ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року Справа №
7/16/5022-143/2012(18/36/5022-753/2011)

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддяСибіга
О.М.,суддіБакуліна С.В., Яценко
О.В.розглянувши матеріали касаційної
скаргиСуб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_4на
постановуЛьвівського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014
рокуу справі№ 7/16/5022-143/2012
(18/36/5022-753/2011)господарського
судуТернопільської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Шумськ-Інвест"до1.
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_4, 2. Шумської міської радиза
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: Шумського районного
споживчого товаристваза участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача 1:1. Інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Тернопільській області, 2.
Державної інспекції сільського
господарства в Тернопільській
областіпрозвільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки, шляхом
знесення самочинно збудованого
торгового павільйону

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:Назарчук О.М. дов. № 1/78 від
10.04.2013 року,- відповідачів:СПД ОСОБА_4:
ОСОБА_6 дов. № 894 від 20.08.2011 року, ОСОБА_7
дов. № 894 від 20.08.2011 року, Шумської
міськради: не з'явився, - третіх
осіб:Шумського рай СТ: не з'явився,
Інспекції ДАБК у Тернопільській
області: не з'явився, Держ. інспекції СГ
в Тернопільській області: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Шумськ-Інвест" (далі
за текстом - ТОВ "Шумськ-Інвест")
звернулось до господарського суду
Тернопільської області з позовом до
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_4 (далі за текстом - СПД ОСОБА_4) за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
Шумського районного споживчого
товариства, Шумської міської ради про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки, шляхом знесення
(демонтування) самочинно збудованого
торгового павільйону.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 08.05.2012 року
вилучено із числа третіх осіб та
залучено до участі у справі другого
відповідача - Шумську міську раду.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 01.04.2013 року
у справі № 7/16/5022-143/2012 (18/36/5022-753/2011) в
задоволенні позовних вимог ТОВ
"Шумськ-Інвест" відмовлено.

Додатковим рішенням господарського
суду Тернопільської області від 23.04.2013
року у справі № 7/16/5022-143/2012 (18/36/5022-753/2011)
стягнуто з ТОВ "Шумськ-Інвест" на
користь СПД ОСОБА_4 3 530, 88 грн. вартості
комплексної земельної та
будівельної-технічної експертизи.

Не погодившись з рішенням місцевого
господарського суду, ТОВ
"Шумськ-Інвест" звернулось до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою № 1/86 від 19.04.2013 року та
доповненням до апеляційної скарги № 1/95
від 29.04.2013року, в яких просило скасувати
рішення господарського суду
Тернопільської області від 01.04.2013 року
та додаткове рішення господарського
суду Тернопільської області від 23.04.2013
року та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 20.05.2014 року, на
підставі ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України, до
участі у справі в якості третіх осіб, що
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача-1
залучено інспекцію Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області та Державну
інспекцію сільського господарства в
Тернопільській області.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014 року у
справі № 7/16/5022-143/2012 (18/36/5022-753/2011)
апеляційну скаргу ТОВ "Шумськ-Інвест"
задоволено, рішення господарського
суду Тернопільської області від 04.06.2014
року у справ № 7/16/5022-143/2012 (18/36/5022-753/2011)
скасовано, прийнято нове рішення, яким
позов ТОВ "Шумськ-Інвест" задоволено:
зобов'язано СПД ОСОБА_4 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку за
адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення
(демонтування) самочинно збудованого
торгового павільйону за № НОМЕР_1,
загальною площею 26, 97 кв. м. Додаткове
рішення господарського суду
Тернопільської області від 23.04.2013 року
у справі № 7/16/5022-143/2012 (18/36/5022-753/2011)
скасовано.

Не погоджуючись з постановою
апеляційного господарського суду, СПД
ОСОБА_4 звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
20.08.2014 року у справі № 7/16/5022-143/2012
(18/36/5022-753/2011), а рішення господарського
суду Тернопільської області від 04.06.2014
року у справ № 7/16/5022-143/2012 (18/36/5022-753/2011) і
додаткове рішення господарського суду
Тернопільської області від 23.04.2013 року
у справі № 7/16/5022-143/2012 (18/36/5022-753/2011)
залишити без змін, аргументуючи
порушення норм права, зокрема, ст. 38
Закону України " Про регулювання
містобудівної діяльності" ст.
ст. 651, 654 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 123, 124 Земельного кодексу України ст.
ст. 20, 22, 79 Господарського
процесуального кодексу України.

Розпорядженням секретаря другої
судової палати Вищого господарського
суду України від 04.11.2014 року № 03-05/2078 для
розгляду касаційної скарги у справі
№ 7/16/5022-143/2012 (18/36/5022-753/2011), у зв'язку з
тим, що згідно наказу Вищого
господарського суду України від 13.10.2014
року № 6-кп суддів Ходаківську І.П. та
Костенко Т.Ф. направлено до
Національної школи суддів України для
проходження двотижневої підготовки з
03.11.2014 року по 14.11.2014 року сформовано
колегію суддів у складі: головуючий -
Сибіга О.М., судді Бакуліна С.В., Яценко
О.В. (доповідач).

06.11.2014 року через канцелярію суду
надійшло клопотання журналіста ОСОБА_9
від 06.11.2014 року про допуск у судове
засідання та про надання дозволу на
проведення у залі судового засідання
відеозапису із застосуванням
стаціонарної та портативної апаратури,
яке судом задоволено.

Також судом касаційної інстанції
здійснено фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Учасників судового процесу відповідно
до статті 1114 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) належним чином
повідомлено про час і місце розгляду
касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, переглянувши у
касаційному порядку рішення суду
першої інстанції та постанову
апеляційної інстанції, на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, перевіривши застосування судом
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, місцевий господарський суд
виходив з того, що ТОВ "Шумськ -Інвест",
Шумська міська рада не надали суду
доказів виготовлення технічної
документації, в т.ч. за період з 12.08.2009
року до моменту вирішення даної справи,
тим самим не підтвердили належними
доказами якими є додатки до договору:
узгодження розміру земельної ділянки,
її меж та місце розташування, існуючі
обмеження, цільове призначення.

Зазначені в договорі оренди від 30.06.2009
року дані про розмір земельної ділянки,
її місце розташування, цільове
призначення без підтверджуючих
документів встановлених нормами
Законів, не є такими що узгоджені, та
відповідають актам цивільного
законодавства, а тому договір оренди
земельної ділянки, у якого відсутні
встановлені законодавством умови
необхідні для їх укладення, не є
укладеним

Колегія суддів Вищого господарського
суду України не погоджується з таким
висновком місцевого господарського
суду та вважає його помилковим з огляду
на наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 10.10.2007 року
Шумське районне споживче товариство
(продавець) та ТОВ "Шумськ-Інвест"
(покупець) уклали договір
купівлі-продажу, згідно умов якого
продавець продав, а покупець купив у
власність за плату підприємство
споживчої кооперації "Ринок" (ПСК
"Ринок") (цілісний майновий комплекс)
Шумського РайСТ, який розміщений на
земельній ділянці площею 1, 1365 га за
адресою: м. Шумськ, вул. Українська, 42,
згідно державного акта на право
постійного користування землею серії
ІІ-ТР № 000968 від 13.09.2001 року,
котрий зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 34 належало
Шумському районному споживчому
товариству.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 03.12.2007 року
у справі № 10/240-4609, яке набрало законної
сили, вищезазначений договір
купівлі-продажу від 10.10.2007 року визнано
дійсним, визнано право власності на
цілісний майновий комплекс - ПСК
"Ринок", м. Шумськ за ТОВ "Шумськ-Інвест".

Місцевим та апеляційним
господарськими судами досліджено, що
12.03.2011 року комунальним підприємством
"Шумське бюро технічної
інвентаризації" зареєстровано право
власності на вказаний цілісний
майновий комплекс - ПСК "Ринок",
розташований на АДРЕСА_1 за позивачем,
що підтверджується витягом про
державну реєстрацію прав № 29273733 від
12.03.2011 року та витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно № 29464412 від
29.03.2011 року.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 15.04.2009 року
в справі № 6/29-519 зобов'язано Шумську
міську раду укласти з ТОВ
"Шумськ-Інвест" договір оренди
земельної ділянки площею 1, 1365 га по
АДРЕСА_1.

12.08.2009 року рішенням господарського
суду Тернопільської області у справі №
6/82-1471 договір оренди землі між Шумською
міською радою та ТОВ "Шумськ -Інвест"
визнано укладеним

Судами встановлено, що вказані рішення
набрали законної сили. Доказів їх
скасування у встановленому законом
порядку сторонами не подано.

