ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р.Справа № 922/4789/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання
Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "НАК "Нафтогаз України" м.
Київ до Комунального підприємства
"Сєвєродонецьктеплокомуненерго" про
стягнення 648588,02 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Данилевського О.М.
довіреність №14-89 від 18.04.14 р.;

відповідача - Набатової В.В.
довіреність №01-27 від 09.01.14 р.;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "НАК
"Нафтогаз України" (позивач), звернувся
до господарського суду Харківської
області із позовною заявою щодо
стягнення з відповідача - Комунального
підприємства
"Сєвєродонецьктеплокомуненерго", пені
у розмірі 444132,30 грн., три відсотки
річних у розмірі 145616,24 грн., суму на яку
збільшився борг в наслідок інфляційних
процесів за весь час прострочення, що
складає 58839,48 грн., а всього 648588,02 грн.,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань згідно
договору купівлі - продажу природного
газу №13/3437-БО-20, який укладений між
позивачем та відповідачем. Також
позивач просить стягнути з відповідача
судові витрати у розмірі 12971,76 грн.

Присутній представник позивача у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримував та просив позов
задовольнити.

Присутній представник відповідача у
судовому засіданні підтримав позицію
викладену ним у відзиві на позов, яки
наданий ним через канцелярію суду, а
саме пояснив, що відповідач станом на
01.04.14 р. сплатив заборгованість перед
позивачем у розмірі 122992,20 грн. згідно
договору, який укладений між сторонами.
Також, відповідач зазначив про тяжкий
фінансовий стан підприємства
внаслідок несвоєчасної оплати
заборгованості, тому відповідач надав
клопотання про зменшення пені,
інфляційних та 3% річних на 90 %. Своє
клопотання відповідач обґрунтовує тим,
що відповідач обслуговує населення 92 %
теплоенергії відпускається населенню
у вигляді послуг за опалення житлових
будинків та підігрів води, яке має
велику дебіторську заборгованість,
решта споживачів бюджетні установи та
організації. Виникнення
заборгованості у відповідача,
зумовлені несвоєчасними розрахунками
Державного бюджету з різниці в тарифах
та несвоєчасними розрахунками
Бюджетних установ та організацій
згідно умов договору не і не пов'язані
із волею відповідача, а також
збитковістю тарифу. Збитки
підприємства за 3 квартали склали - 8315
тис. грн., непокритий збиток вкладає -34193
тис. грн. В підтвердження тяжкого
фінансового стану підприємства
відповідач надав копію звіту про
фінансові результати за 9 місяців
станом на 30.09.14 р. Також відповідач
зазначив, що згідно Закону України "Про
тимчасові заходи на період проведення
антитеррористичної операції" м.
Северодонецьк, на території якого
знаходиться підприємство відповідача,
згідно розпорядженню затвердженому
КМУ 30.10.2014 р. №1053-р. внесено в перелік
населених пунктів, на території яких
здійснювалася антитеррористична
операція.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, заслухавши представників
сторін, судом встановлено наступне.

28 грудня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (позивачем) та Комунальним
підприємством
"Сєвєродонецьктеплокомуненерго"
(відповідачем) був укладений Договір №
№ 13/3437-БО-20 купівлі-продажу природного
газу (далі по тексту - договір).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України, сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 ЦК України).

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник,
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві, товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до п. 1. 1. договору, продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2013 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а покупець зобов'язується прийняти та
оплачувати газ на умовах цього
Договору.

Згідно до п. 1.2. договору, газ що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами.

Відповідно до п. 2.1. договору, продавець
передає покупцеві з 01 січня 2013 року по
31 грудня 2013 року газ в обсязі до 2055,0 тис.
куб.м., у тому числі по місяцях
кварталів.

Відповідно до п. 3.1. договору, продавець
передає покупцю газ у пунктах
приймання-передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
покупця. Право власності на газ
переходить від продавця до покупця в
пунктах приймання-передачі. Після
переходу права власності на газ
покупець несе всі ризики і приймає на
себе відповідальність, пов'язану з
правом власності на газ.

Відповідно до п. 3.3. договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 3.4. договору, не пізніше
5-го числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, покупець зобов'язується
надати продавцеві підписані та
скріплені печатками покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використання газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Позивач свої зобов'язання згідно
договору виконав та передав у
власність відповідачу протягом 2013 року
природний газ у обсязі 1762,865 тис.м.куб.
на загальну суму 8171358,00 грн., що
підтверджується актами приймання -
передачі природного газу від 30 вересня
2013 року (за січень 2013 року), від 30
вересня 2013 року (за лютий 2013 року,), від 30
вересня 213 року (за березень 2013 року),
від 30 вересня 2013 року (за квітень 2013
року), від 31 жовтня 2013 року (за жовтень
2013 року), від 30 листопада 2013 року (за
листопад 2013 року) та від 31 грудня 2014
року (за грудень 2013 року).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, та
не заперечується відповідачем по
справі відповідач свої зобов'язання
щодо сплати суми заборгованості перед
позивачем виконав із порушенням
встановленого договору строку
виконання, у зв'язку із чим позивачем
нарахована відповідачу пеню у розмірі
444132,30 грн., три відсотки річних у
розмірі 145616,24 грн., суму на яку
збільшився борг в наслідок інфляційних
процесів за весь час прострочення, що
складає 58839,48 грн.

Розглядаючи питання щодо стягнення з
відповідача пені у розмірі 444132,30 грн.,
даючи правову оцінку вказаним вимогам,
суд виходить з наступного.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченим кодексом, іншими
законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно п. 7.2 договору сторони
визначили, що у разі невиконання
покупцем умов п. 6.1. договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем вказаних сум, суд встановив,
що дане нарахування не суперечить
вимогам чинного законодавства та
умовам договором.

