором фінансового лізингу (далі -
договір лізингу) лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відповідно до положень статті 2 Закону
України «Про фінансовий лізинг»
відносини, що виникають у зв'язку з
договором фінансового лізингу,
регулюється положеннями Цивільного
кодексу України про лізинг, найм
(оренду), купівлю-продаж, поставку з
урахуванням особливостей, що
встановлюються цим договором.

Передача предмету лізингу
лізингоодержувачу є відносинами з
передачі предмету лізингу у
користування на визначений строк. Такі
відносини є характерними для відносин
найму (оренди).

Згідно абзацу 7 частини другої статті 11
Закону України «Про фінансовий лізинг»
у разі закінчення строку лізингу, а
також у разі дострокового розірвання
договору лізингу та в інших випадках
дострокового повернення предмета
лізингу лізингоодержувач зобов'язаний
повернути предмет лізингу у стані, в
якому його було прийнято у володіння, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, обумовленому договором.

Відповідно до частини першої статті 16
Закону України «Про фінансовий лізинг»
сплата лізингових платежів
здійснюється в порядку, встановленому
договором.

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть гос подарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до право порушників
господарських санкцій на підставах і в
по рядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Стаття 218 ГК України передбачає, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання,
частиною 2 зазначеної статті
встановлено, що Учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Статтею 219 ГК України визначено, що за
невиконання або неналежне виконання
господарських зобов'язань чи порушення
правил здійснення господарської
діяльності правопорушник відповідає
належним йому на праві власності або
закріпленим за ним на праві
господарського відання чи
оперативного управління майном, якщо
інше не передбачено цим Кодексом та
іншими законами.

Приписами статті 610 ЦК України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до частини третьої
статті 549 ЦК України пенею є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до частини шостої статті 232
ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно приписів статті 628 ЦК України
зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Статтею 627 встановлено,
що відповідно до статті 6 цього кодексу,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таким чином суд дійшов до висновку про
те, що погоджене сторонами у договорі
стягнення неустойки у формі пені за
неповернення предмету лізингу в
розмірі 0,5 відсотка від
невідшкодованої вартості предмета
лізингу за кожен день прострочення
повернення не суперечить вимогам
чинного законодавства України.

Приписами частини п'ятої статті 254 ЦК
України якщо останній день строку
припадає на вихідний, святковий або
інший неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, у
випадку, якщо стороною (або іншим
учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, оглянувши та дослідивши
матеріали справи і подані докази,
оцінив їх в сукупності та прийшов до
висновку, що позов документально та
нормативно обґрунтований,
відповідачем не спростований, підлягає
до задоволення повністю.

Судові витрати покласти на сторони
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог у відповідності до
статті 49 ГПК України та стягнути з
відповідача на користь позивача
судовий збір в розмірі 1 827 грн. 00 коп.,
оскільки спір виник внаслідок
неналежного виконання відповідачем
взятих на себе договірних зобов'язань з
повернення предмету лізингу позивачу у
зв'язку із розірванням договору
фінансового лізингу.

На підставі вищенаведеного та
керуючись статтями 21, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75,
77, 82 - 85, 116 - 117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з боржника:
Фермерського господарства «ВЛАСНА
СПРАВА» (81082, Львівська область,
Яворівський район, с. Ясниська; код
ЄДРЮО та ФОП 32599867) на користь стягувача:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Універсальна» (79013, Львівська область,
м. Львів, вул. Єфремова, буд. 32А; код
ЄДРЮО та ФОП 33951781) 88 614 грн. 35 коп. пені за
несвоєчасне повернення предмету
лізингу та 1 827 грн. 00 коп. судового
збору.

3. Наказ видати у відповідності до
статей 116 та 117 ГПК України.

04.11.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Описову та
мотивувальну частину рішення
оформлено відповідно до статті 84 ГПК
України 06.11.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.