м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Комунального підприємства
«Київжитлоспецексплуатація»
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
Департамент комунальної власності
міста Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
про стягнення 80 372,02 грн.
Суддя Морозов С.М.
За участю представників сторін:
від позивача: не з'явились.
від відповідача: ОСОБА_2 (представник за
довіреністю від 27.08.2014р.);
від третьої особи: не з'явились.
Обставини справи:
Комунальне підприємство
«Київжитлоспецексплуатація» (далі
також - позивач) звернулось до суду з
позовом про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі також -
відповідач) суми боргу в розмірі 80 372,02
грн. за орендні платежі, а саме 71 880,51
грн. основного боргу, 6 620,55 грн. пені та 1
870,96 грн. 3% річних.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на невиконання
відповідачем умов Договору про
передачу майна територіальної громади
міста Києва в оренду №574 від 01.08.2012р.,
внаслідок чого у останнього виникла
заборгованість за період з 01.08.2013р. по
31.05.2014р., що зумовило нарахування пені, 3%
річних та звернення з даним позовом до
суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.08.2014р. порушено провадження
призначено на 23.09.2014р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.09.2014р., в зв'язку з неявкою в
судове засідання представника
відповідача, розгляд справи було
відкладено на 07.10.2014р.
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 07.10.2014р., у зв'язку з
перебуванням судді Морозова С.М. у
передано на розгляд судді Коткову О.В.
Ухвалою від 07.10.2014р. суддею Котковим О.В.
прийнято до свого провадження та
призначено судове засідання на 28.10.2014р.
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 28.10.2014р., у зв'язку з
виходом судді Морозова С.М. з відпустки,
розгляд судді Морозову С.М.
Ухвалою від 28.10.2014р. суддею Морозовим
прийнято до свого провадження.
В судовому засіданні 28.10.2014р. в справі
В судове засідання 04.11.2014р.
представники позивача та третьої особи
не з'явились, про час та місце судового
засідання повідомлені належним чином,
докази чого містяться в матеріалах
справи.
Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представників
сторін не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
сторонам реалізувати свої
процесуальні права на представництво
інтересів у суді та подання доказів в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для відкладення
розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
В судовому засіданні 04.11.2014р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та третьої
особи, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
29.10.2010р. між Комунальним підприємством
«Фінансово-розрахунковий центр
«Дніпровський» Дніпровської районної
у місті Києві ради (орендодавець за
Договором) та відповідачем було
укладено Договір №2038 оренди
нерухомого майна, відповідно до умов
якого відповідачу було передано в
строкове платне користування нерухоме
майно площею 314,90 кв.м, в т.ч. перший
поверх 314,90 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2.
Далі, Договором про внесення змін до
Договору №2038 від 29.10.2010р., внесено зміни
до вказано Договору та викладено його в
новій редакції, присвоєно договору №574
та визначено дату його укладання -
Таким чином, 01.08.2012р. між третьою особою
(орендодавець за Договором),
відповідачем (орендар за Договором) та
позивачем (далі - підприємство,
балансоутримувач) підписано Договір
№574 про передачу майна територіальної
громади міста Києва в оренду (далі -
Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1,
п. 2.1, п. 2.4), орендодавець відповідно
Протоколу засідання міської комісії по
розгляду питань щодо використання
нерухомого майна (приміщень, будівель,
споруд) комунальної власності
територіальної громади м. Києва від
09.07.2002р. №5 пункт 23, розпоряджень
Київської міської державної
адміністрації від 10.12.2010р. №1112 (із
змінами) та від 29.07.2011р. №1339, наказу КП
«Київжитлоспецексплуатація» від
05.08.2011р. №136, акту приймання-передачі
основних засобів форми ОЗ-1 від 01.02.2012р.
та Договору від 29.10.2010р. №2038 оренди
нерухомого майна, укладеного з
Комунальним підприємством
«Фінансово-розрахунковий центр
«Дніпровський» Дніпровської районної
м. Києві ради», передає, а Орендар
приймає в оренду нерухоме майно
(нежитлове приміщення), що належить до
комунальної власності територіальної
громади міста Києва (далі - об'єкт
оренди), загальною площею 314,90 кв.м, в
тому числі 1 поверх - 314,90 кв.м., що
знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2
літ. А для розміщення дитячого кафе.
На виконання на умов Договору між
сторонами було підписано акт
приймання-передачі нерухомого майна
(об'єкт оренди) від 01.08.2012р.
Строк дії Договору сторонами погоджено
п. 9.1 Договору з 01.02.2012р. по 27.10.2013р.
Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.04.2014р. було встановлено, що
дія Договору продовжена на той самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені Договором до 27.10.2014р.
включно.

Факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішені інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони. (ч. 2 ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України).

Таким чином, строк дії Договору
встановлено до 27.10.2014р. включно.

Відповідно до п. 3.1 Договору, за
користування об'єктом оренди орендар
сплачує орендну плату, розрахунок якої
здійснюється на підставі Методики
розрахунку орендної плати за
користування майном територіальної
громади м. Києва, затвердженої рішенням
Київради від 22.09.2011р. №34/6250, акту
приймання-передачі основних засобів
форми ОЗ-1 від 01.02.12. та Договору від
29.10.10. №2038 і за квітень 2012 року
становить 5 333,00 грн.

Згідно з п. 3.2 Договору, розмір орендної
плати за кожний наступний місяць
визначається з урахуванням індексу
інфляції за попередній місяць,
опублікованому у поточному місяці.

Крім орендної плати орендар сплачує
компенсацію витрат підприємства за
користування земельною ділянкою на
якій розташований об'єкт оренди, яка за
квітень 2012р. складає 643,30 грн. на місяць
(п. 3.3 Договору).

Положеннями п. 3.5 Договору сторонами
погоджено, що додатково до орендної
плати та компенсації витрат
підприємства нараховується податок на
додану вартість у розмірах та порядку,
визначених законодавством України,
який сплачується орендарем разом з
орендною платою.

Відповідно до п. 3.6 Договору, орендна
плата та компенсація витрат
підприємства сплачується орендарем на
рахунок підприємства, за яким
закріплене майно на праві
господарського відання чи
оперативного управління
(балансоутримувача, підприємства)
починаючи з дати підписання акта
приймання-передачі. Останнім днем
сплати орендної плати та компенсації
витрат підприємства є дата підписання
сторонами акта приймання-передачі при
поверненні об'єкта оренди
орендодавцеві.

Згідно з п. 3.7 Договору, орендна плата та
компенсація витрат підприємства
сплачуються орендарем незалежно від
наслідків господарської діяльності
орендаря щомісячно не пізніше 20 числа
наступного місяця.

Зобов'язання орендаря по сплаті
орендної плати та компенсації витрат
підприємства забезпечуються у вигляді
авансової плати в розмірі не менше ніж
орендна плата та компенсація витрат
підприємства за два місяці. Орендар
сплачує авансовий платіж протягом 10
календарних днів з дати підписання
Договору. Підприємство зараховує
авансовий платіж як орендну плату та
компенсацію витрат підприємства за
останні два місяці строку дії договору
оренди, індексація орендної плати в
цьому випадку проводиться
відповідності до Методики розрахунку
орендної плати (п. 3.10 Договору).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що в зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за Договором, у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість по сплаті орендної
плати за період з 01.08.2013р. по 31.05.2014р. в
розмірі 71 880,51 грн., у зв'язку з чим
позивач був змушений звернутись до
суду.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
Кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України встановлено, що в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями і громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

Тобто, згідно із положеннями чинного
законодавства України, правовою
підставою користування певним майном є
відповідний договір оренди.

