ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.10.2014 Справа № 920/1295/14Господарський суд
Сумської області, у складі судді
Зайцевої І.В. при секретарі судового
засідання Лєпковій І.М., розглянувши
матеріали справи № 920/1295/14:

за позовом: Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне

науково - виробниче
об'єднання ім. М.В.Фрунзе», м. Суми,

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Альфа -
кабель»,

м. Суми,

про стягнення 61 579 грн. 79 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача: предст. Моргун Я.А.
(довіреність № 18-49/1211 від 28.12.2013 року);

Від відповідача: директор Кузьмук А.М.,

представник Гордієнко
Р.П. (довіреність № 1 від 05.08.2014 року);

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить суд стягнути з
відповідача 61 579 грн. 79 коп. збитків, що
виникла в результаті порушення
відповідачем умов договору поставки №
2 від 02.04.2012 року, укладеного між
сторонами.

В судовому засіданні представник
позивача заявив, що позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечує повністю.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та подання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та оцінивши надані докази, суд
встановив:

2 квітня 2012 року сторони уклали договір
№ 2 відповідно до якого відповідач
зобов'язується передати у власність
покупцеві, а останній в свою чергу
прийняти та оплатити продукцію
відповідно до умов договору. Ціна,
строк поставки, кількість товару
вказується в специфікації, яка є
невід'ємною частиною договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до накладних № 0421 від 12.11.2012
року та № 0329 від 05.11.2013 року відповідач
поставив позивачеві кабельну
продукцію (ПСДК-Л 1*3,55). Позивач вказує,
що вищезазначену продукцію придбав для
виконання своїх зобов'язань за
договором поставки № 4/1328079 від 07.06.2013
року, укладеного з ТОВ «Інвестиційна
група».

Пунктом 1.2. договору встановлено, що
якість товару повинна відповідати
вимогам ГОСТ, ТУ, які відносяться до
виробів даного типу.

У відповідності до сертифікату якості
№ 2230 провід ПСДК-Л 1,00*3,55, поставлений по
договору, відповідає вимогам ТУ У
31.3-3-2003.

Як зазначає позивач, поставлена
відповідачем продукція була
використана при виконанні замовлення
№ 28064/026 «Запасні частини до головного
циркуляційного насосу ГПЦ-195 М»
(котушки поз. 195-27-0106; 195-27-0107) у загальній
кількості 8 штук.

Позивач пояснює, що в подальшому при
проведенні випробувань готового
виробу, були виявленні недоліки
використаної продукції

У відповідності до акту № 5 приймання
продукції по якості від 09.04.2014 року
встановлено, що провід ПСДК-Л 1,00*3,55 із
вмістом свинцю 0,04%, олова 0,003%, нікелю 0,01%
та питомим електричним опором 0,01867*106
Ом*м не відповідає вимогам ТУ
31.3-2-2003 та не може бути
використаний за призначенням.

Частиною 1 статті 673 Цивільного кодексу
України встановлено, що продавець
зобов'язаний передати покупцю товар,
якість якого відповідає умовам
договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилаючись на те, що листом від 16.04.2014
року відповідач фактично визнав факт
постачання неякісної кабельної
продукції і запропонував її замінити
(що і було зроблено), в зв'язку з чим
позивач просить стягнути збитки в сумі
61 579 грн. 79 коп., які виникли внаслідок
виготовлення із використанням
неякісного кабелю виробів - катушок
(замовлення №28064/26), які були визнані
непридатними для використання за
призначенням.

Відповідач же зазначає, що єдиним
доказом на який посилається позивач є
лист від 16.04.2014 року яким відповідач
нібито визнав факт постачання
неякісної продукції.

Однак, як правомірно зауважив
відповідач, перевірка якості
поставлених по накладним № 0421 від
12.11.2012 року та № 6329 від 05.11.2013 року
дротів ПСДК-Л 1x3,55 повинна була
відбуватися при прийманні-передачі
товару, у відповідності до вимог пункту
4.2. договору № 2 від 02.04.2012 року
укладеного між сторонами. Про її
проведення позивач не надав жодних
документів.

Перша партія дроту була поставлена у
листопаді 2012 року, а друга в листопаді
2013 року, тобто дріт тривалий час (у
першому випадку більше року, а в
другому випадку більше чотирьох
місяців) позивачем не
використовувався, де і в яких умовах
він зберігався невідомо.

Відповідач зазначає, що пунктом 10.1 ДСТ
15150, до якого при цьому відсилають ТУ У
31.3-2-2003 передбачені наступні
умови зберігання вищевказаного дроту:
«Опалювання і вентильовані склади,
сховища з кондиціонуванням повітря,
розташовані в будь - яких
мікрокліматичних умовах».

