ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2014 р.
Справа № 908/4067/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. ,
суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників:

позивача - не з'явився.

відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
(вх.№2821З/3-9) на рішення господарського
суду Запорізької області від 10.02.14 у
справі № 908/4067/13

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3, м. Запоріжжя

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м.Запоріжжя

про стягнення 33 973,08 грн

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 звернулась до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою про
стягнення з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 33973,01 грн., з яких 30190,41 грн.
заборгованості по орендній платі та
3782,60 грн. штрафних санкцій.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 10.02.2014 року по
справі №908/4067/13 ( суддя Гончаренко С.А.)
позов задоволено, стягнуто з Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 на користь
Фізичної особи - підприємеця ОСОБА_3 30190
грн. 41 коп. заборгованості по орендній
платі та 3782 грн. 60 коп. штрафу та 1720 грн.
50 коп. судового збору, з посиланням на
невиконання умов договору в частині
оплати орендної плати.

Відповідач з рішенням господарського
суду першої інстанції не погодився,
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права при його прийнятті, просить
скасувати рішення господарського суду
повністю та прийняти нове рішення у
справі, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначив,
господарський суд першої інстанції не
мав достатніх правових підстав для
стягнення з відповідача
заборгованості по орендній платі та
штрафу за договором,частина орендної
плати сплачена, договір оренди є
неукладеним, штрафні санкції завишені.

Позивач вважає рішення суду законним
та обґрунтованим, прийнятим відповідно
до норм чинного законодавства, надав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням секретаря третьої
судової палати від 30.10.2014 року, у зв'язку
з відпусткою судді Барбашової С.В., для
розгляду даної справи сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І.,
суддя Плужник О.В.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила, що
24.03.2012р. між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 ( позивач ) та
Фізичною особою - підприємецем ОСОБА_1 (
відповідач) укладено договір б/н оренди
нежитлових кімнат № № 5, 6, 7, 8 та
частину кімнати № 10 загальною площею 105
кв.м., що розташовані в будинку літ А-2,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 2.1.1. договору передбачено, що
орендодавець (позивач) зобов'язаний
передати об'єкт оренди в строкове
платне користування в технічно
справному стані на умовах договору по
акту прийому-передачі об'єкту оренди, і
надати орендатору необхідну технічну
документацію на об'єкт оренди для його
належної експлуатації.

У п. 2.3.1 договору зазначено, що
орендатор (відповідач) зобов'язаний
прийняти в користування об'єкт оренди
на умовах зазначених в договорі.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що
договір вступає в силу з 24.03.2012р. та діє
по 31.12.2012р.; додатковою угодою № 1 від
01.01.2013р. сторонами дію договору
пролонговано до 31.12.2013р.

Даний договір за своєю правовою
природою відноситься до договорів
найму, різновидом якого є оренда.

Частиною 6 ст. 283 Господарського кодексу
України встановлено, що до відносин
оренди застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

На виконання умов договору, зазначені в
договорі приміщення передані
відповідачу 24 березня 2012р., про що
свідчить акт прийому-передачі
орендованого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Зідно з ст. 286 Господарського кодексу
України орендна плата - це фіксований
платіж, який орендар сплачує
орендодавцю незалежно від наслідків
своєї господарської діяльності. Розмір
орендної плати може бути змінений за
погодженням сторін, а також в інших
випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що за
користування об'єктом оренди орендар
щомісячно сплачує орендодавцю орендну
плату в сумі 2500,00 грн.

У п.п. 3,2, 3.3 зазначено, що орендна плата
за перший та останній місяці
здійснюється орендарем у повному
обсязі протягом 5 днів з моменту
підписання договору. Орендна плата за
кожний наступний місяць визначається
шляхом коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
поточного місяця. До складу орендної
плати не входять комунальні платежі,
які відшкодовуються за підставі
виставлених орендодавцем рахунків.

Пунктом 3.6 встановлено, що орендна
плата справляється орендарем до 10
числа поточного місяця на підставі
договору або виставленого орендарем
рахунку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 525,
526 Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що протягом дії договору
позивач щомісяця виставляв
відповідачу рахунки, а відповідач в
порушення умов договору проводив
оплату не належним чином (не своєчасно
та не у повному обсязі) внаслідок чого у
нього виникла заборгованість.

Позивач просив стягнути з відповідача
за період з квітня 2012р. по грудень 2013р.
(включно) заборгованості по орендній
платі в сумі 30190,41 грн., яка за його
твердженням накопичилася у
відповідача.

Суд першої інстанції в своєму рішенні
задовольнив позовні вимоги та стягнув
з відповідача на користь позивача
зазначену суму витрат в повному обсязі.

Колегія суддів з даними висновками
суду частково не погоджується виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, що
відповідачем не виконано.

Згідно з ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Як свідчать матеріали справи, позивач
не надав суду докази часткової сплати
орендної плати за договором оренди
нежитлового приміщення від 24.03.2012 р. за
такі періоди: - за квітень 2012 року в
сумі 2 500,00 грн., про що свідчить
квитанція до прибуткового касового
ордеру № 26 від 30.03.2012 р.; за травень 2012
року в сумі 2 500,00 грн., про що
свідчить квитанція до прибуткового
касового ордеру № 27 від 14.05.2012 р.; за
червень 2012 року в сумі 2 500,00 грн.,
про що свідчить квитанція до
прибуткового касового ордеру № 29 від
21.06.2012 р.

В зв'язку з відсутністю зазначених
документів суд першої інстанції
необґрунтовано стягнув з відповідача
сплачену орендну плату за період
квітень-червень 2012 р. у сумі 7 500,00 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а ст. 611 ЦК
України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно зі ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 231 ГК України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що у
випадку не оплати орендарем орендної
плати та інших платежів у строки,
встановлені умовами договору,
орендодавцем стягується штраф у
розмірі 50% від орендної плати та інших
платежів.

Суд першої інстанції правомірно
встановив, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача 3782,60 грн.
штрафу за порушення строків внесення
орендних та інших платежів протягом
жовтня - грудня 2013р. обґрунтовані та
задовольнив позов в цій частині.

Посилання відповідача на необхідність
обчислення штрафу лише за один місяць,
відсутність істотних умов договору та
не укладання договору оренди
безпідставне та спростовується
матеріалами справи, зокрема договором
оренди передбачений штраф від орендної
плати яка не сплачена, договір оренди
має всі істотні умови, виконувався
сторонами, тобто є укладеним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, що
відповідачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в
рішенні господарського суду, частково
не відповідають нормам процесуального
права та фактичним обставинам справи, а
мотиви відповідача можуть бути
підставою для його часткового
скасування, керуючись ст.ст. 525, 526, 610, 611,
759, 762 ЦК України, ст.ст. 193, 216, 230, 231, 283, 286
ГК України, ст.ст. 101-105 ГПК України
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 10.02.14 у справі
№908/4067/13 в частині стягнення
заборгованості по орендній платі в
сумі 7500 грн. скасувати та в позові в цій
частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін, а апеляційну скаргу залишити
без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції: Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 07.11.14

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.