ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2014 р.
Справа № 914/3032/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва при секретарі
судового засідання Д.Зубкович
розглянув матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західний авіаційний
центр" в особі керуючого санацією
арбітражного керуючого Липського С.І.,
м. Львів;

до відповідача: Приватного
підприємства "Торгівельна агенція
"Галицький ярмарок", м. Львів;

за участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: Публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укргазбанк», м. Київ;

про: визнання недійсним договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень
від 27.12.2010 року.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

третьої особи: Улицька І.О. -
представник на підставі довіреності №
508 від 02.10.2014 року.

Обставини розгляду справи.
Ухвалою суду від 26.08.2014 року прийнято до
розгляду позовну заяву та порушено
провадження у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західний авіаційний
центр" в особі керуючого санацією
арбітражного керуючого Липського С.І.
до Приватного підприємства
"Торгівельна агенція "Галицький
ярмарок" про визнання недійсним
договору купівлі - продажу нежитлових
приміщень від 27.12.2010 року. Розгляд
справи призначено на 16.09.2014 року.

У судове засідання 16.09.2014 року
відповідача явки представника не
забезпечив. Представник позивача на
виконання вимог ухвали про порушення
провадження у справі подав документи
для долучення до матеріалів справи.
Судом залучено до участі у справі в
процесуальному статусі третьої особи,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
Публічне акціонерне товариство
акціонерний банк «Укргазбанк» та
відкладено розгляд справи на 07.10.2014
року.

У судовому засіданні 07.10.2014 року
представники позивача та відповідача
не з`явились. Представник позивача
через канцелярію суду подав клопотання
про відкладення розгляду справи.
Представники третьої особи подав
пояснення на позовну заяву. Розгляд
справи відкладено на 15.10.2014 року.

У судовому засіданні 15.10.2014 року
представники позивача та відповідача
не з`явились. Представник третьої особи
усно висловив заперечення проти
позову. судом відкладено розгляд
справи на 21.10.2014 року.

У судове засідання 21.10.2014 року з'явився
представник третьої особи. Сторони
клопотань, заяв не подавали.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

У судовому засіданні 21.10.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Західний авіаційний
центр" в особі керуючого санацією
арбітражного керуючого Липського С.І.
(надалі по тексту рішення - позивач,
продавець згідно з договором)
звернувся до суду з позовом до
Приватного підприємства "Торгівельна
агенція "Галицький ярмарок" (надалі по
тексту рішення - відповідач, покупець
згідно з договором) з вимогою про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень
від 27.12.2010 року.

На переконання позивача, відповідач
укладав договір купівлі-продажу з
метою реєстрації права власності на
нежитлові приміщення, однак, не маючи
наміру здійснювати оплату за придбані
приміщення, тобто укладений договір
підлягає визнанню недійсним, оскільки
його укладення не було спрямоване на
реальне настання правових наслідків,
обумовлених договором, і договір був
укладений під впливом обману.

Відповідач проти позовних вимог, їх
підстав і обґрунтувань заперечив, про
що зазначив у поясненнях від 06.10.2014
року, зокрема, стверджує, що розрахунки
за оспорюваним договором здійснені у
повному обсязі, порушень вимог
законодавства під час вчинення
правочину не було.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. 27 грудня 2010 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Західний авіаційний
центр» та Приватним підприємством
"Торгівельна агенція "Галицький
ярмарок" було укладено договір
купівлі-продажу нежитлових приміщень,
відповідно до п. 1.1 якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупця належні продавцю на праві
власності нежитлові приміщення,
загальною площею 992,4 кв. м., а саме
нежитлові приміщення в підвалі, що
позначені в технічній документації
літерами ХХХІІ, ХХХІІІ, ХХХIV, XXXV, XXXVI, XXXIX,
XLI, площею 451,5 кв.м., нежитлові
приміщення на першому поверсі, що
позначенні в технічній документації
під літерами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5, 21-6, VII, VIII,
IX, площею 309,4 кв.м. та нежитлові
приміщення на другому поверсі, що
позначені в технічній документації під
літерами: 21-7, 21-8, 21-9, 21-10, 21-11, 21-12, 21-13, 21-14,
21-15, 21-16, 21-17, 21-18, 21-19, площею 231,5 кв.м., які
розташовані за адресою місто Львів,
площа Григоренка Г. генерала, будинок 5,
надалі - «об'єкт продажу», а покупець
зобов'язується прийняти зазначені
приміщення, сплатити ціну, відповідно
до умов, що визначені у цьому договорі,
та зареєструвати право власності на
вказане майно в Обласному комунальному
підприємстві Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки».