Позивач у позовній заяві посилається
на те, що недоліки поставленої
продукції були виявлені ним при
проведенні випробувань готового
виробу, але при цьому відсутні
посилання на жоден документ, який би це
засвідчував.

10 вересня 2014 року позивачем було подано
клопотання про проведення експертизи з
наведенням питання, яке слід поставити
експерту, а саме: «Встановити розмір
матеріального збитку заподіяного
застосуванням проводу ПСДК-Л 1,00*3,55,
який відповідно до акту № 5 від 09.04.2014
визнаний таким, що не відповідає
вимогам ТУ У 31.3-2-2003, при
виготовленні котушок (195-27-0106-у
кількості 4 шт., 195-27-0107 - у кількості 4 шт.,
замовлення № 28064/026)».

Судом було запропоновано сторонам
доповнити перелік питань, які
необхідно було б дослідити експерту,
зокрема, щодо причин виготовлення
неякісної (бракованої) продукції.
Однак, позивач відмовився від оплати
експертизи в разі включення для
дослідження експерта додаткових
питань.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року № 4 «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи»
визначено, що судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Отже, клопотання про призначення
експертизи задоволенню не підлягає.

Приписами статті 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 1 статті 225
Господарського кодексу України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення
будь-яких майнових благ особи, що
обмежує його інтереси, як учасника
певних відносин і проявляється у
витратах, зроблених особою, втраті або
пошкодженні майна, а також не одержаних
особою доходів, які б вона одержала при
умові правомірної поведінки особи.

За змістом статті 623 Цивільного кодексу
України вбачається, що відшкодування
збитків може бути покладено на
відповідача лише при наявності
передбачених законом умов, сукупність
яких створює склад правопорушення, яке
є підставою для цивільної
відповідальності

Відповідно ж до вимог статей 614, 623
Цивільного кодексу України та статті 226
Господарського кодексу України, для
застосування такого заходу
відповідальності, як стягнення збитків
потрібна наявність усіх елементів
складу господарського правопорушення:
1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3)
причинний зв'язок між порушенням
зобов'язання та збитками; 4) вина.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності збитків є встановлення
причинного зв'язку між порушенням
зобов'язань заподіювача та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
завдані особі, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції
дотримується Вищий спеціалізований
суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у листі від 26.07.2011
року «Щодо застосування окремих норм
цивільного законодавства», який
опубліковано за наслідками розгляду
Верховним Судом України заяв про
перегляд судових рішень, встановлено,
що з урахуванням наведеного та згідно
зі статтею 22 Цивільного кодексу
України, для застосування такої міри
відповідальності як стягнення збитків
потрібна наявність всіх чотирьох
елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає. (постанова Верховного суду
України від 4 липня 2011 року № 3-59 гс 11).

Частиною 2 статті 623 Цивільного кодексу
України встановлено, що розмір збитків,
завданих порушенням зобов'язання,
доказується кредитором.

Позивачем же не доведено ні причинного
зв'язку, ні вини відповідача, тобто ним
не подано доказів того, що саме
використання кабельної продукції
отриманої від відповідача (і якої саме -
отриманої в 2012 або в 2013 році) призвело
до виготовлення непридатних до
використання виробів.

Крім того, пунктом 4.2 договору
сторонами було узгоджено, що прийомка
продукції здійснюється відповідно до
Інструкції про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного вжитку
за якістю № П-7» затвердженою Державним
арбітражним судом СРСР 25.04.1966 року із
змінами № 81 від 29.12.1973 року
і № 98 від 14.11.1974 року. При виявлені
невідповідності товару вимогам систем
контролю якості виклик представника
постачальника обов'язковий.

Позивачем же не було складено
відповідних актів при прийнятті
кабельної продукції від відповідача ні
за накладною № 0421 від 12.11.2012 року, ні за
накладною № 6329 від 05.11.2013 року. Ним
складено акт № 5 прийомки продукції по
якості від 09.04.2014 року.

Дійсно, Інструкція передбачає
можливість складання акту про
приховані недоліки, однак такий акт має
бути складений протягом 5 днів після
виявлення недоліку, однак не пізніше 4
місяців зі дня отримання продукції на
склад отримувача.

Як вбачається з матеріалів справи цей
строк дотриманий не був, і ні позивач,
ні відповідач не подали жодних
результатів незалежних досліджень, на
які є посилання в акті № 5 від 09.04.2014
року.

Відповідно до приписів статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
неправомірними, необґрунтованими і
задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 44, 49, 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Повне рішення складено 31.10.2014 року.

Суддя
І.В. Зайцева