м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/20422/14 30.10.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю та іноземною
інвестицією

«Континентал Сервіз»

До Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова

компанія»

Про стягнення 53 712,33 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Лукіша М.А. - по дов. №
14 від 26.05.2014

від відповідача Мельниченко О.Д. - по
дов. № 82 від 20.11.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю та
іноземною інвестицією «Континентал
Сервіз» про стягнення з Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» 53 712,33
грн.. які складаються з: 49 000,00 грн.
страхового відшкодування, 1 671,37 грн.
пені, 3 040,96 грн. збитків від зміни
індексу інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
внаслідок настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди (надалі -
ДТП), яка відбулась 30.09.2013, автомобіль
позивача BMW X5 XDRIVE, державний номер
НОМЕР_1 отримав ушкодження в результаті
винних дій водія автомобіля марки
Mitsubishi L200, державний номер НОМЕР_2,
правова відповідальність якого
застрахована у відповідача згідно
полісу АЕ/1301371. Позивач звернувся до
відповідача із заявою про виплату
страхового відшкодування. Відповідач
листом № 1131 від 13.02.2014 повідомив про
прийняття рішення щодо виплати
страхового відшкодування відповідно
до лімітів відповідальності
страховика в розмірі 49 000,00 грн. за
вирахуванням франшизи - 1 000,00 грн.
Проте, відповідачем досі страхове
відшкодування позивачу не виплачено.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 порушено провадження у
справі № 910/20422/14 та призначено її до
розгляду на 16.10.2014.

Відповідачем 14.10.2014 до відділу
діловодства суд подано клопотання про
відкладення розгляду справи. у зв'язку
з неможливістю направити в судове
засідання повноважного представника
відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/20422/14 від 16.10.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача та
невиконанням відповідачем вимог
ухвали про порушення провадження у
справі від 29.09.2014, розгляд справи був
відкладений на 30.10.2014.

Відповідач у поданому 29.10.2014 до відділу
діловодства суду відзиві на позовну
заяву проти задоволення позовних вимог
заперечує посилаючись на те, що
прийнявши рішення щодо виплати
страхового відшкодування в розмірі 49
000,00 грн. відповідачем було надано для
виконання АТ «Брокбізнесбанк»
платіжне доручення № 226 від 27.02.2014. В
зв'язку з введенням 03.03.2014 тимчасової
адміністрації АТ «Брокбізнесбанк»
кошти перебувають на рахунку банку.
Вважає, що відповідач списавши кошти з
свого рахунку належним чином
відшкодував заподіяну шкоду.

Позивач в судовому засіданні 30.10.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 30.10.2014
проти задоволення позовних вимог
заперечував з підстав викладених у
відзиві.

В судовому засіданні 30.10.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

З постанови Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
16.10.2013 у справі № 204/7337/13-п вбачається, що
30.09.2013 о 08:30 годині водій ОСОБА_3
рухаючись по вул. Набережна-Заводська у
м. Дніпропетровську, керуючи
автомобілем Mitsubishi L200, державний номер
НОМЕР_2 не витримав безпечну дистанцію
руху внаслідок чого скоїв наїзд на
автомобіль BMW X5 XDRIVE, державний номер
НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4,
внаслідок наїзду автомобіль продовжив
некерований рух та скоїв наїзд на
автомобіль BMW X5, державний номер НОМЕР_3,
під керуванням водія ОСОБА_5

Даною постановою суду ОСОБА_3 визнано
винним за вчинене правопорушення
передбаченого ст. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення та
накладено адміністративне стягнення в
розмірі 425,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено
автомобіль марки BMW X5 XDRIVE, державний
номер НОМЕР_1, який належить позивачу.

Стаття 3 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні»
визначає, що оцінка майна, майнових
прав (далі - оцінка майна) - це процес
визначення їх вартості на дату оцінки
за процедурою, встановленою
нормативно-правовими актами,
зазначеними в статті 9 цього Закону
(далі - нормативно-правові акти з оцінки
майна), і є результатом практичної
діяльності суб'єкта оціночної
діяльності.

Суб'єктами оціночної діяльності є,
зокрема суб'єкти господарювання -
зареєстровані в установленому
законодавством порядку фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, а
також юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

Проведення оцінки майна є обов'язковим
у випадку визначення збитків або
розміру відшкодування у випадках,
встановлених законом (ч. 2 ст. 7 Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні»).

Згідно ст. 12 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні» звіт
про оцінку майна є документом, що
містить висновки про вартість майна та
підтверджує виконані процедури з
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності - суб'єктом господарювання
відповідно до договору. Звіт
підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності.

Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача
(далі - кваліфікаційне свідоцтво) є
документом, який підтверджує достатній
фаховий рівень підготовки оцінювача за
програмою базової підготовки для
самостійного проведення оцінки майна.
Форми кваліфікаційних свідоцтв
оцінювача встановлюються Фондом
державного майна України.

