КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2014 р. Справа№ 910/20618/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Стретович М.О.,
посвідчення № 012776 від 06.11.2012,

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Неос Банк" на ухвалу господарського
суду міста Києва від 30.09.2014 про відмову
у прийнятті позовної заяви у справі №
910/20618/14 (суддя Пукшин Л.Г.) за позовом
публічного акціонерного товариства
"Неос Банк" до Прокуратури міста Києва
про звільнення майна з-під арешту

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Неос
Банк" звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до
Прокуратури міста Києва про звільнення
майна з-під арешту.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 30.09.2014 у справі
№ 910/20618/14 відмовлено у прийнятті даної
позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62
Господарського процесуального кодексу
України.

Дана ухвала мотивована тим, що оскільки
склад учасників спору не відповідає
приписам ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України, а
також правовідносини між сторонами у
справі не мають господарського
характеру, даний спір не підлягає
вирішенню в господарських судах
України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою,
публічне акціонерне товариство "Неос
Банк" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу господарського суду міста Києва
від 30.09.2014 у справі № 910/20618/14
скасувати та передати справу на
розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскільки позивач не є боржником та
стороною кримінального провадження,
відповідно його вимоги повинні
розглядатись за правилами
встановленими для розгляду позовів про
звільнення майна з-під арешту, а не в
порядку передбаченим КПК України.

В судовому засіданні 03.11.2014 року
представник відповідача надав
пояснення, якими просив залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу суду першої інстанції без змін.

Апелянт не скористався правом на
участь свого представника в судовому
засіданні, хоча про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо
неможливості бути присутнім у даному
судовому засіданні від позивача до
суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка
представників сторін не визнавалася
обов'язковою, певних пояснень суд не
витребував.

Враховуючи належне повідомлення
позивача, а також те, що саме публічним
акціонерним товариством "Неос Банк"
подана апеляційна скарга, а отже його
позиція є викладеною та зрозумілою,
апеляційна скарга розглянута судом у
даному судовому засіданні по суті з
винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Частиною 5 ст. 106 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційні скарги на
ухвали місцевого господарського суду
розглядаються в порядку, передбаченому
для розгляду апеляційних скарг на
рішення місцевого господарського суду.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваної
ухвали, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржувана ухвала
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вже зазначалось вище, публічне
акціонерне товариство "Неос Банк"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Прокуратури
міста Києва про звільнення майна з-під
арешту, який накладено постановою
Прокуратури міста Києва № К/С50-6224 від
12.09.2012 в межах кримінального
провадження.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 30.09.2014 у справі
№ 910/20618/14 відмовлено у прийнятті даної
позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62
Господарського процесуального кодексу
України.

Дана ухвала мотивована тим, що оскільки
склад учасників спору не відповідає
приписам ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України, а
також правовідносини між сторонами у
справі не мають господарського
характеру, даний спір не підлягає
вирішенню в господарських судах
України.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком місцевого
господарського суду, з огляду на
наступне.

Підвідомчість - це визначена законом
сукупність повноважень господарських
судів щодо розгляду справ, віднесених
до їх компетенції (п. 1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 24.10.2011 року N 10 "Про деякі
питання підвідомчості і підсудності
справ господарським судам").

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 24.10.2011
року N 10 "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" передбачено, що
господарські суди розглядають справи в
порядку позовного провадження, коли
склад учасників спору відповідає
приписам статті 1 Господарського
процесуального кодексу України, а
правовідносини, з яких виник спір,
мають господарський характер.

Згідно п. 3.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 24.10.2011
року N 10 "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" господарський
спір підвідомчий господарському суду,
зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта
господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше,
господарських відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, іншими
актами господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин;

- наявність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення спору
господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення такого спору
судом іншої юрисдикції.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
24.10.2011 року N 10 "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" господарським
судам підвідомчі на загальних
підставах справи зі спорів, пов'язані з
визнанням права на майно, на яке
накладено арешт, і про зняття з нього
арешту та з розглядом позовів до
юридичної особи, яка зобов'язана
здійснити стягнення коштів з боржника
у разі невиконання рішення з вини цієї
юридичної особи (статті 60 і 87 Закону
України "Про виконавче провадження"), -
за умови, коли сторонами у судовому
процесі є підприємства чи організації
у розумінні статті 1 Господарського
процесуального кодексу України.

Статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушення.

Отже, у випадку невідповідності
приписам статті 1 Господарського
процесуального кодексу України складу
учасників спору про зняття з майна
арешту, такий спір є не підвідомчим
господарському суду.

Так, обов'язковою умовою підвідомчості
господарському суду спору про зняття з
майна арешту є участь у такому спорі
суб'єктів господарювання.

Суб'єктами господарювання визнаються
учасники господарських відносин, які
здійснюють господарську діяльність,
реалізуючи господарську компетенцію
(сукупність господарських прав та
обов'язків), мають відокремлене майно і
несуть відповідальність за своїми
зобов'язаннями в межах цього майна,
крім випадків, передбачених
законодавством (ч. 1 ст. 55
Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу
України суб'єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні
особи, створені відповідно до
Цивільного кодексу України, державні,
комунальні та інші підприємства,
створені відповідно до цього Кодексу, а
також інші юридичні особи, які
здійснюють господарську діяльність та
зареєстровані в установленому законом
порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи
без громадянства, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці.

У даному випадку позивач звернувся з
вимогою про звільнення майна з-під
арешту до прокуратури міста Києва.

Прокуратура України - єдина
централізована система органів
державної влади, які відповідно до
Конституції та законів України
здійснюють обвинувальну,
представницьку, контрольно-наглядову
функції в державі.

Отже, прокуратура не є суб'єктом
господарювання, тобто відповідач, як
сторона даного спору не відповідає
приписам статті 1 Господарського
процесуального кодексу України, що в
свою чергу свідчить про
непідвідомчість цього спору
господарському суду.

З огляду на викладене, доводи апелянта
про те, що оскільки позивач не є
боржником та стороною кримінального
провадження, відповідно його вимоги
повинні розглядатись за правилами
встановленими для розгляду позовів про
звільнення майна з-під арешту, а не в
порядку передбаченим КПК України,
відхиляються колегією суддів за
необґрунтованістю.

Так, наведені доводи не свідчать про
підвідомчість даного спору
господарському суду, оскільки склад
учасників спору про зняття з майна
арешту не відповідає приписам статті 1
Господарського процесуального кодексу
України, про що зазначалось вище.

Крім цього, між сторонами у даній
справі не має спору про право, а
правовідносини, з яких виник спір, не
мають господарського характеру.

Прокуратура, накладаючи арешт на майно,
здійснювала свої владні функції, тобто
виступала як суб'єкт владних
повноважень.

У даному випадку позивач та відповідач
не є рівними учасниками спірних
правовідносинах.

Отже, між сторонами у справі склалися
саме публічно-правові відносини, що в
свою чергу також свідчить про
непідвідомчість даного спору
господарському суду.

Таким чином, доводи апелянта, викладені
в апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
можуть бути підставою для скасування
ухвали.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що даний спір не підлягає розгляду в
господарських судах.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржувана ухвала
місцевого господарського суду
прийнята з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, правові підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Неос Банк"
залишити без задоволення, а ухвалу
господарського суду міста Києва від
30.09.2014 у справі № 910/20618/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - позивача у
справі.

3. Матеріали справи № 910/20618/14
повернути до господарського суду
міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

М.А. Руденко