ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Справа № Б-50/129-09

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Полякова
Б.М.,суддів:Коваленка В.М., Короткевича
О.Є. (доповідач у справі),розглянувши
матеріали касаційної скарги
Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль"на
постанову та ухвалуХарківського
апеляційного господарського суду від
04.09.2014 Господарського суду Харківської
області від 08.07.2014у справі№ Б-50/129-09за
заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничої фірми з
іноземними інвестиціями
"Протекс"пробанкрутство, в судовому
засіданні взяли участь представники:
від ОСОБА_3 - ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 08.07.2014 у справі
№ Б-50/129-09 (суддя - Кононова О.В.)
відмовлено ПАТ "Райффайзен бакнк Аваль"
у задоволенні заяви про витребування з
чужого незаконного володіння
нежитлового приміщення.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014 (судді:
Бородіна Л.І. - головуючий, Здоровко Л.М.,
Лакіза В.В.) апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" залишено без
задоволення, ухвалу Господарського
суду Харківської області від 08.07.2014 у
справі № Б-50/129-09 - без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
процесуальними документами, скаржник
Публічне акціонерне товариство
"Райффайзен Банк Аваль" звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, якою просить
скасувати постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
04.09.2014 та ухвалу Господарського суду
Харківської області від 08.07.2014 у справі
№ Б-50/129-09 та прийняти нове рішення, яким
заяву Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль"
задовольнити в повному обсязі.

Касаційну скаргу скаржник мотивує тим,
що постанова та ухвала прийняті з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням та
неправильним застосуванням судами
норм матеріального права, зокрема
приписів ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення учасника
судового засідання, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши наявні
матеріали справи, проаналізувавши
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви банку
про витребування з чужого незаконного
володіння, суди встановили, що
сторонами при укладенні договору
досягнуто згоди щодо усіх істотних
умов, необхідних при укладенні
договору купівлі-продажу, дотримання
положень Закону про банкрутство та
Закону України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)" при проведені аукціону з
продажу нерухомого майна банкрута.
Разом з тим, суди зазначили, що
договірний характер спірних
правовідносин виключає можливість
застосування до них положень ст. 1212
Цивільного кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується із
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Згідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України,
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону про банкрутство,
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим законом, ГПК України,
іншими законодавчими актами України.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України
особа має право на захист свого
особистого немайнового або майнового
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 25 грудня 2012 року відбувся
аукціон з продажу нерухомого майна
банкрута.

Нежитлові вбудовані приміщення 3-ого
поверху № 61-68 та 4-ого поверху № 1-15, І в
літ. "В-4" загальною площею 738,8 кв.м,
розташовані за адресою АДРЕСА_1 (літер
"В-4") були реалізовані - про що складено
протоколи № 1 та № 2 аукціонних торгів
на "Універсальній біржі "Гермес" від
25.12.2012 р.

Судами встановлено, що переможцем
аукціону з продажу майна банкрута став
ОСОБА_1

Нежитлові вбудовані приміщення 3-ого
поверху № 61-68 та 4-ого поверху № 1-15, І в
літ. "В- 4" загальною площею 738,8 кв.м,
розташовані за адресою АДРЕСА_1 (літер
"В-4"), було придбано за 307 700,00 грн.

В подальшому, між ліквідатором
банкрута - Погорілою О.І. та переможцем
аукціону - ОСОБА_1 28 січня 2013 року було
укладено договір купівлі-продажу
нежитлових приміщень, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_2,
зареєстрований в реєстрі за № 232.

Частиною 10 статті 30 Закону про
банкрутство регламентовано, що продаж
майна банкрута оформляється
договорами купівлі-продажу, які
укладаються між ліквідатором і
покупцем відповідно до законів

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Частина 1 статті 656 ЦК
України визначає, що предметом
договору купівлі-продажу може бути
товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому.

Згідно зі ст. 658 ЦК України, право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Разом з тим, ч. 3 ст. 180 Господарського
кодексу України передбачено, що при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

За змістом ст. 181 ГК України у разі, якщо
сторони не досягли згоди з усіх
істотних умов договору, такий договір
вважається неукладеним (таким, що не
відбувся). Якщо одна із сторін
здійснила фактичні дії щодо його
виконання, правові наслідки таких дій
визначаються нормами ЦК України.