Кваліфікаційне свідоцтво видається
Фондом державного майна України
спільно з навчальним закладом, на базі
якого проводилася підготовка та
складався кваліфікаційний іспит, на
підставі відповідного рішення
Екзаменаційної комісії.

Відповідно до ст. 18 Закону сертифікат
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання (далі -
сертифікат) є документом, що засвідчує
право суб'єкта оціночної діяльності на
внесення його до Державного реєстру
суб'єктів оціночної діяльності, які
здійснюють оціночну діяльність у формі
практичної діяльності з оцінки майна
та які визнані суб'єктами оціночної
діяльності за напрямами оцінки майна,
що в ньому зазначені.

Рішення про видачу сертифіката
приймається Фондом державного майна
України (стаття 19 Закону).

Відповідно до звіту № 93/2013 від 31.10.2013
матеріальний збиток завданий
власникові автомобіля BMW X5 XDRIVE,
державний номер НОМЕР_1, в результаті
пошкодження при ДТП складає 125 120,25 грн.

Звіт № 93/2013 від 31.10.2013 здійснений
оцінщиком ОСОБА_6, який має достатній
фаховий рівень оцінювача, який у
встановленому законодавством порядку
має відповідні свідоцтва, сертифікат
та посвідчення (знаходяться в
матеріалах справи).

Позивачем за виконані ремонтні роботи
пошкодженого автомобіля перераховано
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Преміум Автосервіс»
кошти в сумі 55 560,00 грн. згідно
платіжного доручення № 756 від 13.11.2013 та
в сумі 50 560,00 грн. згідно платіжного
доручення № 12 від 25.11.2013.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України
«Про страхування» договір страхування
- це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею
979 Цивільного кодексу України, якою
визначено, що за договором страхування
страховик зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити страхувальникові
або іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України «Про
страхування» страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Цивільна відповідальність
транспортного засобу марки Mitsubishi L200,
державний номер НОМЕР_2, застрахована у
Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія» (страховик) згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АЕ/1301371.

Відповідно до умов договору (полісу)
АЕ/1301371 страховик зобов'язався
відшкодовувати шкоду заподіяну
страхувальником життю здоров'ю та
майну потерпілих при експлуатації
забезпеченого транспортного засобу, а
саме автомобіля марки Mitsubishi L200,
державний номер НОМЕР_2.

Зокрема, ліміт відповідальності за
шкоду заподіяну майну визначено в
розмірі 50 000,00 грн. та встановлено
розмір франшизи в сумі 1 000,00 грн.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
встановлено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем
марки Mitsubishi L200, державний номер НОМЕР_2,
встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 1166 Цивільного
кодексу України шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Оскільки, цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу Mitsubishi L200,
державний номер НОМЕР_2, застрахована у
відповідача згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АЕ/1301371, то обов'язок щодо
відшкодування збитку, завданого
внаслідок ДТП вищевказаним водієм
власнику автотранспортного засобу
покладається на відповідача.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу
України з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є, зокрема,
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» передбачено, що
страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
страхування» франшиза це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Оскільки, умовами полісу АЕ/1301371 розмір
франшизи встановлено, тому страхове
відшкодування має бути зменшено на
його суму - 1 000,00 грн.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) приймається у
зв'язку з визнанням майнових вимог
заявника або на підставі рішення суду,
у разі якщо спір про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) розглядався в
судовому порядку.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Позивач звернувся до відповідача із
заявою № 39 від 04.11.2013 про виплату
страхового відшкодування у розмірі
визначеному звітом № 93/2013.

Відповідач листом № 1131 від 13.02.2014
повідомив про прийняття рішення щодо
виплати страхового відшкодування
відповідно до лімітів
відповідальності страховика в розмірі
49 000,00 грн. за вирахуванням франшизи - 1
000,00 грн. Відповідач суми страхового
відшкодування не виплатив.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач суми страхового
відшкодування у визначений строк не
виплатив.

Розглядаючи спір по суті, суд також
зазначає, що частиною п'ятою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Відповідач не довів факт того, що шкоду
транспортному засобу BMW X5 XDRIVE,
державний номер НОМЕР_1 було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
його водія, та не надав доказів сплати
відшкодування заподіяної шкоди
зазначеного автомобіля.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача страхового
відшкодування підлягають задоволенню
повністю в розмірі 49 000,00 грн.

Позовні вимоги про стягнення з
відповідача 1 671,37 грн. пені
задоволенню не підлягають з огляду на
наступне

Як вбачається з матеріалів справи,
даний господарський спір виник з
правовідносин відшкодування шкоди в
порядку регресу, а не з договірних
зобов'язань.

Законами України «Про страхування» та
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (спеціальними законами), які
застосовуються до спірних
правовідносин, не передбачено розмір
неустойки (пені) у разі звернення
власника з регресним позовом до
страхової компанії, відповідальної за
шкоду, заподіяну винною у ДТП особою, а
договірні відносини між сторонами
відсутні, а відтак, відсутні і правові
підстави для стягнення пені.