Як визначено договором, а саме п. 1.3,
право власності на об'єкт продажу
переходить до покупця з моменту
державної реєстрації цього договору та
підписання сторонами або їх
представниками акту
приймання-передачі об'єкта продажу в
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Загальна вартість об'єкта продажу
згідно з Витягом № 28384967 з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 16.12.2010
року, виданого обласним комунальним
підприємством Львівської обласної
ради «Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», становить 1 546 622
грн. 00 коп. (п. 1.4 договору).

Сторони визначили, що вартість об'єкта
продажу становить 4 416 666 грн. 67 коп. без
ПДВ, а загальна ціна продажу становить 5
300 000 грн. (п. 1.5).

Договором сторони також визначили
порядок розрахунків. Так покупець
зобов'язаний провести з продавцем
розрахунки за вказаний вище об'єкт
продажу протягом 90 календарних днів з
моменту нотаріального посвідчення
цього договору (п. 2). Передача об'єкта
здійснюється продавцем покупцю в день
нотаріального посвідчення договору.
Передача об'єкта продажу продавцем і
прийняття покупцем підтверджується
актом приймання-передачі, який
підтверджується сторонами.

Договір купівлі-продажу посвідчений
Юріяком М.І., приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу.

На виконання умов договору продавець
передав у власність покупця вказані
нежитлові приміщення, що
підтверджується актом
приймання-передачі нежитлових
приміщень, що є об'єктом продажу, від
27.12.2010 року.

Як підтверджується Витягом Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
про державну реєстрацію прав від 29.12.2010
року на підставі договору
купівлі-продажу Р№ 4290 від 27.12.2010 року
проведено Державну реєстрацію
переходу до Приватним підприємством
"Торгівельна агенція "Галицький
ярмарок" прав власності на вказані
приміщення.

Покупець здійснив часткову оплату за
договором купівлі-продажу нежитлових
приміщень частково, у розмірі 53 500 грн.
На іншу суму Приватним підприємством
«Торгівельна агенція «Галицький
ярмарок» були виписані прості векселі
строком виконання - за пред'явленням на
суму - 5 246 500 грн.

28.01.2011 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Західний авіаційний
центр» прийняло векселі Приватного
підприємства «Торгівельна агенція
«Галицький ярмарок» на суму 5 246 500 грн.,
про що сторони склали відповідний акт
№1 приймання-передачі векселів до
договору купівлі-продажу нежитлових
приміщень від 27.12.2010 року. У такому акті
зазначено, що з урахуванням того, що
покупцем раніше було проведено оплату
по договору грошовими коштами на
загальну суму 53 500 грн., зобов'язання
покупця в частині проведення
розрахунків з продавцем за об'єкт
продажу вважаються виконаними у
повному обсязі, а саме у сумі 5 300 000 грн.

19 травня 2011 року та 26 січня 2012 року
векселі були пред'явлені позивачем до
оплати, що підтверджується актами
пред'явлення векселів до оплати № 1 від
19.05.2011 року та № 2 від 26.01.2012 року. Проте,
Приватне підприємство «Галицький
ярмарок» не виконало повністю своїх
зобов'язань, та не оплатило пред'явлені
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Західний авіаційний
центр» векселів. Доводи про сплату лише
47 000 грн. не підтверджені жодними
доказами.

Відсутність оплати за пред'явленими
векселями грошових коштів
відповідачем, відсутність будь-яких
його пропозицій про відстрочення
виконання зобов'язання з поясненнями
причин такої затримки позивач розцінює
як повне ігнорування обов'язку
виконати зобов'язання, передбаченого
договором.

Так, позивач вважає, що внаслідок
обманних дії з боку Приватного
підприємства «Торгівельна агенція
«Галицький ярмарок» Товариство з
обмеженою відповідальністю «Західний
авіаційний центр» зазнав значних
матеріальних збитків, оскільки для
придбання нежитлових приміщень,
загальною площею 992, 4 кв. м. за адресою м.
Львів, пл. генерала Григоренка, 5, згідно
з договором купівлі-продажу нежитлових
приміщень М 2452 від 12.02.2010 року укладало
договори про отримання поворотної
позики, копії яких (договір від 02.03.2010
року, договір від 26.05.2010 року на
загальну суму 4 800 000 грн.) долучені до
матеріалів справи. Проте, виконати
умови договорів про надання фінансової
допомоги на поворотній основі вчасно
ТОВ «Західний авіаційний центр» не мав
можливості, тому Рішенням Загальних
Зборів учасників товариства було
прийнято рішення щодо продажу
нежитлових приміщень загальною площею
992,4 кв. м., розташованих в підвалі, на
першому та другому поверхах будинку за
адресою м. Львів, пл. Г. Григоренка, 5, з
метою здійснення повного розрахунку з
ПАТ «Київське агентство повітряних
сполучень «Кий Авіа». Враховуючи те, що
вищевказані приміщення було продано та
не отримано за них коштів з боку ПП
«Торгівельна агенція «Галицький
ярмарок», ТОВ «Західний авіаційний
центр» потрапив у становище, яке
привело до негативних наслідків. Так,
ТОВ «Західний авіаційний центр» до
цього часу не має можливості повернути
ПАТ «Кий Авіа» кошти у розмірі 4800 000
грн., отриманих за договорами про
надання фінансової допомоги на
поворотній основі від 02.03.2010 року та від
26.05.2010 року, та 198 180,82 грн. 3% річних, 462829,31
грн. інфляційних нарахувань, 375057, 53 грн.
пені - на підставі рішення
Господарського суду Львівської
області від 20.12.2011 року у справі №
5015/7037/11.

Крім цього, 31.01.2011 року між Приватним
підприємством Торгівельна агенція
«Галицький ярмарок» та Публічним
акціонерним товариством «Укргазбанк»
було укладено договір іпотеки, згідно з
яким Приватне підприємство
«Торгівельна агенція «Галицький
ярмарок» передав у заставу банку
нежитлові приміщення загальною площею
992, 4 кв.м., розташовані у підвалі, на
першому та другому поверхах за адресою
м. Львів, пл. Г. Григоренка, 5, у
забезпечення виконання кредитного
договору № 4/2011, укладеного 31.01.2011 року
між Публічним акціонерним товариством
«Укргзбанк» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Металпак». Даний
факт позивач вважає ще одним вагомим
доказом, який свідчить про обман зі
сторони ПП «Торгівельна агенція
«Галицький ярмарок».

Дані факти матеріалами справи
підтверджується, сторонами не
заперечувались та документально не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що не підлягають до задоволення
повністю з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Як встановлено судом вище, позивач
стверджує, що покупець не виконав умов
договору купівлі-продажу: не здійснив
повної оплати за об'єкт продажу і
взагалі не мав такого наміру при
укладенні договору, відтак, договір був
укладений під впливом обману, в
результаті чого наявні підстави для
визнання договору купівлі-продажу
недійсним. Однак, твердження позивача
не доведені матеріалами справи, а також
спростовуються нормами законодавства.