Як встановлено місцевим та апеляційним
господарськими судами, пунктом 1
договору купівлі-продажу від 28.01.2013,
укладеного між ліквідатором банкрута
ТОВ ВФ ІІ "Протекс" - арбітражним
керуючим Погорілою О.І. (продавцем) та
ОСОБА_1 (покупцем), передбачено, що на
підставі протоколів №№ 1, 2 аукціонних
торгів на ТОВ "Універсальна біржа
"Гермес" від 25.12.2012 ліквідатором
боржника, ТОВ виробничої фірми з
іноземними інвестиціями "Протекс"
арбітражним керуючим Погорілою О.І.
передано, а ОСОБА_1 прийнято у власність
нежитлові приміщення 3-го поверху № 61-68,
4-го поверху № №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 8а, 9, 9а, 9б,
9в, 9г, 10, 11, 12, 12а, 13, 13а, 14, 15, І, загальною
площею 738,8 кв.м в літ. "В-4", що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, судами попередніх інстанцій
надано оцінку листу Комунального
підприємства "Харківське міське бюро
технічної інвентаризації", з якого
вбачається, що майно боржника ТОВ ВФ ІІ
"Протекс" змінилось за своїми
кількісними та якісними
характеристиками, внаслідок чого
ліквідатором продане фактично наявне
майно банкрута.

Пунктом 3 визначено, що продаж
здійснено за 307 700,00 грн., з яких 153 850,00
грн. покупець зобов'язався сплатити
продавцю на протязі 30 днів з моменту
підписання цього договору, а 153 850,00 грн.
зобов'язується сплатити на протязі
шестидесяти днів з моменту укладення
цього договору.

Разом з тим, суди встановили, що сторони
досягли згоди і щодо ціни договору, а
матеріали справи містять докази
виконання покупцем своїх зобов'язань
за договором купівлі-продажу від 28.01.2013,
а саме: оплати нерухомого майна.

Аналізуючи вищенаведені положення
договору купівлі-продажу, судами
правомірно встановлено, що сторони
узгодили усі істотні умови даного
договору, договір виконано сторонами,
тобто, договір фактично відбувся, а
відтак, відсутні підстави вважати його
неукладеним. Визначення договору як
неукладеного може мати місце на стадії
укладення договору в разі, якщо сторони
не досягли згоди з усіх істотних умов, а
не за наслідками виконання договору
сторонами.

Вказана правова позиція наведена також
в постанові Верховного Суду України
від 25.06.2011 у справі № 6-58гс11.

Відповідно п. 3 ст. 30 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
у разі надходження двох і більше
пропозицій щодо придбання майна
банкрута ліквідатор проводить конкурс
(аукціон). Порядок проведення конкурсу
(аукціону) визначається згідно із
Законом України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)".

Зазначеними вимогами Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
чітко визначено, що положення Закону
України "Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)" застосовуються лише в
частині, яка регулює порядок
проведення конкурсу (аукціону), а саме
ст. 17 "Порядок проведення аукціону", що
визначає, порядок укладання угод на
проведення аукціону, етапи проведення
аукціону, строки проведення аукціону,
визначає осіб, що безпосередньо
проводять аукціон, порядок ведення
протоколу, та інше.

З огляду на викладене, посилання банку
на норми Закону України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)" в
частині, що регулює сам порядок
реалізації та укладання договору
купівлі - продажу майна, правомірно
визнано судами безпідставними,
оскільки цей закон встановлює правовий
механізм приватизації єдиних майнових
комплексів невеликих державних
підприємств шляхом їх відчуження на
користь одного покупця одним актом
купівлі-продажу. Зокрема, положеннями
п. 10 ст. 30 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
встановлено, що продаж майна банкрута
оформляється договорами
купівлі-продажу, які укладаються між
ліквідатором і покупцем відповідно до
законів України, зокрема Цивільного
кодексу України.

Отже, колегія суддів касаційної
інстанції вважає правомірним висновок
судів попередніх інстанцій, що
недосягнення згоди сторонами
оскаржуваної угоди щодо умов
передбачених Законом України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)" не
може свідчити про те, що такий договір є
неукладеним та про наявність
зобов'язання у зв'язку з набуттям майна
без достатньої правової підстави.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
господарського суду України
погоджується з позицією місцевого та
апеляційного судів, що договірний
характер спірних правовідносин
виключає можливість застосування до
них положень ст. 1212 Цивільного кодексу
України.

Крім того, право на звернення до суду з
вимогою про витребування майна від
набувача має власник цього майна.
Кредитор ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", не
навів суду правового обґрунтування
відносно того з яких підстав заявник є
потерпілою особою, оскільки він не є
власником майна про повернення якого
він звертається до суду.

Враховуючи зазначене, а також норми
чинного законодавства, колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, щодо безпідставності заяви
ПАТ "Райффайзен банк Аваль" про
витребування з чужого незаконного
володіння.

У зв'язку з цим, постанова Харківського
апеляційного господарського суду від
04.09.2014 року та ухвала Господарського
суду Харківської області від 08.07.2014
підлягають залишенню без змін, як такі,
що відповідають нормам чинного
законодавства.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
04.09.2014 та ухвалу Господарського суду
Харківської області від 08.07.2014 у справі
№ Б-50/129-09 залишити без змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич