КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2014 р. Справа№ 42/50-54/478-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Залерцов І.Г.,

від відповідача -Обіход Л.І., ОСОБА_4.,
Радченко Л.В., Броварна М.О.,

від третьої особи - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
житлово-будівельного кооперативу
«Екскаваторщик-1» від 04.01.2013 б/н

на рішення господарського суду міста
Києва від 25.12.2012

у справі №42/50-54/478-2012

за позовом публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал», м. Київ

до житлово-будівельного кооперативу
«Екскаваторщик-1», м. Київ

третя особа об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Екскаватор» , м. Київ

про стягнення 62850грн.34коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 19.06.2009 року, залишеним без
змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
16.08.2012 року, позов задоволено частково,
стягнуто з відповідача на користь
позивача заборгованість в сумі
49139грн.77коп. та 9555грн.52коп. інфляційних
втрат.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23 жовтня 2012 року скасовано
вищезазначені рішення та постанову,
справу направлено на новий розгляд до
господарського суду м. Києва в іншому
складі суду.

Скасовуючи процесуальні акти судів
попередніх інстанцій та скеровуючи
справу на новий розгляд суд касаційної
інстанції зазначив, що здійснюючи
судовий розгляд справи про стягнення
заборгованості за надані послуги
водопостачання та водовідведення,
судами належним чином не з'ясовано
склад цих послуг та зміст спірної
заборгованості, не перевірено
обґрунтованості її розрахунків.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 25.12.2012 (суддя Шкурдова Л.М.),
яке є предметом даного апеляційного
оскарження, позов задоволено частково,
як і у попередньому розгляді, стягнуто
з відповідача на користь позивача
заборгованість в сумі 49139грн.77коп. та
9555грн.52коп. інфляційних втрат. Суд
дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог про стягнення з
відповідача наданих послуг з
водопостачання та водовідведення,
включаючи постачання води, що йде на
підігрів, за період з листопада 2005 року
по серпень 2008 року, в сумі 49139грн.77коп.
Судом відмовлено в стягненні
заборгованості за надані послуги в
жовтні - листопаді 2005 в сумі 2736грн.34коп.
в зв'язку з спливом строку позовної
давності про застосування якого
відповідачем подано відповідну заяву.

Щодо заперечень відповідача проти
обсягів гарячої води, судом зазначено
наступне. Договором передбачено
обов'язок відповідача оплачувати
вартість послуг з водопостачання та
водовідведення на умовах Правил № 65.

Відповідно до п.п. 12.17. та 12.3 Правил № 65
розрахунки за воду, яка відпускається
для централізованого гарячого
водопостачання, та за відповідний
обсяг стічних вод здійснюється
підприємствами, які споживають воду.
Порядок взаємовідносин встановлюється
водоканалом. Розрахунки за питну воду,
що йде на гаряче водопостачання,
проводяться з
житлово-експлуатаційними
організаціями.

Отже, на підставі викладеного судом
зроблено висновок, що під час
виникнення спірних правовідносин
обов'язок оплати вартості гарячої води,
що йде на підігрів, покладено саме на
відповідача.

Також, вказав суд і на безпідставність
заперечень відповідача про те, що
тарифи за якими розраховувалась
вартість послуг з водопостачання та
водовідведення, встановлені
Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації, не набули
чинності, зважаючи на відсутність їх
реєстрації в Київському міському
управлінні юстиції. При цьому судом
зазначено, що на момент їх видання
державна реєстрація в органах юстиції
законодавством не вимагалась.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач просив його скасувати, в
задоволенні позовних вимог відмовити.
Апелянт зазначає, що між сторонами
відсутні договірні зобов'язання про
оплату послуг на постачання води, що
використовувалась для постачання
гарячої води, тому стягнення за
постачання такої води є неправомірним.
Щодо заборгованості з постачання
холодної води, то відповідач зазначає
про невірність обрахунку
заборгованості, оскільки позивачем
застосовано невірні тарифи. В
подальшому в поданих суду додаткових
поясненнях відповідач зазначав про
відсутність заборгованості перед
позивачем, а навіть існування
переплати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
просив залишити рішення суду першої
інстанції без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення. При цьому позивач
вказав про застосування чинних на
відповідний період тарифів, оскільки
законодавством не передбачено
державної реєстрації актів органів
місцевого самоврядування в органах
юстиції, як про це вказує відповідач.
Також, позивач вважає, що відповідач
повинен сплатити заборгованість за
спожитий обсяг питної води, що йде на
підігрів, посилаючись на п. 12.3 Правил
користування №65, якими передбачено, що
розрахунки за воду здійснюються з
житлово-експлуатаційними
організаціями та ЖБК, у тому числі за
холодну воду для потреб гарячого
водопостачання.

