м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рось-Пласт»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сінто-94»
про стягнення 3 352, 24 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Фурсенко Б.М.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рось-Пласт»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сінто-94»
про стягнення заборгованості у розмірі
3 352, 24 грн. за заявкою-договором № 11/10
від 11.10.2013 р. у розмірі 2 700, 00 грн., а також
384, 50 грн. - інфляційних втрат, 72, 22 - 3 %
річних та 195, 52 грн. - пеня. Позовні
вимоги обґрунтовані неналежним
виконанням відповідачем грошових
зобов'язань щодо надання послуг з
перевезення вантажу по території
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.08.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 29.09.2014
р. за участю повноважних представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
Розгляд справи переносився в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
У даному судовому засіданні
представник позивача вимог суду не
Представник відповідача на виклик суду
не з'явився, про поважні причини неявки
суд не повідомив.
При цьому суд відзначає, що ухвала суду
направлялась відповідачу на вказану в
позовній заяві та витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців адресу
відповідача та повернуту до суду за
закінченням терміну зберігання.
Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Приймаючи до уваги, що учасники
провадження у справі були належним
чином повідомлені про дату та час
судового засідання, враховуючи, що
матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
та зважаючи на те, що від учасників
провадження не надходило будь-яких
клопотань, в тому числі, про
відкладення розгляду справи, суд
вважає, що неявка у судове засідання
представника відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 22.10.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.10.2013 р. Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рось-Пласт» а
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сінто-94» підписано
заявку-договір № 11/10 на перевезення
вантажу 12.10.2013 р. за маршрутом
Красноперекопськ-Київ, вартістю 4 000, 00
грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем здійснено перевезення
вантажу, обумовленого
договором-заявкою № 11/10 від 11.10.2013 р., що
підтверджується актом здачі-прийняття
робіт № Рп-0000319 від 12.10.2013 р. та
товарно-транспортною накладною № 80098510
від 11.10.2013 р.

Наявними у матеріалах справи
платіжними дорученнями
підтверджується оплата відповідачем
вартості транспортних послуг на суму 1
300, 00 грн.

06.07.2014 р. позивач звернувся до
відповідача з претензією від 07.04.2014 р.
про сплату заборгованості за
договором-заявкою № 11/10 від 11.10.2013 р. у
розмірі 2 700, 00 грн., а також 344, 00 грн. -
інфляційних втрат, 81, 56 грн. - 3 % річних
та 195, 52 грн. - пені.

Відомостей щодо надання відповідачем
відповіді на вказану претензію
матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що відповідачем допущено
порушення зобов'язань щодо оплати
транспортних послуг за
договором-заявкою № 11/10 від 11.10.2013 р., у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у розмірі 2 700, 00 грн., яку
позивач просить стягнути в судовому
порядку.

Крім того, позивачем заявлено вимоги
про стягнення 384, 50 грн. - інфляційних
втрат, 72, 22 - 3 % річних та 195, 52 грн. - пені.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 908, ч.ч. 1, 2 ст. 909
Цивільного кодексу України
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення. За договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу
України за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням. Відповідно до
ст. 655 Цивільного кодексу України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 930 Цивільного
кодексу України договір транспортного
експедирування укладається у
письмовій формі.

За приписами ст. 931 Цивільного кодексу
України розмір плати експедиторові
встановлюється договором
транспортного експедирування, якщо
інше не встановлено законом. Якщо
розмір плати не встановлений, клієнт
повинен виплатити експедитору розумну
плату.

Згідно зі ст. 932 Цивільного кодексу
України експедитор має право залучити
до виконання своїх обов'язків інших
осіб. У разі залучення експедитором до
виконання своїх обов'язків за
договором транспортного
експедирування інших осіб експедитор
відповідає перед клієнтом за порушення
договору.

Договором, відповідно до ст. 626
Цивільного кодексу України є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні норми закріплені також і в
Господарському кодексу України.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач правом надання відзиву на
позов не скористався, доказів
належного виконання зобов'язань не
надав, обґрунтованих причин
неможливості їх виконання не навів.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про порушення відповідачем
зобов'язань, що виникли із
договору-заявки № 11/10 від 11.10.2013 р., а
також приписів ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,

У відповідності до ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тож, оскільки відповідачем допущено
порушення зобов'язання щодо оплати
послуг, приймаючи до уваги що
відповідачем не надано суду доказів
вжиття заходів для уникнення порушення
умов договору, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача про
притягнення відповідача до
відповідальності за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Згідно розрахунку позивача за період з
16.10.2013 р. (дата виникнення
заборгованості за відповідним
платежем) до 17.08.2014 р. (дата визначена
позивачем самостійно та не суперечить
вимогам чинного законодавства) розмір 3
% річних становить 72, 22 грн., інфляційні
втрати - 384, 50 грн.

Розрахунок пені здійснено за період з
16.10.2013 р. (дата виникнення
заборгованості за відповідним
платежем) до 16.04.2014 р. (граничний термін
нарахування пені відповідно до ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України) та
становить 195, 52 грн.

Перевіривши правильність нарахування
заявлених до стягнення позивачем пені,
3 % річних та інфляційних втрат судом
встановлено, що розрахунки виконано
арифметично вірно та не перевищують
нараховані судом суми.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
виходячи із заявлених позивачем вимог
та наявних у справі доказів, суд дійшов
висновку про задоволення позову.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рось-Пласт»
задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сінто-94» (04070, м. Київ,
вул. Хорива, 33, кв. 24, ), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Рось-Пласт» (09100, Київська обл. м. Біла
Церква, Гайок, буд. 4, )
заборгованість у розмірі 2 700, 00 (дві
тисячі сімсот грн. 00 коп.) грн., 384, 50
(триста вісімдесят чотири грн. 50 коп.)
грн. - інфляційних втрат, 72, 22 (сімдесят
дві грн. 22 коп.) грн. - 3 % річних, 195, 52 (сто
дев'яносто п'ять грн. 52 коп.) грн. - пені
та 1 827, 00 (одна тисяча вісімсот двадцять
сім грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 27.10.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.