Відповідно до п. 1 договору оренди землі
від 30.06.2009 року Шумська міська рада
(орендодавець) на виконання рішення
господарського суду Тернопільської
області від 15.04.2009 року у справі № 6/29-519
та на підставі договору
купівлі-продажу від 10.10.2007 року,
укладеного між Шумським районним
споживчим товариством та ТОВ
"Шумськ-Інвест" на продаж цілісного
майнового комплексу, підприємства
споживчої кооперації "Ринок", який
розміщений за адресою АДРЕСА_1, надає, а
ТОВ "Шумськ-Івест" (орендар) приймає в
тимчасове користування земельну
ділянку, площею 1, 1365 га, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Положеннями п. 17 вказаного договору
передбачено умови збереження стану
об'єкта оренди: забороняється
самовільна забудова земельної ділянки,
а пунктом 26 договору закріплено, що
обмеження (обтяження) та інші права
третіх осіб на орендовану земельну
ділянку не встановлено.

Згідно п. 8 договору, останній укладено
терміном на 49 років з 30.06.2009 року по
30.06.2058 року.

Господарськими судами попередніх
інстанцій досліджено, що вказаний
договір зареєстровано Шумським
районним відділом Центру державного
земельного кадастру 15.12.2009 року, про що
в Державному реєстрі земель вчинено
запис за № 92, реєстрація
якого станом на день розгляду справи не
скасована.

Згідно витягу з бази даних
автоматизованої системи введення
земельного кадастру від 16.06.2010 року,
земельній ділянці площею 1, 1365 га, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
суб'єктом права оренди якої є ТОВ
"Шумськ-Інвест", присвоєно кадастровий
№ :01:0050068, що, також,
підтверджується витягом з державного
земельного кадастру № 201182 від 01.02.2012
року.

Судами встановлено, що оскільки на
орендованій ТОВ "Шумськ-Інвест"
земельній ділянці знаходиться
торговий павільйон, належний СПД
ОСОБА_4, доказів оформлення права
власності якого відповідачем 1 не
подано, ТОВ "Шумськ-Інвест" звернулося
до суду із позовом про звільнення
підприємцем ОСОБА_4 самовільно
зайнятої ним земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення
(демонтування) самочинно збудованого
торгового павільйону № НОМЕР_1
загальною площею 26, 97 кв. м., посилаючись
на приписи ст. 376 Цивільного кодексу
України та ст. 152 Земельного кодексу
України.

Згідно ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
- це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Положеннями ст. ст. 116, 125 Земельного
кодексу України передбачено, що право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно ч. 5 ст. 126 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
посвідчується договором оренди землі,
зареєстрованим відповідно до закону.

Частиною 5 ст. 11 Цивільного кодексу
України закріплено, що у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішення
суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 187 Господарського
кодексу України спори, що виникають при
укладанні господарських договорів у
випадках, встановлених законом,
розглядаються судом. Інші
переддоговірні спори можуть бути
предметом розгляду суду у разі якщо це
передбачено угодою сторін або якщо
сторони зобов'язані укласти певний
господарський договір на підставі
укладеного між ними попереднього
договору. Днем укладення такого
господарського договору вважається
дата набрання чинності рішенням суду.

Так, рішенням господарського суду
Тернопільської області від 12.08.2009 року
у справі № 6/82-1471, яке набрало законної
сили, визнано укладеним договір оренди
землі між Шумською міською радою та ТОВ
"Шумськ -Інвест", а саме земельної
ділянки, площею 1, 1365 га, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, зазначений договір
зареєстровано Шумським районним
відділом Центру державного земельного
кадастру 15.12.2009 року, про що в
Державному реєстрі земель вчинено
запис за № 92, реєстрація
якого станом на день розгляду справи не
скасована, колегія суддів приходить до
висновку, що з 15.12.2009 року у ТОВ
"Шумськ-Інвест" виникло право
користування земельною ділянкою,
площею 1, 1365 га, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 Цивільного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент укладення Шумським районним
споживчим товариством та ТОВ
"Шумськ-Інвест" договору
купівлі-продажу від 10.10.2007 року) якщо
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вона розміщена, та
частиною ділянки, яка необхідна для її
обслуговування. Дане право підлягає
оформленню у відповідності до вимог
Земельного кодексу України.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що земельна
ділянка площею 1, 1365 га була надана у
постійне користування для ринкової
інфраструктури Шумському районному
споживчому товариству відповідно до
рішення Шумської міської ради від
29.09.2000 року № 33, про що видано державний
акт на право постійного користування
землею Серії ІІ-ТР № 000968 від 13.09.2001 року.

