ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.Справа № 922/4826/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання
Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Імперія металів", м.
Харків до ТОВ "Торгівельний дім
"Аванті", м. Луганськ про стягнення
коштів за участю представників сторін:

позивача - Гордеюк О.В., дов. 03.12.12 р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Імперія металів",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом, в якому
просить стягнути з відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Аванті" основний борг в сумі 108605,56 грн.,
інфляційні втрати в сумі 14623,19 грн., 3%
річних в сумі 5579,05 грн. та 2576,16 грн.
судового збору, мотивуючи свої вимоги
неналежним виконанням відповідачем
його зобов'язань з оплати поставленого
позивачем, на підставі товарних
накладних, товару.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, вимоги суду не
виконав, письмовий відзив не надав.

Ухвала про порушення провадження по
даній справі від 31.10.14 р., направлялась
на адресу відповідача: 91050, м. Луганськ,
квартал Левченко, 12А, відповідно до
відомостей, зазначених у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

У пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що в разі,
якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто
з посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, відповідач
вважається судом таким, що був належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній
матеріалами, визнаними судом
достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі усної домовленості між
сторонами, позивач за період з 29.11.11 р.
по 04.01.13 р. поставив відповідачу товар
(матриці та філ'єри декількох видів) на
загальну суму 158270,26 грн., що
підтверджується відповідними
товарними накладними (а.с. 15-22), які були
підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені
печатками позивача. Повноваження
представника відповідача на отримання
вказаного товару від позивача
підтверджуються відповідними
довіреностями, які містяться в
матеріалах справи (а.с. 23-30).

Таким чином, суд вважає доведеним
належними доказами факт поставки
позивачем товару відповідачу на
загальну суму 158270,26 грн.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав або обов'язків.

Правочин може учинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом (ст. 205 ЦК України).

Зі змісту ст. 207 ЦК України випливає, що
правочин в простій письмовій формі
вчиняється сторонами шляхом фіксації
його змісту в одному або кількох
документах, листах, телеграмах, якими
сторони обмінялися за допомогою
телетайпних, електронних або інших
технічних засобів зв'язку.

Таким чином, поставка товару позивачем
та його отримання відповідачем
свідчить про волю сторін до настання
відповідних правових наслідків, що не
суперечить вимогам ст. 205 ЦК України.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою
правовідносини, що виникли між
сторонами природою є договором купівлі
- продажу.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК
України).

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

В зазначених товарних накладних не
вказано строку оплати отриманого
товару, тому суди виходить з того, що
відповідач був зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття, що
відповідає положенням ст. 692 ЦК України.

Проте, відповідач свої зобов'язання з
оплати поставленого позивачем товару
не виконав в повному обсязі, здійснивши
часткову оплату в сумі 49664,70 грн., що
підтверджується відповідними
банківськими виписками (а.с. 31-43),
внаслідок чого заборгованість
відповідача склала 108605,56 грн.

11.02.14 р. позивач на адресу відповідача
направив акт звірки взаємних
розрахунків (а.с. 52), який був отриманий
відповідачем 13.02.14 р., що
підтверджується відповідним
повідомленням про вручення поштового
відправлення. Проте, відповідач
вказаний акт не підписав та залишив
його без відповіді.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193
ГК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться.

В пункті 17 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№ 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" роз'яснено, що
якщо у договорі або законі не
встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530 ЦК
України. Цією нормою передбачено, між
іншим, і можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу. При цьому
передбачена законом відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
підлягає застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України.

Також в Оглядовому листі Вищого
господарського суду України від 29.04.2013
№ 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
зазначено, що строк виконання
грошового зобов'язання, що випливає з
правовідносин купівлі- продажу та
поставки, встановлений спеціальною
нормою статті 692 ЦК України, та не може
ставитися в залежність від звернення
кредитора до боржника з вимогою в
порядку частини другої статті 530 ЦК
України.

Таким чином, відповідач був
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття, що відповідає положенням ст.
692 ЦК України.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Станом на момент розгляду справи,
відповідач 108605,56 грн. заборгованості не
сплатив та не надав суду жодних
доказів, які б спростовували суму
заявленого боргу чи підтверджували б
оплату заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання з
оплати поставленого позивачем товару,
за спірними товарними накладними.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Враховуючи викладене, а також те, що
відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
і порядку укладеного між сторонами
договору та згідно з вимогами закону,
суд визнає вимогу позивача щодо
стягнення з відповідача 108605,56 грн.
заборгованості, належно обґрунтованою,
доведеною матеріалами справи та такою,
що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача інфляційні втрати в сумі
14623,19 грн. та 3% річних в сумі 5579,05 грн. за
період з 12.01.13 р. по 29.09.14 р.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи викладене, перевіривши
нарахування позивача за період з 12.01.13
р. по 29.09.14 р., суд визнає вимоги про
стягнення з відповідача інфляційних
втрат в сумі 14623,19 грн. та 3% річних в сумі
5579,05 грн. законними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України,
судовий збір відшкодовується за
рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Аванті" (91050, м. Луганськ, квартал
Левченко, 12А, ) на
користь Товариство з обмеженою
відповідальністю "Імперія металів" (61020,
м. Харків, Комсомольське шосе, 88, ) основний борг в сумі 108605,56
грн., інфляційні втрати в сумі 14623,19 грн.,
3% річних в сумі 5579,05 грн. та 2576,16 грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.11.2014 р.

Суддя Т.В. Інте