У матеріали справи сторонами не подано
доказів повного чи часткового
виконання оплати за договором
купівлі-продажу. Так позивач стверджує,
що покупець розрахувався за об'єкт
продажу частково: сплатив 53 500 грн. та 47
000 грн. після пред'явлення векселів.
Відповідач заперечує проти наявності
заборгованості за договором
купівлі-продажу, стверджує, що
розрахунки з позивачем проведені
повністю, а не проведення платежів за
векселем не є підтвердженням
нездійснення платежу за договором.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства (ч. 1 ст. 203
Цивільного кодексу України); особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч. 2 ст. 203 Цивільного
кодексу України); волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч. 3
ст. 203 Цивільного кодексу України);
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України);
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей
(ч. 6 ст. 203 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 215
Цивільного кодексу України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна зі сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

У силу припису статті 204 ЦК України
правомірність правочину презюмується.
Отже, обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача (прокурора - в
разі подання ним відповідного позову)
(абз. 5 п. 2.10 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 року «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними»).

Згідно з рекомендаціями Пленуму Вищого
господарського суду України,
наведеними у постанові від 29.05.2013 року
№ 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними», вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Правочин може бути визнаний недійсним
з підстав, передбачених законом.
Загальні підстави і наслідки
недійсності правочинів (господарських
договорів) встановлені статтями 215, 216
ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Поряд із загальними вимогами до
письмової форми правочину (стаття 207 ЦК
України, частина перша статті 181 ГК
України) законодавством
встановлюються спеціальні вимоги до
окремих видів договорів (абз. 3 п. 3.1
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 року «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними»).

Як зазначено позивачем у позовній
заяві, відповідач навмисно уклав
договір з ТОВ «Західний авіаційний
центр» щодо продажу нежитлових
приміщень, загальною площею 992,4 кв. м.,
що розташовані в підвалі, не першому та
другому поверхах, за адресою м. Львів,
пл. Г. Григоренка, 5 з метою реєстрації
права власності на вказані приміщення
та, не маючи наміру сплачувати кошти за
придбані приміщення. Відповідно,
покупцем було введено в оману
уповноважених осіб ТОВ «Західний
авіаційний центр» щодо
платоспроможності підприємства,
оскільки уповноважена особа, а саме,
Маруняк Г.О. - директор підприємства,
змовчав про фінансову неспроможність
щодо виплати коштів у разі пред'явлення
ТОВ «Західний авіаційний центр»
векселів до сплати.

Відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу
України, якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом (ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу
України).

Як вбачається з позовної заяви, позивач
стверджує, що відповідач укладаючи
договір купівлі-продажу нежитлових
приміщень, не мав наміру сплачувати
кошти за придбані приміщення, а
виписані Приватним підприємством
«Торгівельна агенція «Галицький
ярмарок» та прийняті Товариством з
обмеженою відповідальністю «Західний
авіаційний центр» векселі не
підтверджувалися фінансовими активами
підприємства, тим самим ввів в оману
позивача шляхом замовчування
(неповідомлення) контрагента про свій
фінансовий стан (платоспроможність).
Однак, таке твердження не відповідає
законодавчим нормам, наведеним нижче.

У вирішенні спорів про визнання
правочинів недійсними на підставі
статей 230 - 233 ЦК України господарські
суди повинні мати на увазі, що
відповідні вимоги можуть бути
задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину. Під обманом слід
розуміти умисне введення в оману
представника підприємства, установи,
організації або фізичної особи, що
вчинила правочин, шляхом: повідомлення
відомостей, які не відповідають
дійсності; заперечення наявності
обставин, які можуть перешкоджати
вчиненню правочину; замовчування
обставин, що мали істотне значення для
правочину (наприклад, у зв'язку з
ненаданням технічної чи іншої
документації, в якій описуються
властивості речі). При цьому особа, яка
діяла під впливом обману, повинна
довести не лише факт обману, а й
наявність умислу в діях відповідача та
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману. Обман щодо
мотивів правочину не має істотного
значення. Суб'єктом введення в оману є
сторона правочину, - як безпосередньо,
так і через інших осіб за домовленістю.

Із наведеного вбачається, що
неповідомлення продавця про свій
фінансовий стан, про наявність чи
відсутність активів щодо можливості
виконання зобов'язання не охоплюється
поняттям обману. Натомість, твердження
позивача про відсутність наміру
відповідача сплачувати кошти за
придбані приміщення підпадає під
категорію мотиву укладення правочину
(обставин у зв'язку з якими особа вчиняє
правочин). А, як вказано вище, обман щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, а відтак не може бути
підставою визнання договору недійсним
в порядку статті 230 ЦК України.

