м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 915/721/14 03.11.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Конвеєрмаш Миколаїв"
до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Провідна" в особі Філії Приватного
акціонерного товариства "Страхова
Компанія "Провідна" (Центр продажу і
обслуговування клієнтів 1535) у місті
про стягнення 3 496 663,29 грн.
суддів Трофименко Т.Ю. (головуюча)
Від позивача: Кушкова Н.М. по
довіреності № б/н від 15.07.2014р.
довіреності № б/н від 15.07.2014р.
Від відповідача: Богуш С.М. по
довіреності № 13/3080 від 26.12.2013р.
довіреності № 14/27 від 13.01.2014р.
Спеціаліст: Піманов В.В.
Обставини справи :
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Конвеєрмаш Миколаїв"
звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовом до
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Провідна" в особі
Філії Приватного акціонерного
товариства "Страхова Компанія
"Провідна" (Центр продажу і
обслуговування клієнтів 1535) у місті
Миколаєві про стягнення 3063167,10 грн.
страхового відшкодування, 207900,63 грн. -
пені, 177541,17 грн. - інфляційних
Позов мотивований невиконанням
Приватним акціонерним товариством
"Страхова компанія "Провідна" в особі
Філії Приватного акціонерного
товариства "Страхова Компанія
"Провідна" (Центр продажу і
обслуговування клієнтів 1535) у місті
Миколаєві своїх зобов'язань за
договором добровільного страхування
майна суб'єктів господарської
діяльності та відповідальності перед
третіми особами від 04.03.2013р. №
11/1142284/1535/13 в частині виплати страхового
Ухвалою від 26.05.2014р. порушено
провадження у справі та призначено
судовий розгляд справи на 10.06.2014.
Ухвалою господарського суду
Харківської області від 10.06.2014 р. справу
№ 915/721/14 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Конвеєрмаш Миколаїв" до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" в особі Філії
Приватного акціонерного товариства
"Страхова Компанія "Провідна" (Центр
продажу і обслуговування клієнтів 1535) у
місті Миколаєві про стягнення 3 496 663,29
грн., передано за підсудністю до
Господарського суду міста Києва.
23.06.2014 р. справу передано на розгляд
судді Трофименко Т.Ю.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.06.2014р., відповідно до ст. 86
Господарського процесуального кодексу
України, суддею Трофименко Т.Ю.,
прийнято справу № 915/721/14 до свого
провадження та призначено розгляд
справи на 11.08.2014р. за участю
представників сторін.
11.08.2014р., через загальний відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від представника відповідача
надійшов письмовий відзив на позов,
відповідно до якого Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" не визнає позов в
В судовому засіданні 11.08.2014р.,
відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено перерву до 20.08.2014р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.08.2014 р. призначено
колегіальний розгляд справи № 915/721/14.
Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
20.08.2014 р. доручено розгляд справи №
915/721/14 колегіально у складі: Трофименко
Т.Ю. (головуюча), Борисенко І.І., Ярмак
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.08.2014р., колегією суддів
Трофименко Т.Ю., Борисенко І.І., Ярмак
О.М. прийнято справу № 915/721/14 до свого
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 15.09.2014р.
В судовому засіданні 15.09.2014р.,
відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено перерву до 20.10.2014р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 20.10.2014р., відповідно до ст. 69, 77
Господарського процесуального кодексу
України, було продовжено строк
вирішення спору на п'ятнадцять днів та
оголошено в судовому засіданні перерву
В процесі провадження від представника
відповідача надійшов письмовий відзив
на позов, відповідно до якого Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Провідна" заперечує проти
позову в повному обсязі з огляду на
Звернення позивача із позовом до суду є
передчасним, оскільки строк прийняття
рішення щодо виплати (відмови у
виплаті) страхового відшкодування не
настав у зв'язку з тим, що не
встановлені всі обставини зникнення
застрахованого майна, не завершене
розслідування обставин як з боку
правоохоронних органів, так і ПрАТ «СК
«ПРОВІДНА», відповідно не
підтверджений у встановлений
договором спосіб факт крадіжки зі
зламом, без чого страховий випадок не
може вважатися таким, що настав.