Судами досліджено, що згідно договору
купівлі-продажу від 10.10.2007 року,
укладеного між Шумським районним
споживчим товариством та ТОВ
"Шумськ-Інвест" у відповідності до
протоколу № 63 від 20.09.2007 року аукціону,
проведеного Тернопільською
облспоживспілкою, позивач придбав у
власність за плату підприємство
споживчої кооперації "Ринок" (цілісний
майновий комплекс) Шумського райСТ,
який розміщений на земельній ділянці
площею 1, 1365 га за адресою м. Шумськ, вул.
Українська, 42, згідно Державного акту
на право постійного користування
землею серії ІІ-ТР № 000968 від 13.09.2001 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд вірно вказав, що у
зв'язку з придбанням у власність
цілісного майнового комплексу,
розміщеного на земельній ділянці
площею 1, 1365 га за адресою м. Шумськ, вул.
Українська, 42, в позивача виникла
підстава на оформлення права
користування земельною ділянкою, яке
існувало в продавця цілісного
майнового комплексу. Таке право, у
відповідності до вимог земельного
законодавства, вимагало відповідного
оформлення в установленому законом
порядку.

Так, 12.08.2009 року рішенням
господарського суду Тернопільської
області у справі № 6/82-1471, яке набрало
законної сили, визнано укладеним
договір оренди землі між Шумською
міською радою та ТОВ "Шумськ -Інвест", а
саме земельної ділянки, площею 1, 1365 га,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
зазначений договір зареєстровано
Шумським районним відділом Центру
державного земельного кадастру 15.12.2009
року, про що в Державному реєстрі
земель вчинено запис за № 92, а
тому з 15.12.2009 року позивач набув права
орендаря спірної земельної ділянки.

Судом апеляційної інстанції вірно
вказано про те, що прийняття
відповідного рішення Шумської міської
ради про припинення права користування
земельною ділянкою Шумським районним
споживчим товариством лише 12.07.2011 року
може свідчить лише про несвоєчасне
виконання міською радою своїх
повноважень та недотримання процедури
надання в оренду земельної ділянки
новому землекористувачу, проте, не може
бути доказом спростування факту
належності позивачу права
користування спірною земельною
ділянкою та бути підставою для
обмеження його прав на користування
земельною ділянкою. Також, право
землекористування позивача не було
скасовано в установленому законом
порядку.

За таких обставин, апеляційна
інстанція дійшла обґрунтованого
висновку про те, що ТОВ "Шумськ-Інвест" є
належним користувачем земельної
ділянки, площею 1.1365 га, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, право якого
підлягає захисту.

Згідно ч. 2 ст. 95 Земельного кодексу
України порушені права
землекористувачів підлягають
відновленню в порядку, встановленому
законом.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 27 Закону
України "Про оренду землі" орендареві
забезпечується захист його права на
орендовану земельну ділянку нарівні із
захистом права власності на земельну
ділянку відповідно до закону; орендар в
установленому законом порядку має
право витребувати орендовану земельну
ділянку з будь-якого незаконного
володіння та користування, на усунення
перешкод у користуванні нею тощо.

Положеннями ст. 16 Цивільного кодексу
України, ст. 20 Господарського кодексу
України, ст. 152 Земельного кодексу
України закріплено, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу і вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Нормою ст. 212 Земельного кодексу
України передбачено, що самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними.

Положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 212 Земельного
кодексу України закріплено, що
приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційним
господарським судом вірно вказано про
те, що землекористувач має право на
пред'явлення позову з використанням
способу захисту, передбаченого п. 3 ч. 2
ст. 16 Цивільного кодексу України, про
знесення самочинно збудованого на
належній йому земельній ділянці майна.

Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу
України будівля, споруда, інше нерухоме
майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належного
затвердження проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Положеннями ч. 3 ст. 125 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
момент здійснення відповідачем-1
будівництва спірного павільйону)
приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Згідно ст. 375 Цивільного кодексу
України право зводити на земельній
ділянці будівлі та споруди, а також
дозволяти будівництво на своїй ділянці
іншим особам має власник земельної
ділянки.

Колегія суддів касаційної інстанції
зазначає, що під наданням земельної
ділянки слід розуміти рішення
компетентного органу влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у власність або у
користування, або передачу права
користування земельною ділянкою на
підставі цивільно-правових договорів
із фізичною чи юридичною особою. Не
може вважатись наданням земельної
ділянки лише рішення компетентного
органу влади про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або для
розробки проекту забудови.

Використання земельної ділянки за
відсутності у відповідача визначених
законом правовстановлюючих документів
на спірну земельну ділянку, згідно із
ст. 212 Земельного кодексу України,
кваліфікується як самовільне зайняття
земельної ділянки, а тому остання
підлягає поверненню власнику землі або
законному землекористувачу.