Як вбачається з наданих до суду
доказів, першочерговим завданням та
ціллю Комунального підприємства
"Северодонецьктеплокомуненерго"
(відповідача) є виробництво,
транспортування, розподіл та
реалізація теплової енергії усім
групам споживачів за тарифами, що
регулюються відповідно до чинного
законодавства. Відповідач є виконавцем
послуг з централізованого
теплопостачання та підігріву гарячої
води в житловому фонді комунальної
власності територіальної громади м.
Севередонецька.

Відповідач не є організацією, метою
створення якої є отримання прибутку,
діяльність відповідача є
обслуговування населення, 92 %
теплоенергії відпускається населенню
у вигляді послуг за опалення житлових
будинків та підігрів води, яке має
велику дебіторську заборгованість,
решта споживачів бюджетні установи та
організації. Фінансування останнього
здійснюється за рахунок платежів від
надання послуг населенню та
підприємствам, установам і
організаціям, фінансується за рахунок
бюджетних коштів. Діючи тарифи не
підвищуються, а різниця в тарифах
відповідачу не виплачується. Тривалий
час підприємство знаходиться у тяжкому
фінансовому стані, викликаному
зокрема неплатежами різних категорій
споживачів за спожиту теплову енергію,
невідповідністю тарифів за теплову
енергію для населення фактичним
витратам на її виробництво. Збитки
підприємства за 3 квартали склали - 8315
тис. грн., непокритий збиток вкладає -34193
тис. грн.

Згідно Закону України "Про тимчасові
заходи на період проведення
антитеррористичної операції" м.
Северодонецьк, на території якого
знаходиться підприємство відповідача,
згідно розпорядженню затвердженому
КМУ 30.10.2014 р. №1053-р. внесено в перелік
населених пунктів, на території яких
здійснювалася антитеррористична
операція, тобто знаходження
відповідача у зоні АТО унеможливлює
своєчасне виконання ним свох
зобов"язань згідно договору,
укладеного між позивачем та
відповідачем.

За приписами п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду
України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'ясняє, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК України йдеться
про можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 223 Господарського кодексу
України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішення суду, якщо він значно перевищує
розмір збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.
При цьому відсутність чи невисокий
розмір збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок,
приймає до уваги причини неналежного
виконання зобов'язання відповідачем, а
також те, що сума боргу за договором
відповідачем сплачена, тяжкий
матеріальний стан відповідача,
знаходження відповідача у зоні АТО, суд
вважає за необхідне клопотання
відповідача про зменшення пені,
інфляційних та 3% річних задовольнити
частково, а саме в частині зменшення
пені на 90% від первинної суми заявленої
позивачем, а саме стягнути з
відповідача пеню у розмірі 44413,23грн.
Щодо зменьшення інфляційних та 3%
річних, суд вважає зазначити, що дані
нарахування не є штрафними санкціями в
розумінні ст. 217, 223 ГК України, ст. 549, 551
ЦК України, тому суд вважає за
необхідне у задоволенні клопотання в
частині зменшення 3% річних та
інфляційних відмовити.

Такої ж позиції притримується і Вищий
господарський суд України при розгляді
аналогічних справ, щодо необхідності
врахування інтересів позивача при
зменшенні розміру штрафних санкцій:
від 08.05.2014 р. у справі №921/185/13-г, від
29.05.2014 р. у справі №921/186/13-г, від 03.06.2014 р.
у справі №17/5014/2629/2012, від 25.07.2013 р. у
справі №904/1610/13-г, від 06.06.13 р. у справі
№5023/4891/12, від 25.04.2013 р. у справі №5023/5210/12,
від 11.04.2013 р. у справі №5023/5038/12, від 14.03.2013
р. у справі №5010/1076/2012-2/56, від 30.12.2012 р. у
справі №10/5026/1270/2012.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача три відсотки річних у
розмірі 145616,24 грн., суму на яку
збільшився борг внаслідок інфляційних
процесів за весь час прострочення, що
складає 58839,48 грн., суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування позивачем 3% річних та
інфляційних втрат розрахунок
визначений вірно згідно вимог діючого
законодавства, що дає підстави суду
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення три відсотки річних у
розмірі 145616,24 грн., суму на яку
збільшився борг внаслідок інфляційних
процесів за весь час прострочення, що
складає 58839,48 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Згідно приписів п.4.3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року №7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України", у разі коли господарський суд
на підставі пункту 3 статті 83 ГПК
зменшує розмір неустойки (штрафу,
пені), витрати позивача, пов'язані зі
сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського
кодексу України, ст. 526, ч.1 ст.530, 549, ч. 3
ст. 551, ст. ст. 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст.
1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Клопотання відповідача про зменшення
штрафних санкцій задовольнити
частково, а саме в частині зменшення
пені на 90% від первинної суми заявленої
позивачем.

2. У задоволенні клопотання в частині
зменшення 3% річних та інфляційних
-відмовити.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Комунального підприємства
"Северодонецьктеплокомуненерго" (93412,
Луганська область, м. Сєвєродонецьк,
просп. Космонавтів , 9-А, ,
р/р №8901 в ПАТ "Альфа Банк", МФО 3000346)
на користь Публічного акціонерного
товариства "Нафтогаз України" (01001, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, п/р 1
в АТ "Ощадбанк" м. Київ, МФО 300465, ) пеню у розмірі 44413,23 грн.,
три відсотки річних у розмірі 145616,24
грн., суму на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення, що складає 58839,48 грн.
та судовий збір у розмірі 12971,76 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 10.11.2014 р.

Суддя Ю.В. Светлічний