За своє правовою природою даний
Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цих
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України, за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.
Державну політику у сфері оренди
здійснюють: Кабінет Міністрів України,
а також Фонд державного майна України,
його регіональні відділення та
представництва - щодо державного майна;
органи, уповноважені Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, - щодо
майна, яке належить Автономній
Республіці Крим; органи місцевого
самоврядування - щодо майна, яке
перебуває в комунальній власності.
Відносини щодо оренди державного
майна, майна, що належить Автономній
республіці Крим або перебуває в
комунальній власності, регулюються
договором оренди, цим Законом та іншими
нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна»).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України, за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу
України, орендна плата - це фіксований
платіж, який орендар сплачує
орендодавцю незалежно від наслідків
своєї господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем на адресу відповідача
направлялась вимога №155/1/11-2089 від
30.05.2014р. з вимогами сплатити наявну
заборгованість в розмірі 71 880,51 грн.

Факт направлення відповідачу
зазначеної вимоги підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
списку рекомендованих відправлень від
02.06.2014р.

Жодної відповіді на вказані претензії
відповідачем надано не було, доказів
сплати наявної заборгованості до суду
не подано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Приписами ч. 3 ст. 18 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» визначається, що орендар
зобов'язаний вносити орендну плату
своєчасно і у повному обсязі.

Положеннями п. 4.2 Договору встановлено
обов'язок орендаря вносити орендні
платежі (орендну плату і компенсацію
витрат підприємства) своєчасно і в
повному обсязі.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідач в порушення покладеного на
нього законом та Договором обов'язку по
сплаті орендної плати та компенсації
витрат підприємства за користування
земельною ділянкою за Договором не
виконав, в зв'язку з чим заборгованість
відповідача перед позивачем за
пред'явлений до стягнення період
становить 71 880,51 грн., що
підтверджується також наявними в
матеріалах справи довідками
заборгованості за орендну плату на
суму 64 160,91 грн. з урахуванням ПДВ та
компенсації витрат підприємства за
користування земельною ділянкою на
суму 7 719,60 грн. з урахуванням ПДВ.

Так відповідно до довідки
заборгованості за орендну плату на
суму 64 160,91 грн. встановлюється:

- орендна плата за серпень 2013р.
становить 6 348,46 грн. з урахуванням ПДВ, а
компенсація витрат підприємства за
користування земельною ділянкою за цей
період складає 771,96 грн. з урахуванням
ПДВ;

- орендна плата за вересень 2013р.
становить 6 304,02 грн. з урахуванням ПДВ, а
компенсація витрат підприємства за
користування земельною ділянкою за цей
період складає 771,96 грн. з урахуванням
ПДВ;

- орендна плата за жовтень 2013р.
становить 6 304,02 грн. з урахуванням ПДВ, а
компенсація витрат підприємства за
користування земельною ділянкою за цей
період складає 771,96 грн. з урахуванням
ПДВ;

- орендна плата за листопад 2013р.
становить 6 329,23 грн. з урахуванням ПДВ, а
компенсація витрат підприємства за
користування земельною ділянкою за цей
період складає 771,96 грн. з урахуванням
ПДВ;

- орендна плата за грудень 2013р.
становить 6 341,89 грн. з урахуванням ПДВ, а
компенсація витрат підприємства за
користування земельною ділянкою за цей
період складає 771,96 грн. з урахуванням
ПДВ;

- орендна плата за січень 2014р. становить
6 373,60 грн. з урахуванням ПДВ, а
компенсація витрат підприємства за
користування земельною ділянкою за цей
період складає 771,96 грн. з урахуванням
ПДВ;

- орендна плата за лютий 2014р. становить 6
386,34 грн. з урахуванням ПДВ, а
компенсація витрат підприємства за
користування земельною ділянкою за цей
період складає 771,96 грн. з урахуванням
ПДВ;

- орендна плата за березень 2014р.
становить 6 424,66 грн. з урахуванням ПДВ, а
компенсація витрат підприємства за
користування земельною ділянкою за цей
період складає 771,96 грн. з урахуванням
ПДВ;

- орендна плата за квітень 2014р.
становить 6 566,00 грн. з урахуванням ПДВ, а
компенсація витрат підприємства за
користування земельною ділянкою за цей
період складає 771,96 грн. з урахуванням
ПДВ;

- орендна плата за травень 2014р.
становить 9 782,69 грн. з урахуванням ПДВ, а
компенсація витрат підприємства за
користування земельною ділянкою за цей
період складає 771,96 грн. з урахуванням
ПДВ.

Пунктом 3.7. Договору визначено строк
виконання обов'язку щодо оплати
орендних платежів, а саме не пізніше 20
числа наступного місяця.

Таким чином, прострочення порядку
сплати відповідачем орендних платежів
та компенсації витрат підприємства за
користування земельною ділянкою
рахується з:

- за серпень 2013р. прострочення на суму 7
120,42 грн. з урахуванням ПДВ почалось з
21.09.2013р.;

- за вересень 2013р. прострочення на суму 7
075,98 грн. з урахуванням ПДВ почалось з
21.10.2013р.;

- за жовтень 2013р. прострочення на суму 7
075,98 грн. з урахуванням ПДВ почалось з
21.11.2013р.;

- за листопад 2013р. прострочення на суму 7
101,19 грн. з урахуванням ПДВ почалось з
21.12.2013р.;

- за грудень 2013р. прострочення на суму 7
113,85 грн. з урахуванням ПДВ почалось з
21.01.2014р.;

- за січень 2014р. прострочення на суму 7
145,56 грн. з урахуванням ПДВ почалось з
21.02.2014р.;

- за лютий 2014р. прострочення на суму 7
158,30 грн. з урахуванням ПДВ почалось з
21.03.2014р.;

- за березень 2014р. прострочення на суму 7
196,62 грн. з урахуванням ПДВ почалось з
21.04.2014р.;

- за квітень 2014р. прострочення на суму 7
337,96 грн. з урахуванням ПДВ почалось з
21.05.2014р.;

- за травень 2014р. прострочення на суму 7
554,65 грн. з урахуванням ПДВ почалось з
21.06.2014р.

Вказану заборгованість відповідачем
станом на час прийняття судового
рішення не погашено, внаслідок чого
позовні вимоги Комунального
підприємства
«Київжитлоспецексплуатація» в частині
стягнення з відповідача 71 880,51 грн.
основного боргу є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

В зв'язку з порушенням відповідачем
умов Договору, позивач на підставі п. 6.2
Договору просить суд стягнути з
відповідача на свою користь суму пені в
розмірі 6 620,55 грн. за період з 30.11.2013р. по
31.05.2014р.

Відповідно до п. 6.2 Договору, за
несвоєчасну сплату орендних платежів
орендар сплачує на користь
підприємства пеню в розмірі 0,5% від
розміру несплачених орендних платежів
за кожний день прострочення, але не
більше розміру, встановленого
законодавством України.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договорами строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання (в т.ч.
в період, який вказано позивачем), тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році»
№01-8/344 від 11.04.2005р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від
22.11.1996р. платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін (ст.1). Розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст. 3).

Перевіривши наведений позивачем
розрахунок сум пені, судом встановлено,
що здійснений він не у відповідності до
вимог чинного законодавства, а тому, за
порушення відповідачем строків сплати
орендних платежів та компенсації
витрат підприємства за користування
земельною ділянкою за Договором, за
періоди вказані позивачем, до
стягнення з останнього підлягає сума
пені, нарахована наступним чином:

- за серпень 2013р. в період з 21.09.2013р. по
20.10.2013р. сума пені дорівнює 76,08 грн. = 7
120,42 грн. (сума бору) х 13,0% (подвійна
облікова ставка НБУ) х 30 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за вересень 2013р. в період з 21.10.2013р. по
20.11.2013р. сума пені дорівнює 78,12 грн. = 7
075,98 грн. (сума бору) х 13,0% (подвійна
облікова ставка НБУ) х 31 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за жовтень 2013р. в період з 21.11.2013р. по
20.12.2013р. сума пені дорівнює 75,60 грн. = 7
075,98 грн. (сума бору) х 13,0% (подвійна
облікова ставка НБУ) х 30 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за листопад 2013р. в період з 21.12.2013р. по
20.01.2014р. сума пені дорівнює 78,40 грн. = 7
101,19 грн. (сума бору) х 13,0% (подвійна
облікова ставка НБУ) х 31 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за грудень 2013р. в період з 21.01.2014р. по
20.02.2014р. сума пені дорівнює 78,54 грн. = 7
113,85 грн. (сума бору) х 13,0% (подвійна
облікова ставка НБУ) х 31 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за січень 2014р. в період з 21.02.2014р. по
20.03.2014р. сума пені дорівнює 71,25 грн. = 7
145,56 грн. (сума бору) х 13,0% (подвійна
облікова ставка НБУ) х 28 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за лютий 2014р. в період з 21.03.2014р. по
14.04.2014р. сума пені дорівнює 63,73 грн. = 7
158,30 грн. (сума бору) х 13,0% (подвійна
облікова ставка НБУ) х 25 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за лютий 2014р. в період з 15.04.2014р. по
20.04.2014р. сума пені дорівнює 22,35 грн. = 7
158,30 грн. (сума бору) х 19,0% (подвійна
облікова ставка НБУ) х 6 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за березень 2014р. в період з 21.04.2014р. по
20.05.2014р. сума пені дорівнює 112,38 грн. = 7
196,62 грн. (сума бору) х 19,0% (подвійна
облікова ставка НБУ) х 30 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за квітень 2014р. в період з 21.05.2014р. по
20.06.2014р. сума пені дорівнює 118,41 грн. = 7
337,96 грн. (сума бору) х 19,0% (подвійна
облікова ставка НБУ) х 31 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за травень 2014р. в період з 21.06.2014р. по
16.07.2014р. сума пені дорівнює 102,24 грн. = 7
554,65 грн. (сума бору) х 19,0% (подвійна
облікова ставка НБУ) х 26 (кількість днів
прострочки)/ 365;

- за травень 2014р. в період з 17.07.2014р. по
20.07.2014р. сума пені дорівнює 20,69 грн. = 7
554,65 грн. (сума бору) х 25,0% (подвійна
облікова ставка НБУ) х 4 (кількість днів
прострочки)/ 365.

А отже, згідно вищенаведних
розрахунків, сума пені за порушення
відповідачем строків оплати орендної
плати та компенсації витрат
підприємства за користування
земельною ділянкою за Договором
становить 897,75 грн., а тому позовні
вимоги в справі №910/16317/14 підлягають
частковому задоволенню та стягненню на
користь позивача з відповідача суми
пені в розмірі 897,75 грн.

Крім того, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 3% річних в
розмірі 1 870,96 грн.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

Перевіривши наведений позивачем
розрахунок сум 3% річних, судом
встановлено, що здійснений він не у
відповідності до вимог чинного
законодавства, а тому, за порушення
відповідачем строків сплати орендних
платежів та компенсації витрат
підприємства за користування
земельною ділянкою за Договором, за
періоди вказані позивачем, до
стягнення з останнього підлягає сума 3%
річних, нарахована наступним чином:

- за серпень 2013р. в період з 21.09.2013р. по
20.10.2013р. сума 3% річних дорівнює 17,55 грн. =
7 120,42 грн. (сума бору) х 3% річних х 30
(кількість днів прострочки)/ 365;

- за вересень 2013р. в період з 21.10.2013р. по
20.11.2013р. сума 3% річних дорівнює 18,02 грн. =
7 075,98 грн. (сума бору) х 3% річних х 31
(кількість днів прострочки)/ 365;

