ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2014 р.
Справа № 909/25/13-г

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді
Желік М.Б.

суддів
Костів Т.С.

Марко Р.І.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Київська Русь", м. Київ, вул.
Хорива, 11 "а" (вих. № 1313/43 від 06.10.2014 року)

на ухвалу Господарського суду
Івано-Франківської області

від 30.09.2014 року у справі № 909/25/13-г

за заявою: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Елітвинпром", с.м.т.
Таїрове

до боржника Приватного акціонерного
товариства "Зірниця", м.
Івано-Франківськ, вул. Польова, 5, ()

про визнання банкрутом

За участю представників сторін:

від заявника - не з'явився;

від боржника - не з'явився;

арбітражний керуючий - не з'явився;

від кредитора (скаржника) ПАТ "Банк
"Київська Русь" - Пестов М.К. -
представник за довіреністю.

Стороні роз'яснено її права та
обов'язки, передбачені ст. ст. 22, 27 ГПК
України. Клопотань про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало, заяв про відвід складу суду
не надходило.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

30.09.2014 року Господарським судом
Івано-Франківської області (суддя
Рочняк О.В.) винесена ухвала у справі №
909/25/13-г за заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Елітвинпром" до боржника Приватного
акціонерного товариства "Зірниця" про
визнання банкрутом, відповідно до якої
в задоволенні заяви ПАТ "Банк "Київська
Русь" про визнання грошових вимог до
боржника на загальну суму 1 133 409,59 грн.
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою
господарського суду Публічне
акціонерне товариство "Банк "Київська
Русь" подало апеляційну скаргу, в якій
просить прийняти апеляційну до
провадження, змінити ухвалу суду
першої інстанції та включити до
реєстру вимог кредиторів боржника в
шосту чергу грошові вимоги банку в
заявленій сумі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції під час
винесення оскаржуваної ухвали не
враховано те, що згідно Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
передбачено, що положення цього Закону,
що регулюють ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження в яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури, що й мало місце в даному
випадку. А відтак, як зазначає скаржник,
заявлені ним з пропуском встановленого
законом строку конкурсні кредиторські
вимоги повинні бути визнаними та
включені судом до реєстру вимог
кредиторів в шосту чергу.

15.10.2014 року автоматизованою системою
документообігу суду справу № 909/25/13-г
розприділено до розгляду судді
доповідачу - М.Б.Желіку. Розпорядженням
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 16.10.2014 року у
склад колегії для розгляду справи №
909/25/13-г введено суддів Костів Т.С., Марка
Р.І.

Зазначеному складу колегії суддів
відводів не заявляли.

16.10.2014 року ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду
подані скаржником матеріали визнано
достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 05.11.2014
року.

Скаржник участь уповноваженого
представника в судове засідання 05.11.2014
року забезпечив, який надав пояснення
по суті апеляційної скарги та просив
врахувати їх при винесені постанови.
Інші сторони та учасники провадження у
справі про банкрутство участі
уповноважених представників в
судовому засіданні не забезпечили,
причин неявки суду не повідомили, хоча
були належним чином повідомленими про
час та місце судового розгляду.

Зважаючи на те, що відкладення розгляду
справи за обставин, визначених у ч. 1 ст.
77 ГПК України, є обов'язком лише за
умови неможливості вирішення спору в
даному судовому засіданні, наявності
достатніх доказів для розгляду
апеляційної скарги по суті, а також
належне повідомлення сторін про час та
місце розгляду справи, колегія судів
приходить до висновку про можливість
розгляду справи на підставі наявних в
матеріалах справи доказів.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
законодавства, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, колегія суддів дійшла
висновку, що оскаржувану ухвалу
Господарського суду
Івано-Франківської області слід
залишити без змін, а вимоги апеляційної
скарги без задоволення.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Відповідно до статті 41 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
норми якого переважають у застосуванні
над нормами Господарського
процесуального кодексу України, як
спеціальні норми.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
суд за наявними у справі та додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу; апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги (подання) і перевіряє законність
і обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

11.01.2013 року ухвалою Господарського суду
Івано-Франківської області порушено
провадження у справі про банкрутство
Приватного акціонерного товариства
"Зірниця" на підставі ст. 11 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Постановою Господарського суду
Івано-Франківської області від 14.07.2014
року боржника визнано банкрутом,
відкрито щодо нього ліквідаційну
процедуру строком на 5 місяців,
ліквідатором призначено арбітражного
керуючого - Ловаса Василя Олексійовича.

Як вбачається із матеріалів справи,
08.09.2014 року до господарського суду
звернулося Публічне акціонерне
товариство "Банк "Київська Русь" (вх. №
12298/14 від 16.09.2014 року) з заявою про
визнання його кредитором боржника у
сумі 1 133 409,559 грн.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що
в забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором № 52-08/1 від 06.08.2008
року, що укладений між Акціонерним
банком "Київська Русь" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Регіональна торгова компанія"
заявником та боржником (поручителем)
укладено договір поруки № 43-08/ІІ,
відповідно до умов якого поручитель
зобов'язується солідарно з боржником
(ТОВ "Регіональна торгова компанія")
відповідати перед кредитором за
виконання зобов'язання за кредитним
договором. Поручитель відповідає перед
кредитором в тому ж обсязі, що і
боржник, за сплату відсотків,
комісійної винагороди, штрафних
санкцій та відшкодування збитків
кредитору.

У зв'язку з порушенням Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Регіональна торгова компанія"
зобов'язань за кредитним договором
заявник звернувся до господарського
суду з позовною заявою про стягнення
заборгованості.