Посилання позивача на п. 13.5. Договору
страхування щодо сплати 30% страхового
відшкодування після порушення
кримінальної справи та 70% через три
місяці після порушення кримінальної
справи є помилковим.

Факт порушення кримінальної справи не
є підставою для виплати 30% страхового
відшкодування.

Повинні мати місце одночасно дві умови:

1. Підтвердження у кримінальній
справі факту настання страхового
випадку.

2. Має настати строк, визначений у
п. 13.3.1 Договору страхування.

Наявні матеріали кримінальної справи
не дають підстав вважати доведеним
факт настання страхового випадку.

Станом на момент подання позову та на
момент розгляду справи відсутній факт
настання страхового випадку.

Враховуючи, що багато питань та
обставин так і залишаються
незрозумілими, сумнівними, такими, що
протирічать один одному і продовжують
залишатися нез'ясованими, тому строк
виплати страхового відшкодування,
зокрема і 30% не можна вважати таким, що
настав.

Враховуючи, що сплата 70% є похідною від
сплати 30%, не можна вважати таким, що
настав і строк виплати страхового
відшкодування по 70%.

А тому, на момент подання позову та на
момент розгляду справи у суді між
сторонами відсутній спір про право як
такий, оскільки, не можна вважати, що
матеріали кримінальної справи
доводять факт настання страхового
випадку та не можна вважати таким, що
настав строк для прийняття рішення
щодо виплати страхового відшкодування,
а, отже, відсутні підстави для
тверджень позивача про порушення з
боку ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» умов договору
страхування щодо невиплати страхового
відшкодування.

Крім того відповідач зазначає, що
зникле майно, зокрема, установка
ТГСВ-2М, не може вважатися
застрахованим, оскільки відповідно до
наявних документів зникло з території
під відкритим небом, на яку не
поширюється дія Договору страхування
та яка в порушення технологічних норм
зберігалася під відритим небом, що в
обох випадках є підставою для відмови у
виплаті страхового відшкодування.

Страхувальником надано до ПрА Т «СК
«ПРОВІДНА» неправдиві відомості про
предмет договору страхування та про
факт настання страхового випадку, не
виконані зобов'язання, визначені
Договором страхування.

Страхувальником порушено (не виконано)
вимоги п. 9.2.11. Договору страхування, що
відповідно до п. 14.1.7 Договору
страхування є підставою для відмови у
виплаті страхового відшкодування.

ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» вважає, що станом
на момент написання цього відзиву
звертають на себе увагу і інші
обставини, які викликають великі
сумніви щодо заявлених обставин події
та які ще необхідно встановлювати, у
тому числі і в рамках кримінального
провадження та/чи які дають підстави
для відмови у виплаті страхового
відшкодування.

Звертаючись до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» із
заявою про виплату страхового
відшкодування Страхувальник не просив
провести виплату по цьому обладнанню
взагалі.

Їх зникнення саме разом з установкою та
саме внаслідок крадіжки зі зламом
взагалі ніякими доказами не доведено.

З урахуванням викладеного у
вищенаведених пунктах питання щодо
відшкодування за молоток та ножиці
взагалі не може бути предметом
зазначеного позову.

Не підлягає відшкодуванню в силу
вищевикладеного, по-перше, через те, що
строк виплати страхового
відшкодування не настав, по-друге,
через те, що у виплаті страхового
відшкодування має бути взагалі
відмовлено, по-третє, через те, що сам
розмір страхового відшкодування
визначено неправильно.

В даному судовому засіданні
представниками позивача підтримано
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі.

Представники відповідача заперечували
проти позову в повному обсязі з підстав
викладених у відзиві.