- за жовтень 2013р. в період з 21.11.2013р. по
20.12.2013р. сума 3% річних дорівнює 17,44 грн. =
7 075,98 грн. (сума бору) х 3% річних х 30
(кількість днів прострочки)/ 365;

- за листопад 2013р. в період з 21.12.2013р. по
20.01.2014р. сума 3% річних дорівнює 18,09 грн. =
7 101,19 грн. (сума бору) х 3% річних х 31
(кількість днів прострочки)/ 365;

- за грудень 2013р. в період з 21.01.2014р. по
20.02.2014р. сума 3% річних дорівнює 18,12 грн. =
7 113,85 грн. (сума бору) х 3% річних х 31
(кількість днів прострочки)/ 365;

- за січень 2014р. в період з 21.02.2014р. по
20.03.2014р. сума 3% річних дорівнює 16,44 грн. =
7 145,56 грн. (сума бору) х 3% річних х 28
(кількість днів прострочки)/ 365;

- за лютий 2014р. в період з 21.03.2014р. по
20.04.2014р. сума 3% річних дорівнює 18,23 грн. =
7 158,30 грн. (сума бору) х 3% річних х 31
(кількість днів прострочки)/ 365;

- за березень 2014р. в період з 21.04.2014р. по
20.05.2014р. сума 3% річних дорівнює 17,74 грн. =
7 196,62 грн. (сума бору) х 3% річних х 30
(кількість днів прострочки)/ 365;

- за квітень 2014р. в період з 21.05.2014р. по
20.06.2014р. сума 3% річних дорівнює 18,69 грн. =
7 337,96 грн. (сума бору) х 3% річних х 31
(кількість днів прострочки)/ 365;

- за травень 2014р. в період з 21.06.2014р. по
20.07.2014р. сума 3% річних дорівнює 18,62 грн. =
7 554,65 грн. (сума бору) х 3% річних х 30
(кількість днів прострочки)/ 365.

А отже, згідно вищенаведних
розрахунків, сума 3% річних за порушення
відповідачем строків оплати орендної
плати та компенсації витрат
підприємства за користування
земельною ділянкою за Договором
становить 178,94 грн., а тому позовні
вимоги в справі №910/16317/14 підлягають
частковому задоволенню та стягненню на
користь позивача з відповідача суми 3%
річних в розмірі 178,94 грн.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: - чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються; -
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; - яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору. З огляду на вимоги
частини першої статті 4 ГПК
господарський суд у прийнятті судового
рішення керується (та відповідно
зазначає у ньому) не лише тими
законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі (якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів
справи доказів, що підтверджують та
обґрунтовують відсутність у нього
підстав для невиконання зобов'язань,
передбачених умовами Договору,
укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі
обставини справи, перевіривши їх
наявними в справі доказами, судом
встановлено, що позовні вимоги в справі
№910/16317/14 підлягають частковому
задоволенню, а саме в частині стягнення
з відповідача на користь позивача суми
основного боргу в розмірі 71 880,51 грн.,
суми пені в розмірі 897,75 грн. та суми 3%
річних в розмірі 178,94 грн.

Судові витрати позивача, пропорційно
сумі задоволених вимог, в розмірі 1 658,44
грн., відповідно до положень ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1;
адреса: 04050, АДРЕСА_1) на користь
Комунального підприємства
«Київжитлоспецексплуатація» (; адреса: 01001, м. Київ, вул.
Володимирська, б. 51-А;) суму основного
боргу в розмірі 71 880,51 грн. (сімдесят
одна тисяча вісімсот вісімдесят
гривень 51 копійка), суму пені в розмірі
897,75 грн. (вісімсот дев'яносто сім
гривень 75 копійок), суму 3 % річних в
розмірі 178,94 грн. (сто сімдесят вісім
гривень 94 копійки) та суму судового
збору в розмірі 1 658,44 грн. (одна тисяча
шістсот п'ятдесят вісім гривень 44
копійки).

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 05.11.2014р.

Суддя
С.М.
Морозов