21.07.2011 року рішенням Господарського
суду Івано-Франківської області
позовні вимоги банку задоволено
частково; стягнуто в солідарному
порядку з ТОВ "Регіональна торгова
компанія" та ЗАТ "Зірниця" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Київська Русь" 591 690,00 грн.
простроченої заборгованості по
кредиту, 155 815,18 грн. простроченої
заборгованості по сплаті відсотків за
користування кредитом, 12 955,86 грн.
нарахованих відсотків за період з
01.05.2011 року по 29.05.2011 року, 11 419,89 грн. пені
за несвоєчасну сплату процентів, 14 738,46
грн. збільшення заборгованості на
індекс інфляції, 41 668,83 грн. штраф за
несвоєчасне погашення кредиту, 8 282,88
грн. держмита, 236,00 грн. витрат на
інформаційно технічне забезпечення
судового процесу.

Як встановлено судом, провадження у
даній справі про банкрутство було
порушено за Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" у
редакції, чинній до 19.01.2013 року, при
цьому постанова господарського суду
про визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури
винесена із врахуванням положень цього
закону в новій редакції, як це
передбачено прикінцевими та
перехідними положеннями до нього.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону про
банкрутство кредитор - юридична або
фізична особа, яка має у встановленому
порядку підтверджені документами
вимоги щодо грошових зобов'язань до
боржника, щодо виплати заборгованості
із заробітної плати працівникам
боржника, а також органи державної
податкової служби та інші державні
органи, які здійснюють контроль за
правильністю та своєчасністю
справляння єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).
Конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство. До конкурсних кредиторів
відносяться також кредитори, вимоги
яких до боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство. Поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство;

Як вбачається із матеріалів справи,
грошові вимоги заявника до боржника в
сумі 1 133 409,59 грн. виникли до порушення
провадження у справі про банкрутство,
тобто є конкурсними, а тому повинні
бути заявлені у строки, що встановлені
ст. 14 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону про
банкрутство конкурсні кредитори за
вимогами, які виникли до дня порушення
провадження у справі про банкрутство,
протягом тридцяти днів від дня
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з
вимогами до боржника, а також документи
що їх підтверджують.

Частиною 2 ст. 14 вказаного Закону
передбачено, що вимоги конкурсних
кредиторів, що заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або незаявлені взагалі, - не
розглядаються і вважаються погашеними;
зазначений строк є граничним і
поновленню не підлягає.

У даному випадку звернення кредитора з
конкурсними грошовими вимогами
відбулося лише 08.09.2014, тобто зі значним
пропуском встановленого
тридцятиденного строку та вже після
визнання боржника банкрутом.

Так, 03.07.2013 року ухвалою Господарського
суду Івано-Франківської області у
даній справі визнано вимоги кредиторів
боржника, затверджено реєстр вимог
кредиторів та, зокрема, в порядку вимог
статті ч. 2 ст. 14 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
в редакції, що діяла до 19.01.2013 року,
визнано, що вимоги конкурсних
кредиторів, які заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі,
вважаються погашеними.

Оскільки заявник не звернувся у
встановленому порядку з конкурсними
грошовими вимогами до боржника, то в
силу імперативних приписів ч. 2 ст. 14
Закону про банкрутство ці вимоги є
погашеними не залежно від наявності
поважних причин пропуску строку.

Відповідно, такі вимоги не підлягають
розгляду, визнанню та задоволенню в
межах ліквідаційної процедури, про що
вірно зазначено господарським судом в
оскаржуваній ухвалі.

При цьому безпідставними є посилання
заявника в апеляційній скарзі на
положення п. п. 11 Прикінцевих та
перехідних положень Закону про
банкрутство (у редакції Закону України
від 22.12.2011 року № 4212-VI) щодо
розповсюдження на спірні
правовідносини норм Закону про
банкрутство у новій редакції,
положення статті 23 якої не
передбачають погашення грошових вимог
конкурсних кредиторів у зв'язку з
пропуском строку для їх заявлення.

Застосування нової редакції Закону про
банкрутство можливе лише до
правовідносин, які не припинились або
виникли вже після розповсюдження на
процедуру банкрутства положень нової
редакції Закону про банкрутство.

У даному випадку правовідносини між
боржником та кредитором припинилися в
силу погашення грошових вимог
останнього ще до введення
ліквідаційної процедури за новою
редакцією Закону про банкрутство. У
зв'язку з чим, до таких правовідносин
положення нової редакції Закону про
банкрутство застосуванню не
підлягають.

Аналогічна позиція з даного питання
висвітлена у постановах Вищого
господарського суду України від 10.09.2014
року у справі № 5011-44/18933-2012 та від 01.10.2014
року у справі № 5011-46/5221-2012.

Відповідно до діючого законодавства
обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, які
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні. Оскаржувана ухвала
зазначеним вимогам відповідає.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Із врахуванням зазначеного, а також
того, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі спростовуються
висновками суду апеляційної інстанції,
колегія суддів діючи в межах
повноважень передбачених ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України, вважає, що ухвалу
Господарського суду
Івано-Франківської області у справі №
909/25/13-г від 30.09.2014 року слід залишити без
змін, а вимоги апеляційної скарги без
задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні вимог апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Банк "Київська Русь", м.
Київ, вул. Хорива, 11 "а" (вих. № 1313/43 від
06.10.2014 року) відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду
Івано-Франківської області у справі №
909/25/13-г від 30.09.2014 року залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в
місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 06.11.2014
року

Головуючий суддя
Желік М.Б.

суддя
Костів Т.С.

суддя
Марко Р.І.