У судовому засіданні 03.11.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що
04.03.2013 між Товаристом з обмеженою
відповідальністю «Конвеєрмаш
Миколаїв» (далі - страхувальник) та
Приватним акціонерним товариством «СК
«Провідна» (далі - страховик) було
укладено договір № 11/1142284/1535/13
добровільного страхування майна
суб'єктів господарської діяльності та
відповідальності перед третіми
особами (надалі - Договір страхування,
Договір), предметом якого є страхування
страховиком майна, що знаходиться у
власності страхувальника на підставі
договору № 3 купівлі-продажу
обладнання від 22.01.2013 року. Перелік
застрахованого майна визначено в
додатку до договору, який є його
невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 5.2. Договору страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
виплату страхового відшкодування у
порядку і на умовах визначених
Договором, а страхувальник
зобов'язується сплатити страхований
платіж у визначений цим Договором
строк та виконувати інші умови цього
Договору.

Відповідно до п. 5.3.1. Договору предметом
договору сторонами визначено майнові
інтереси, що не суперечать закону і
пов'язані з володінням, користуванням,
розпорядженням майном на правах
власності та (або) використовується на
інших законних підставах, щодо якого
пунктах 2.2. - 2.5. Договору зазначені
страхова сума, страхових тариф та
страховий платіж.

Відповідно до п. 2.5.1.5. Договору
застраховане майно - технологічне
обладнання згідно доданого до
договору переліку на загальну суму 5 548
047,98 грн. (Специфікації № 1-5).

На виконання п. п. 2.6., 3.1. Договору
страхувальником 05 березня 2013 року
сплачено страховий платіж у сумі 27 296,40
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 318 від 05.03.2013 р.

Згідно п. 3.4., п. 8.1. Договору строк його
дії встановлено з 00 год.00 хв. 06.03.2013 року
по 24 год. 00 хв. 05.03.2014 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилається на крадіжку
частини застрахованого майна з місця
його зберігання в червні-липні 2013 р., на
підтвердження чого надав витяг с ЄРДР
згідно якого 20.07.2013 року Ленінським РВ
ММУ УМВС України в Миколаївській
області за заявою директора ТОВ
«Конвеєрмаш Миколаїв» відкрито
кримінальне провадження № 0004277 за
ознаками ч. 5 ст. 185 КК України (крадіжка,
вчинена в особливо великих розмірах
або організованою групою) за фактом
викрадення невідомою особою, шляхом
проникнення та територію ТОВ
«Конвеєрмаш Миколаїв» за адресою: м.
Миколаїв, вул. Енгельса, 49, майна, чим
спричинено матеріальну шкоду в
особливо великих розмірах.

Проведеною позивачем інвентаризацією
встановлено, що внаслідок крадіжки
викрадене застраховане майно,
зазначене в додатку №1 до Договору
страхування (Спеціфікації 1-5), а саме:
установка для гарячого гнуття труб
ТГСВ-2М (Спеціфікація № 5 п. 2) вартістю 3
060 060,54 грн. (далі по тексту - установка),
молоток рубильний ИП-4126 (Специфікація
№ 5 п. 45) вартістю 564,20 грн.. та ножиці
універсальні НВ-1429-92 (Специфікація № 2
п. 6) вартістю 2 542,36 грн., загальною
вартістю 3 063 167,10 грн..

Вважаючи крадіжку застрахованого
майна страховим випадком згідно з п.
1.1.1.4. Договору, позивач неодноразово
звертався до страховика із заявами про
виплату страхового відшкодування,
однак відповідач від розгляду заяв
ухилився.

Відповідно до ч.1 стаття 16 Закону
України «Про страхування» договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується зі ст.354 ГК
України та ст.979 ЦК України, якими
визначено, що за договором страхування
страховик зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити страхувальникові
або іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
страхування» страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі

Згідно п. 6.1. Договору страховим
випадком при страхуванні майна є
пошкодження, знищення та (або) втрата
застрахованого майна внаслідок
настання подій (страхових ризиків),
обрання яких належним чином позначене
у пункті 1.1.1. Договору, що фактично
сталися в період дії Договору та не
класифікуються як виключення зі
страхових випадків і обмеження
страхування, внаслідок чого виникає
зобов'язання страховика здійснити
виплату страхового відшкодування
страхувальникові та (або)
вигодонабувачеві.