Господарськими судами попередніх
інстанцій досліджено, що докази
надання відповідачу 1 земельної
ділянки під будівництво спірного
торгового павільйону відсутні, що,
також, підтверджується і рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 09.02.2008 року у справі №
13/152-4885, яка набрала законної сили та
якою, зокрема, встановлено, що торговий
павільйон підприємця ОСОБА_4 в
АДРЕСА_1 побудований та розміщений на
земельній ділянці, яка станом на 2008 рік
(день винесення судового рішення)
належала на праві постійного
користування Шумському районному
споживчому товариству на підставі
Державного акта на право постійного
користування землею серії ІІ-ТР № 000968
від 13.09.2001 року, котрий зареєстровано в
Книзі записів державних актів на право
постійного користування землею за № 34.
Розміщення павільйону, який
відноситься до малих архітектурних
форм, в порушення вимог законодавства,
було проведено за відсутності у його
власника документів на землю та без
вилучення ділянки в Шумського
районного споживчого товариства чи
його добровільної відмови від
користування.

Отже, судами досліджено, що у
відповідача 1 відсутні документи, що
підтверджують право
землекористування, в тому числі для
забудови, земельною ділянкою, що
знаходиться під торговим павільйоном
№ НОМЕР_1, при цьому, судом апеляційної
інстанції вірно вказано, що дозвіл на
будівництво торгового павільйону,
наданий ОСОБА_4 рішенням виконавчого
комітету Шумської міської ради від
22.06.2005 року № 142 не надає останньому
права на земельну ділянку як частину
земельної поверхні з установленими
межами, певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.

Крім того, судами встановлено, що 09.02.2008
року рішення господарського суду
Тернопільської області від у справі №
13/152-4885 скасовано рішення виконавчого
комітету Шумської міської ради від
22.06.2005 року № 142 "Про надання дозволу на
будівництво торгового павільйону на
ринковій площі АДРЕСА_2, ОСОБА_4" та
рішення виконавчого комітету Шумської
міської ради від 21.12.2004 року № 385 "Про
надання дозволу на виготовлення
проектної документації на
встановлення павільйону на ринковій
площі жит. АДРЕСА_2, ОСОБА_4".

Отже, встановивши наведені обставини,
суд апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
розміщення павільйону ОСОБА_4, в
порушення вимог законодавства, було
проведено за відсутності у його
власника документів на землю, а тому
торговий павільйон ОСОБА_4 є самочинним
будівництвом.

Згідно ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу
України особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Однак, судами досліджено, що згідно
витягу з Реєстру прав власності на
нерухоме майно на підставі рішення
Шумського районного суду від 08.11.2007
року нежитлова будівля, торговий
павільйон за адресою Тернопільська
область, АДРЕСА_1
зареєстрований за ОСОБА_4,
реєстраційний номер 21107900.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень"
передбачено, що державна реєстрація є
офіційним визнанням і підтвердженням
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Набуття права власності на
новостворене майно та об'єкти
незавершеного будівництва
регламентовано ст. 331 Цивільного
кодексу України , зокрема, ч. 2
передбачено, що в разі коли право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" державна реєстрація прав
проводиться на підставі рішень судів,
що набрали законної сили.

Статтею 19 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень" встановлено, що
підставою для державної реєстрації
прав, що посвідчують виникнення,
перехід, припинення речових прав на
нерухоме майно, обмежень цих прав, є,
зокрема, рішення суду стосовно речових
прав на нерухоме майно, обмежень цих
прав, що набрали законної сили.

Тимчасове положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
затверджене Наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 (у
редакції наказу Міністерства юстиції
України від 28.07.2010 року № 1692/5) визначає
порядок проведення державної
реєстрації права власності та права
користування (сервітуту) на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельних ділянках; права користування
(найму, оренди) будівлею або іншими
капітальними спорудами, їх окремими
частинами; довірчого управління
нерухомим майном; права власності на
об'єкти незавершеного будівництва
(далі - державна реєстрація прав), а
також порядок взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 2.2. вказаного Положення
(в редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) до заяви про
державну реєстрацію прав додаються
правовстановлювальні документи
(додаток 2), їх нотаріально засвідчені
копії, документи, що підтверджують
оплату за проведення державної
реєстрації прав та видачу витягу про
державну реєстрацію прав, а також інші
документи, визначені Положенням.

Згідно до п. 10 Додатку № вказаного
Положення до переліку
правовстановлювальних документів, на
підставі яких проводиться державна
реєстрація права власності на нерухоме
майно віднесено рішення суду про
визнання права власності на об'єкти
нерухомого майна, про встановлення
факту права власності на об'єкти
нерухомого майна, про передачу
безхазяйного нерухомого майна до
комунальної власності.

В той же час, реєстрація не породжує,
змінює або припиняє певні права та
обов'язки, її не можна вважати
правочином, на підставі якого право
виникає, змінюється чи припиняється.

Так, судом апеляційної інстанції
встановлено, що підставою для
реєстрації Шумським БТІ права
власності на нерухоме майно - торговий
павільйон за ОСОБА_4 стало рішення
Шумського районного суду від 08.11.2007
року.

Однак, ухвалою Шумського районного
суду від 18.03.2008 року у справі №
2-599/2007 р. скасовано рішення Шумського
районного суду від 08.11.2007 року про
визнання за гр. ОСОБА_4 права власності
на торговий павільйон в АДРЕСА_1
загальною площею 26, 97 м. кв. за
нововиявленими обставинами, а ухвалою
Шумського районного суду від 26.06.2008
року провадження у справі № 2-243/2008 р. за
позовом ОСОБА_4 до Шумської міської
ради про визнання права власності на
новостворене майно (торговий
павільйон) закрито у зв'язку з тим, що
ОСОБА_4 є суб'єктом підприємницької
діяльності та має можливість
звернутися за захистом свого
порушеного права до господарського
суду.

Апеляційним господарським судом
досліджено, що відповідно до ст. 26
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", 23.09.2011 року
закрито реєстраційний запис № 21107900 про
реєстрацію права власності за ОСОБА_4
на нежитлову будівлю - павільйон
АДРЕСА_1 і в реєстрі прав відсутній
запис про реєстрацію права власності
на зазначену нежитлову будівлю, що
підтверджується листом Шумського БТІ
№ 183 від 06.04.2012 року та інформацією з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно станом на 19.08.2014 року, наданою
Реєстраційною службою Шумського
районного управління юстиції
Тернопільської області на виконання
ухвали Львівського апеляційного
господарського суду від 15.08.2014 року.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що інші докази
оформлення права власності на вказане
майно, як і докази оформлення права
власності чи права користування
земельною ділянкою, на якій розміщено
павільйон, та ділянкою, необхідною для
обслуговування павільйону,
відповідачем 1 не подано, а судами не
встановлено.

Крім того, судами досліджено, що актом
вибору та обстеження земельної ділянки
в АДРЕСА_1, передбаченої під
встановлення торгового павільйону
приватному підприємцю ОСОБА_4 від 16.02.2005
року, затвердженим розпорядженням
голови Шумської районної державної
адміністрації № 85 від 18.02.2004 року,
рішенням господарського суду
Тернопільської області від 09.02.2008 року
у справі № 13/152-4885 торговий павільйон
підприємця ОСОБА_4 на АДРЕСА_1
розміщений на земельній ділянці, яка на
момент його будівництва належала на
праві постійного користування
Шумському районному споживчому
товариству, яка в наступному була
надана в оренду позивачу.

Згідно Державного акта на право
постійного користування землею серії
ІІ-ТР № 000968 від 13.09.2001 року,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 34 Шумському
районному споживчому товариству
належала на праві постійного
користування земельна ділянка площею
1, 1365 га із межами, визначеними
планом зовнішніх меж
землекористування.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 10.10.2007 року, визнаного дійсним
рішенням господарського суду
Тернопільської області від 03.12.2007 року
у справі № 10/240-4609, позивач придбав у
власність за плату підприємство
споживчої кооперації "Ринок" (цілісний
майновий комплекс) Шумського райСТ,
який розміщений на земельній ділянці
площею 1, 1365 га за адресою м. Шумськ, вул.
Українська,42, згідно Державного акту на
право постійного користування землею
серії ІІ-ТР № 000968 від 13.09.2001 року.

Отже, судом апеляційної інстанції
вірно вказано про те, що придбавши у
власність цілісний майновий комплекс,
на земельній ділянці, яка була в
постійному користуванні Шумського
райСТ, до позивача перейшло і право
користування земельною ділянкою, яка
була надана продавцю на праві
постійного користування, проте, дане
право вимагало відповідного
оформлення, яке було здійснено шляхом
укладення між Шумською міською радою
та ТОВ "Шумськ-Інвест" відповідного
договору оренди землі, який
зареєстровано 15.12.2009 року Центром
державного земельного кадастру.

Згідно п. 1 договору оренди землі від
30.06.2009 року Шумська міська рада
(орендодавець) на виконання рішення
господарського суду Тернопільської
області від 15.04.2009 року у справі № 6/29-519
та на підставі договору
купівлі-продажу від 10.10.2007 року,
укладеного між Шумським районним
споживчим товариством та ТОВ
"Шумськ-Інвест" на продаж цілісного
майнового комплексу, підприємства
споживчої кооперації "Ринок", який
розміщений за адресою АДРЕСА_1, надає а
ТОВ "Шумськ-Івест" (орендар) приймає в
тимчасове користування земельну
ділянку, площею 1, 1365 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином обґрунтованим є висновок
апеляційного господарського суду про
те, що торговий павільйон СПД ОСОБА_4 на
АДРЕСА_1 розміщений на земельній
ділянці, площею 1, 1365 га, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, орендарем
якої є ТОВ "Шумськ-Інвест".

Як досліджено судом апеляційної
інстанції вказаний факт
підтверджується актом перевірки
Державної інспекції сільського
господарства в Тернопільській області
№ 264/з від 01.08.2014 року.

Колегія суддів касаційної інстанції
зазначає, що для з'ясування питання
ідентифікації земельної ділянки,
стосовно якої органом місцевого
самоврядування прийнято оскаржуване
рішення, зокрема, у разі наявності
різних адрес розташування спірної
земельної ділянки (що може бути
зумовлено рядом обставин, у т. ч.
відсутністю офіційної адреси та її
встановленням згідно з найближчими
вулицями), суди мають вжити заходів для
визначення земельної ділянки з
урахуванням існуючої
земельно-кадастрової інформації,
зокрема даних державного земельного
кадастру щодо її місця розташування,
включаючи застосування просторових
координат і кадастрових номерів,
встановлених у межах кадастрового
зонування, а також правового режиму
земельної ділянки, класифікації,
кількісної та якісної характеристик.

Судами попередніх інстанції
досліджено, що згідно витягу з бази
даних автоматизованої системи
введення земельного кадастру від 16.06.2010
року, земельній ділянці площею 1, 1365 га,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
суб'єктом права оренди якої є ТОВ
"Шумськ-Інвест", присвоєно кадастровий
№ :01:0050068.

Даний факт, також, підтверджується
витягом з державного земельного
кадастру № 201182 від 01.02.2012 року, а тому
судами вірно вказано, що предметом
спору є саме ця земельна ділянка з
вищезазначеним кадастровим номером і
її адреса: АДРЕСА_1, на якій розміщений
самовільно споруджений торговий
павільйон ОСОБА_4 під № НОМЕР_1.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 19.06.2012 року
у даній справі було призначено
комплексну земельну та
будівельно-технічну експертизу,
проведення якої доручено
Тернопільському відділенню Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

Так, згідно висновку
земельно-технічної експертизи за №
5085/12-22 від 30.01.2013 року торговий
павільйон ОСОБА_4 згідно обмірів, які
проведені 16.01.2013 року експертом,
відомостей вирахування дирекційних
кутів, відстаней між точками повороту
меж, координат та площі земель АДРЕСА_1,
кадастровий номер :01:0050068, витягу
баз даних автоматизованої системи
ведення державного земельного
кадастру, розміщений на земельній
ділянці, яка перебуває в оренді ТОВ
"Шумськ-Інвест", що також
підтверджується схемою Ринкової площі,
м. Шумськ.

Також, до висновку експерта долучено
додаток № 1 "Місце розташування
торгівельного павільйону ОСОБА_4 в м.
Шумськ, Тернопільської області", згідно
якого торгівельний павільйон ОСОБА_4
розміщено в межах земельної ділянки,
наданої в оренду позивачу.

За таких обставин, колегія суддів
касаційної інстанції, враховуючи дані
встановлені обставини справи,
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про те, що
встановлені докази підтверджено факт
розміщення торгового павільйону СПД
ОСОБА_4 за № НОМЕР_1 саме на земельній
ділянці в АДРЕСА_1, кадастровий номер
:01:0050068і, яку орендує ТОВ
"Шумськ-Інвест", а не за її межами, а
посилання відповідача 1 на різні
поштові адреси цієї земельної ділянки
не спростовують вказаного факту.

За приписами ст. 129 Конституції України
основними засадами судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Положеннями ст. 212 Земельного кодексу
України закріплено, що самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними.

Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Таким чином, враховуючи встановлені
апеляційною інстанцією встановлені
обставини, щодо доведеності наявними в
матеріалах справи доказами факту
самовільного зайняття відповідачем 1
земельної ділянки, спорудження та
експлуатація торгового павільйону, без
належним чином оформленого права
користування земельною ділянкою, на
якій знаходиться така споруда, що
водночас порушує права позивача, як
належного землекористувача, суд
касаційної інстанції погоджується з
висновком апеляційного господарського
суду про задоволення позовних вимог
ТОВ "Шумськ-Інвест".

Також, судом апеляційної інстанції, на
підставі ст. ст. 49, 88 ГПК України,
скасовано додаткове рішення
господарського суду Тернопільської
області від 23.04.2013 року у даній справі, а
витрати по проведенню комплексної
земельної та будівельно-технічної
експертизи в розмірі 3 530, 88 грн.
покладено на відповідача 1.

Так, 23.04.2013 року господарським судом
Тернопільської області прийнято
додаткове рішення у справі, яким
стягнуто з ТОВ "Шумськ-Інвест" на
користь СПД ОСОБА_4 3 530, 88грн. вартості
комплексної земельної та
будівельно-технічної експертизи.

Приймаючи вказане додаткове рішення,
місцевий господарський суд керувався
ст. ст. 49, 88 ГПК України та виходив з
того, зокрема, що вартість комплексної
земельної та будівельно-технічної
експертизи, призначеної ухвалою суду
від 19.06.2012 року, в сумі 3 530, 88грн. була
оплачена СПД-ФО ОСОБА_4 згідно
квитанції № 1882.898.1 від 21.11.2012 року, а
суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
покладаються при відмові в позові - на
позивача, однак в мотивувальній та
резолютивній частині рішення суду від
01.04.2013 року у справі №
7/16/5022-143/2012(18/36/5022-753/2011) господарським
судом Тернопільської області не
вирішено питання розподілу судових
витрат в частині вартості комплексної
земельної та будівельно-технічної
експертизи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 88 ГПК України
господарський суд має право за заявою
сторони, прокурора, який брав участь в
судовому процесі, або за своєю
ініціативою прийняти додаткове
рішення, ухвалу, якщо не вирішено
питання про розподіл господарських
витрат або про повернення судового
збору з бюджету.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Положеннями ч. 5 ст. 49 ГПК України
передбачено, що суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Колегія суддів касаційної інстанції
зазначає, що норма ч. 2 ст. 49 ГПК України
виступає процесуальною санкцією, яка
застосовується господарським судом
незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною. У такому застосуванні суду
слід виходити з широкого розуміння
даної норми, маючи на увазі, що
передбачені нею наслідки можуть
наставати і в разі неправомірної
бездіяльності винної особи, яка не
вжила заходів до поновлення порушених
нею прав і законних інтересів іншої
особи, що змусило останню звернутися за
судовим захистом.

У разі оскарження первісного судового
рішення, щодо якого було прийнято
додаткове рішення, перегляду в
сукупності з таким первісним судовим
рішенням підлягає і додаткове судове
рішення як похідне від первісного
судового акта і його невід'ємні
частина.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд, дійшовши до
висновку про наявність підстав для
скасування рішення господарського
суду Тернопільської області від 01.04.2013
року у даній справі та прийняття
нового, яким позовні вимоги задоволено,
обґрунтовано вирішив витрати за
проведення судової експертизи
покласти на відповідача.

Крім того, доводи скаржника, викладені
в касаційній скарзі стосовно зміни
адреси спірного об'єкту, були предметом
дослідження апеляційного
господарського суду, їм дана належна
оцінка, тому відхиляються як
необґрунтовані та такі, що не
спростовують зроблених судом
висновків.

В силу приписів ч. 2 ст. 1117 ГПК України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Всі інші доводи скаржника не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанцій та зводяться до
переоцінки доказів, яким вже було
надано оцінку апеляційним
господарським судом.

За таких обставин, колегія суддів
касаційної інстанції приходить до
висновку, що під час розгляду справи
апеляційним господарським судом
фактичні обставини справи встановлено
на основі повного, всебічного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, господарським судом вірно
застосовані норми права, а доводи
скаржника не спростовують законності
прийнятого у справі судового акту.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
рішення місцевого та постанова
апеляційного господарських судів
прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
з'ясуванням всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України
погоджується з висновками
апеляційного господарського суду, які
відповідають матеріалам справи та
чинному законодавству, у зв'язку з чим
підстав для скасування чи зміни
оскаржуваного судового акту не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_4 на
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014 року у
справі № 7/16/5022-143/2012 (18/36/5022-753/2011)
залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
20.08.2014 року у справі № 7/16/5022-143/2012
(18/36/5022-753/2011) залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга СуддіС.В.
Бакуліна О.В. Яценко