Відповідно до ст. 547 Цивільного кодексу
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання (в тому числі
щодо неустойки) вчиняється у письмовій
формі.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 1
та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Однак, правові підстави для стягнення
суми пені відсутні, оскільки розмір
пені договором або актом цивільного
законодавства у спірних регресних
правовідносинах сторін не визначено.

Разом з цим, згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Отже, положення п. 36.5 ст. 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не розповсюджується на
правовідносини між сторонами у даній
справі, оскільки у вищевказаній нормі
чітко йдеться про обов'язок страховика
сплатити саме на користь
страхувальника (потерпілої особи) або ж
вигодонабувача пеню в разі
прострочення виплати страхового
відшкодування з вини страховика.

Крім того, відповідно до ст. 992
Цивільного кодексу України у разі
несплати страховиком страхувальникові
або іншій особі страхової виплати
страховик зобов'язаний сплатити
неустойку в розмірі, встановленому
договором або законом.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст.
992 Цивільного кодексу України та п. 36.5
ст. 36 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» право на
стягнення пені у розмірі,
встановленому законом або договором,
належить лише страхувальнику або
вигодонабувачу.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 13
Цивільного кодексу України цивільні
права особа здійснює у межах, наданих
їй договором або актом цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Одним з видів забезпечення виконання
зобов'язань є неустойка (ч. 1 ст. 546, ч. 1, ч.
3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Однак, ні Цивільним кодексом України,
ні Законами України «Про страхування»
та «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не встановлено, що виконання
регресного зобов'язання
відповідальної особи забезпечується
неустойкою (пенею).

За таких обставин, для позадоговірних
(регресних) зобов'язань у сфері
страхування чинне цивільне
законодавство не передбачає
можливість забезпечення виконання
таких зобов'язань шляхом встановлення
неустойки, а договірні відносини між
сторонами з цього приводу відсутні.

В зв'язку з невиконанням відповідачем
зобов'язання по виплаті страхового
відшкодування позивач просить на
підставі ст. 625 Цивільного кодексу
України стягнути з відповідача 3 040,96
грн. збитків від зміни індексу
інфляції.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини; завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Оскільки, у відповідності до ст. 979
Цивільного кодексу України
зобов'язання страховика у разі
настання страхового випадку зводиться
до здійснення страхової виплати, то
таке зобов'язання є грошовим.

Грошове зобов'язання може виникати між
сторонами не тільки з договірних
відносин, а й з інших підстав,
передбачених цивільним
законодавством, зокрема і з факту
завдання майнової шкоди іншій особі, а
отже між сторонами у справі існує
грошове зобов'язання, яке виникло з
позадоговірних відносин - делікту. При
цьому. грошове зобов'язання у деліктних
(регресних) правовідносинах не є
окремим видом зобов'язання, а є
способом виконання зобов'язання по
відшкодуванню шкоди.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явленням
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як встановлено вище, позивач звернувся
до відповідача з вимогою сплатити
страхове відшкодування та відповідач
після прийняття рішення про його
виплату коштів не перерахував, а отже
мало місце прострочення виконання
грошового зобов'язання.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог про стягнення з відповідача 3
040,96 грн. збитків від зміни індексу
інфляції (за обґрунтованими
розрахунками).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними
засобами доказування обставин на які
посилається позивач в обґрунтування
своїх позовних вимог.

Заперечення відповідача викладені у
відзиві не приймаються судом до уваги,
оскільки починаючи з 09.03.2011 (дата
набрання чинності Законом України від
04.11.2010 № 2677-У1) випадки обмеження прав
клієнта щодо розпоряджання грошовими
коштами, що знаходяться на його
рахунку, можуть бути передбачені в
спеціальному законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» ліквідація
банку - це процедура припинення банку
як юридичної особи відповідно до
законодавства.

Статтею 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
врегульовані наслідки запровадження
тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» під час
тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

За змістом п. 1.24 ст. 1 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» переказ коштів - рух
певної суми коштів з метою її
зарахування на рахунок отримувача або
видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Доказів в підтвердження зарахування
коштів на рахунок позивача не подано.

З огляду на вищевикладене, позові
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю та іноземною
інвестицією «Континентал Сервіз»
обґрунтовані та підлягають
задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» (03056, м.
Київ, вул. Борщагівська, 145, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю та іноземною
інвестицією «Континентал Сервіз» (49
000, м. Дніпропетровськ, площа Леніна, 1. к.
351, ) суму страхового
відшкодування в розмірі 49 000 (сорок
дев'ять тисяч) грн. 00 коп., 3 040 (три
тисячі сорок) грн.. 96 коп. збитків від
зміни індексу інфляції, 1 770 (одну
тисячу сімсот сімдесят) грн. 14 коп.
витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити
повністю.

Повне рішення складено 06.11.2014.

Суддя В.В.Сівакова