В процесі розгляду справи в суді
апеляційної інстанції ухвалою
Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2014 у справі
призначалась судова економічна
експертиза. Проте, ухвала Київського
апеляційного господарського суду від
24.04.2013 про призначення судової
економічної експертизи залишена без
виконання, в зв'язку з непроведенням
відповідачем попередньої оплати
експертизи. Ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
25.09.2014 у справі повторно призначено
судову економічну експертизу. Проте,
згідно повідомлення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз №10558/13-45 від 09.01.2014 про
неможливість надання висновку, в
зв'язку з ненаданням позивачем
матеріалів, необхідних для проведення
експертизи, матеріали справи повернуто
суду.

Перевіривши наявні матеріали справи та
заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, колегія суддів
апеляційного господарського суду
враховує наступне.

16 жовтня 1998 року між позивачем та
відповідачем укладено договір №5824/4-11
на послуги водопостачання та
водовідведення, відповідно до умов
якого позивач зобов'язався
забезпечувати постачання питної води
та прийняти від відповідача
каналізаційні стоки, а останній
сплатити за вищезазначені послуги на
умовах, які визначені договором та
Правилами користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в містах та селищах
України, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України №65 від
01.07.1994 року, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції 22.07.1994 року за №
165/374 (далі-Правила № 65).

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості за послуги з
водопостачання та водовідведення,
надані у період з жовтня 2005 року по
вересень 2008 року включно, а саме:
62850грн.34коп., з яких 51876грн.11коп. боргу та
10974грн.23коп. інфляційних втрат.

При цьому суд зазначає, що в заявлений
позивачем період стягнення
заборгованості, до спірних
правовідносин застосовується порядок
визначений Правилами №65, оскільки такі
втратили чинність лише 18.10.2008.

Позивач стверджує, що відбулось
споживання відповідачем послуг з
водопостачання та водовідведення, а
саме: за період з жовтня 2005 року по
серпень 2008 року включно - з постачання
питної води, що йде на підігрів, в
обсязі 88933 м.куб., за період з грудня 2007
року по вересень 2008 року
водовідведення підігрітої води в
обсязі 30046 м.куб., та з холодного
водопостачання і водовідведення в
обсязі 18199 м.куб.

Відповідно до частини 1 статті 901
Цивільного кодексу України за
договором про надання послуг одна
сторона - виконавець, зобов'язується за
завданням другої сторони - замовника,
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 903 ЦК України встановлює
обов'язок замовника оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, встановлених у договорі, якщо
останнім передбачено надання такої
послуги за плату.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
питну воду та питне водопостачання"
послуги з питного водопостачання
надаються споживачам підприємством
питного водопостачання на підставі
договору, зокрема з підприємствами,
установами, організаціями, що
безпосередньо користуються
централізованим питним
водопостачанням.

Так, з наданого позивачем зведеного
акту звірки вбачається (т.5, а.с. 234), що
заявлена до стягнення сума основного
боргу складається з:

- боргу за постачання питної холодної
води та водовідведення як холодної, так
і гарячої води (код №8-246) за період з
01.05.2006 по 30.09.2008 в сумі 12 458грн.14коп.;

- боргу за постачання питної води, яка
йде на підігрів (код №8-50246), за період з
01.10.2005 по 30.09.2008 в сумі 39417грн.97коп.

Щодо вимог в частині стягнення боргу за
гарячу воду, спожиту відповідачем
апеляційний господарський суд
зазначає наступне.

Пунктом 3.1 Договору сторони
передбачили, що кількість води, що
подається позивачем та
використовується відповідачем,
визначається за показниками
водолічильників, зареєстрованих
позивачем.

Пунктами 1.3, 12.2 Правил 1 передбачено, що
абонентами, які користуються послугами
водоканалу, можуть бути підприємства,
на які відкрито особовий рахунок і які
перебувають з водоканалом у договірних
відносинах. Для оформлення договору
або особового рахунку (абонентської
картки) абоненти (крім громадян)
подають до Водоканалу заяву та
розрахунок-заявку на потрібну
кількість води для кожного вводу, акт
меж обслуговування та схему зовнішніх
мереж з прив'язкою до місцевості.

Пунктом 4.1 Правил №65 встановлено, що
абоненти, які приєднані або мають
бажання приєднатися до систем
комунального водопостачання і
водовідведення, повинні мати необхідні
прилади обліку для розрахунків з
Водоканалом за відпущену їм воду і
прийняті стічні води.

Отже, особовий рахунок (абонентська
картка) має бути відкритий щодо кожного
вводу води на підставі заяви та
розрахунку-заявки абонента щодо
потрібної кількості води, і облік води
по кожному вводу має здійснюватись за
показниками лічильників,
зареєстрованих позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачу присвоєно за Договором два
особових рахунки (коди абонента) - № 8-246
та №8-50246.

При цьому докази того, що відповідач
звертався до позивача з заявою та
відповідним розрахунком-заявкою на
потрібну кількість гарячої води,
відсутні, і відповідач факт такого
звернення заперечує, що свідчить про
те, що позивач без відповідного
звернення відповідача, фактично
одноособово відкрив останньому
особовий рахунок № 8-50246 для обліку
гарячої води без укладання іншого
договору або/та внесення відповідних
змін до існуючого.

Належних та допустимих доказів в
розумінні ст. 34 ГПК України на
підтвердження наявності між сторонами
договірних відносин щодо постачання
позивачем відповідачу гарячої води
позивачем суду не надано.

Пунктом 12.17 Правил передбачено, що
розрахунки за воду, яка відпускається
для централізованого гарячого
водопостачання, та за відповідний
обсяг стічних вод здійснюються з
підприємствами, які споживають воду.
Порядок взаємовідносин встановлюється
Водоканалом.

Позивачем не доведено, що ним були
встановлені з відповідачем відповідні
договірні відносини щодо постачання
гарячої води у встановленому
законодавством порядку.

З огляду на викладене, апеляційний суд
дійшов висновку про те, що вимоги
позивача про стягнення з відповідача
вартості послуг з постачання холодної
води, що йде на підігрів, в сумі
39417грн.97коп., наданих у період дії
Правил №65 - з 01.10.2005 по 31.09.2008,
задоволенню не підлягають як такі, що
не ґрунтуються на вимогах закону.

При цьому судом першої інстанції
відмовлено в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення вартості послуг
наданих у жовтні-листопаді 2005 року
включно в розмірі 2736грн.34коп., оскільки
строк позовної давності для позову про
стягнення заборгованості за
жовтень-листопад 2005 року, сплинув до
звернення позивача з даним позовом, про
що відповідачем у справі зроблено
заяву до винесення рішення.

Що стосується вищезазначеної
заборгованості з постачання холодної
води та прийняття стоків холодної води
в сумі 12 458грн.14коп., то апеляційний
господарський суд зазначає наступне.

Враховуючи суперечність доводів
сторін щодо факту існування
заборгованості, апеляційним судом
неодноразово було зобов'язано позивача
та відповідача провести звірку
взаєморозрахунків за договором №5824/4-11
на послуги водопостачання та
водовідведення від 16.10.1998 за період з
жовтня 2005 по вересень 2008. Проте,
сторонами так і не надано суду
двостороннього акту звірки за спірний
період, з визначенням сум і періодів
заборгованості по окремих
зобов'язаннях.

Зважаючи на те, що позивачем самовільно
зараховувались платежі по коду №8-50246,
зокрема в сумі 29163грн.92коп., при цьому
оплата проводилась відповідачем по
коду №8-246, заборгованість з оплати
послуг наданих з постачання холодної
води та прийняття її стоків - відсутня.

Крім того, відповідач звернувся до суду
з клопотанням про стягнення з позивача
витрат, пов'язаних з оплатою послуг
адвоката в розмірі 6800грн.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Виходячи з викладеного, відшкодування
витрат пов'язаних з оплатою послуг
адвоката з надання правової допомоги
можливе при сукупності наступних
підстав: послуги повинні надаватись
адвокатом (адвокатським бюро, колегією,
фірмою, конторою чи іншими
адвокатськими об'єднаннями); реальної
оплати таких послуг до прийняття
рішення у справі та підтвердження цієї
оплати відповідними фінансовими
документами.

Так, відповідно до договору №03/01/13 про
надання правової допомоги від 03.01.2013
року, який укладено між ЖБК
«Екскаваторщик-1» (замовник за
договором) та адвокатським бюро
«Коваль Оксани Сергіївни» (виконавець
за договором), відповідно до умов якого
адвокатське бюро приймає на себе
обов'язки представляти права і законні
інтереси замовника в суді та
здійснювати професійну діяльність
адвоката згідно умов договору.

Надання вказаних послуг
підтверджується наявним в матеріалах
справи додатковими угодами до договору
про надання правової допомоги, актами
здавання-приймання наданих послуг та
платіжними дорученнями (т. 5, а.с. 170-192, т.
6, а.с. 49-60). Згідно вказаних документів
загальна вартість послуг склала 6800грн.

У матеріалах справи міститься копія
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю №713.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи ОСОБА_4. брала участь у судових
засіданнях, як представник
відповідача.

Пунктом 10 Роз'яснень Вищого
арбітражного суду України № 02-5/78 від
04.03.1998 р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
передбачено, що витрати позивачів та
відповідачів, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді, і
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг.

Таким чином, з огляду на те, що
відповідачем підтверджено правовий
статус адвоката, якому здійснено
оплату, наявність доказів фактичного
перерахування йому коштів на підставі
договору, господарський суд дійшов
висновку про кваліфікацію зазначених
витрат відповідача, як витрат на оплату
послуг адвоката в розумінні ст. 44
Господарського процесуального кодексу
України.

Вирішуючи питання про розподіл витрат,
які підлягають сплаті за послуги
адвоката, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
названих витрат не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним
(Інформаційний лист Вищого
господарського суду України № 01-8/155 від
13.02.2002р.).

Визначаючи роль адвоката ОСОБА_4 у
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді даної справи, суд вважає
заявлену суму витрат на послуги
адвоката в розмірі 6800грн. завищеною,
співрозмірною ж з ціною позову,
обґрунтованою та правомірною суд
визнає суму в розмірі 3400грн.

Враховуючи вищевикладене позовні
вимоги не підлягають задоволенню.
Рішення господарського суду міста
Києва від 25.12.2012 підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати у справі, за подання
апеляційної скарги покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста
Києва від 25.12.2012 у справі №42/50-54/478-2012
скасувати частково.

2. В задоволенні позовних вимог
відмовити.

3. Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" (01015, м. Київ, вул.
Лейпцизька 1-А, код 03327664) на користь
житлово-будівельного кооперативу
"Екскаваторщик-1" (03162, м. Київ, просп.
Леся Курбаса, буд. 14-А, код 22885482) 860
(вісімсот шістдесят) грн. 25коп. витрат
по сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги та 3400 (три тисячі
чотириста)грн. витрат на оплату послуг
адвоката.

4. Видачу наказу на виконання даної
постанови доручити господарському
суду міста Києва.

5. Справу №42/50-54/478-2012 повернути
господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.Ф. Синиця

Судді
В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко