ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р.Справа № 922/4377/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання
Кулабуховою А.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Харків до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків про
стягнення коштів в розмірі 327 238,78 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - ОСОБА_3,
довіреність від 10.09.2014 р.;

представник відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, в якому
просить суд:

- стягнути з відповідача на користь
позивача суму заборгованості в розмірі
327238,78 грн.;

- стягнути з відповідача на користь
позивача суму судового збору,
сплаченого позивачем в розмірі 6 544,78
грн.

Ухвалою господарського суду від 06.10.2014
р. прийнято вказану позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її до розгляду у
судовому засіданні на 16.10.2014 р. об 11:00
год.

Ухвалою господарського суду від 16.10.2014
р. розгляд справи відкладався в зв'язку
з неявкою в судове засідання
відповідача та ненаданням сторонами
витребуваних ухвалою суду додаткових
доказів.

У призначеному 06.11.2014 р. судовому
засіданні представник позивача позов
підтримав, наполягав на його
задоволенні, пояснив, що дана
заборгованість виникла внаслідок
неналежного виконання відповідачем
договору поставки № 120813-073 від 12.08.2013 р.,
укладеного між сторонами.

Представник відповідача в призначене
06.11.2014 р. судове засідання не з'явився,
про причину неявки суд не повідомив,
відзив на позов не надав. Про час та
місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить відмітки про направлення
ухвали про відкладення розгляду справи
від 16.10.2014 р., яка направлялась на адресу
відповідача. Як свідчать матеріали
справи, ухвала суду від 16.10.2014 р.
повернулась на адресу суду з відміткою
відділення зв'язку "за терміном
зберігання".

Відповідно до пунктів 3.9.1, 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р., в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору. Таким
чином, суд вважає, що відповідач -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2,
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце судового засідання.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) щодо
обов`язку господарського суду
витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
представника позивача, судом
встановлено наступне:

12.08.2013 р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(постачальник) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець)
було укладено договір поставки № 120813-073
(далі - договір), відповідно до п. 1.1.
якого продавець зобов'язується
передати у власність покупця, а
покупець в порядку та на умовах,
визначених цим договором, а покупець
зобов'язується прийняти та своєчасно
оплатити товар (партію товару) згідно з
умовами цього договору. Предметом
поставки є товар (партія товару),
найменування, асортимент та кількість
якого вказується у рахунку на оплату,
що є невід'ємною частиною цього
договору (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.3. договору право власності
на поставлену партію товарів
переходить до покупця товару від
постачальника (перевізника) за
видатково-прибутковою накладною.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що
передача товару від постачальника
покупцю здійснюється за
видатково-прибутковою накладною, в
якій сторони зазначають найменування
товару, що постачається, кількість в
одиницях вимірювання, узгоджену ціну
товару та загальну вартість товару, що
постачається. Дата вказана покупцем у
видатково-прибутковій накладній про
прийняття товару, є датою поставки
товару постачальником.

Вартість товару згідно з п. 6.1. договору
визначена в сумі 327 238,78 грн. на підставі
рахунку-фактури № 126 від 13.08.2013 р.

Згідно п. 7.1. договору сплата за товар
відбувається шляхом здійснення оплати
за товар у термін не пізніше 21
календарних днів з дати поставки
товару постачальником. Оплата
здійснюється шляхом безготівкового
переказу на поточний рахунок
постачальника, зазначених у реквізитах
постачальника в цьому договорі. Товар
вважається оплаченим тільки після
документального підтвердження
зарахування банком на розрахунковий
рахунок постачальника коштів від
покупця за партію товару (п. 7.2.
договору).

Відповідно до матеріалів справи,
позивач на виконання умов договору
поставив відповідачу товар на загальну
суму 327 238,78 грн., що підтверджується
видатковою накладною № 710612 від 19.08.2013 р.

Факт отримання товару відповідачем
підтверджено особистим підписом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у
видатковій накладній та відбитком його
печатки.

Проте, відповідач, всупереч п. 7.1.
договору, свої зобов'язання щодо
своєчасної оплати за отриманий товар в
розмірі 327 238,78 грн. не виконав.

Враховуючи несплату відповідачем
грошових коштів за поставлений товар в
сумі 327 238,78 грн., позивач 26.09.2014 р.
направив на адресу відповідача вимогу,
в якій зазначив про необхідність
протягом 7 днів з дня отримання вимоги
сплатити суму заборгованості. Разом з
вимогою на адресу відповідача було
направлено акт звірки
взаєморозрахунків за період: 19.08.2013 -
23.09.2014 р. Позивач відповідь на
вищезазначену вимогу та підписаний акт
звірки взаєморозрахунків від
відповідача не отримував.

На час розгляду справи, матеріали
справи не містять доказів сплати
відповідачем існуючої суми
заборгованості в розмірі 327 238,78 грн. в
добровільному порядку.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у судовому
порядку.

Надаючи правову оцінку викладеним
обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
договір є однією з підстав виникнення
зобов'язань та є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно приписів ст.ст. 6, 627, 628, 638 ЦК
України сторони вільні в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору, з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) передбачено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом та
припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених законом або
договором, а згідно статті 599 ЦК
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Положеннями ст. 265 ГК України
передбачено, що за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. Договір поставки
укладається на розсуд сторін або
відповідно до державного замовлення.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений іншій
строк оплати товару.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 ЦК України кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст.ст. 193,
198 ГК України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
і порядку укладеного між сторонами
договору та згідно з вимогами закону, а
за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та враховуючи те,
що відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
позовні вимоги, суд визнає вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
327 238,78 грн. заборгованості належно
обґрунтованою, доведеною матеріалами
справи та такою, що підлягає
задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 55 Конституції України, ст. ст. 6,11, 15,
16, 525, 526, 530, 598, 612, 627, 628, 629, 638, 692
Цивільного кодексу України, ст. ст. 193,
198, 265 Господарського кодексу України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_2) суму
заборгованості в розмірі 327 238 (триста
двадцять сім тисяч двісті тридцять
вісім) грн. 78 коп.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_2) судовий
збір в розмірі 6 544 (шість тисяч п'ятсот
сорок чотири) грн. 78 коп.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 10.11.2014 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа № 922/4377/14