Аналогічна позиція підтримується і
Верховним судом України у своїй
постанові від 06.11.2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» (п. 20 постанови), Вищим
господарським судом України у
постанові від 17 січня 2012 року у справі
№ 6-12/89-10-2772. Також така позиція знайшла
відображення і в Узагальненнях
Верховного суду України щодо практики
розгляду судами цивільних справ про
визнання правочинів недійсними (лист
від 24.11.2008 року), де зазначено, що «варто
враховувати, що обман стосовно мотиву,
тобто внутрішнього спонукання особи до
здійснення правочину, не має істотного
значення. Зокрема, обман щодо
фінансового становища контрагента як
мотиву правочину не може бути
підставою для визнання правочину
недійсним».

Стосовно векселів, виписаних
відповідачем, суд зазначає, що до
простих векселів застосовуються такі ж
положення, що стосуються переказних
векселів, тією мірою, якою вони є
сумісними з природою цих документів, а
саме положення щодо індосаменту
(статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 -
37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у
разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54);
платежу у порядку посередництва
(статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін
(стаття 69); позовної давності (статті 70 і
71); неробочих днів, обчислення строків і
заборони пільгових строків (статті 72, 73
і 74) (ч. 1 ст. 77 Уніфікованого закону про
переказні векселі та прості векселі, що
є додатком 1 до Конвенції, якою
запроваджено Уніфікований закон про
переказні векселі та прості векселі, до
якої приєдналася Україна 06.07.1999 року,
надалі по тексту рішення - Уніфікований
закон). Переказний вексель може бути
виданий із таким строком платежу як за
пред'явленням (ч. 1 ст. 33 Уніфікованого
закону). Відповідно до ст. 34
Уніфікованого закону переказний
вексель строком за пред'явленням
підлягає оплаті при його пред'явленні.
Він повинен бути пред'явлений для
платежу протягом одного року від дати
його складання. Трасант може скоротити
цей строк або обумовити більш тривалий
строк. Ці строки можуть бути скорочені
індосантами.

Як зазначено в п. 3 акта № 1 пред'явлення
векселя до оплати від 19.05.2011 року, на
наступний робочий день після отримання
векселедержателем повної суми платежу
від векселедавця, векселедержатель
передає простий вексель, вказаний в п. 1
даного акта векселедавцю з відповідною
відміткою про отримання відшкодування
за векселем у повному обсязі, яка
робиться на зворотному боці бланка
векселя. Вексель вважається погашеним.

Із наявних у матеріалах справи
векселів вбачається відсутність
будь-яких написів, які свідчили б про їх
оплату. Представник відповідача також
не оспорює та не заперечує факт
нездійснення оплати за пред'явленими
векселями.

Необгрунтованими також є твердження
позивача про факт укладення
відповідачем із Публічним акціонерним
товариством «Укргазбанк» договору
іпотеки від 31.01.2011 року раніше, ніж були
проведені розрахунки з позивачем.
Однак, відповідно до п.1.3 договору
купівлі-продажу право власності
перейшло до відповідача в момент
державної реєстрації такого договору
(витяг з державного реєстру правочинів
№ 9456346 від 27.12.2010 року) та підписання
сторонами акту приймання-передачі
(27.12.2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 317
Цивільного кодексу України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. Так на
момент укладення договору іпотеки
відповідач був законним власником
нежитлових приміщень за адресою м.
Львів, пл.. Григоренка Г.,5 і володів
усіма правомочностями щодо передачі
майна в іпотеку.

Враховуючи нормативні положення,
вимоги чинного законодавства до
вчинення правочинів, а також
представлені сторонами документи, суд
не вбачає підстав для задоволення
позовних вимог шляхом визнання
недійсним договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судовий збір, у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд залишає за позивачем.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 -
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складене та
підписане 27.10.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.