У відповідності до п.п. 1.1.1.4. Договору
страховим випадком за цим договором є
протиправні дії третіх осіб (крадіжка з
проникненням, грабіж, розбій, умисне
знищення або пошкодження
застрахованого майна, включаючи
підпал, хуліганство).

Відповідно до п. 6.2.5.1. Договору
страхування під Крадіжка з
проникненням мається на увазі - таємне
викрадення застрахованого майна,
поєднане з проникненням у приміщення
(на територію Страхувальника), де
знаходиться застраховане майно.

Не вважається страховим випадком
зникнення майна з місця дії Договору
при відсутності доказів крадіжки з
проникненням у приміщення (на
територію Страхувальника). За
Договором доказами крадіжки з
проникненням є наявність хоча б однієї
із наведених нижче обставин:

а) сліди зламу приміщення (території),
де знаходиться застраховане майно;

б) сліди зламу предметів, що
використовуються як сховища
застрахованого майна;

в) сліди від застосування підроблених
ключів при проникненні у приміщення (на
територію Страхувальника), де
знаходиться застраховане майно;

г) сліди зламу приміщення, де
знаходяться ключі, або предметів, що
використовуються як сховища ключів,
якими третя особа скористалася для
проникнення в приміщення (на територію
Страхувальника), де знаходиться
застраховане майно.

При цьому, обставини, зазначені в цьому
пункті Договору, вважаються доказами
крадіжки з проникненням, якщо органи
дізнання або інші слідчі органи
визнають наявність крадіжки з
проникненням та такі обставини
належним чином зафіксовані як докази в
кримінальній справі.

Відповідно до п. 6.2.5.6. Договору
протиправні дії третіх осіб вважаються
такими, що сталися, якщо за фактом такої
події слідчими або органами дізнання
була винесена постанова про порушення
кримінальної справи за ознаками
злочину відповідно до норм
Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 214 КПК «Початок
досудового розслідування» досудове
розслідування розпочинається з
моменту внесення відомостей до Єдиного
реєстру досудових розслідувань. До
Єдиного реєстру досудових
розслідувань вносяться відомості, в
тому числі, про: дату надходження заяви,
повідомлення про кримінальне
правопорушення або виявлення з іншого
джерела обставин, що можуть свідчити
про вчинення кримінального
правопорушення; прізвище, ім'я, по
батькові (найменування) потерпілого
або заявника; короткий виклад обставин,
що можуть свідчити про вчинення
кримінального правопорушення,
наведених потерпілим, заявником чи
виявлених з іншого джерела; попередня
правова кваліфікація кримінального
правопорушення з зазначенням статті
(частини статті) закону України про
кримінальну відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що факт
настання страхового випадку
підтверджується витягом с ЄРДР згідно
якого 20.07.2013 року Ленінським РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області
відкрито кримінальне провадження №
0004277 за ознаками злочину,
передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України
(крадіжка, вчинена в особливо великих
розмірах або організованою групою) за
фактом викрадення невідомою особою,
шляхом проникнення та територію ТОВ
«Конвеєрмаш Миколаїв» за адресою: м.
Миколаїв, вул. Енгельса, 49, майна, чим
спричинено матеріальну шкоду в
особливо великих розмірах. яка є
належним та допустимим доказом у
розумінні ст.ст. 32,34 ГПК України.

Заперечуючи проти позову відповідач
посилається на те, що матеріали
зазначеної кримінальної справи не
дають підстав вважати доведеним факт
настання страхового випадку.

Проте суд з таким доводом не
погоджується з огляду на наступне.

Ні Договором, ні чинним законодавством
не встановлено, що настання страхового
випадку, зокрема, втрата майна
внаслідок крадіжки, має в обов'язковому
порядку підтверджуватися вироком суду
по кримінальній справі, а не постановою
про порушення кримінальної справи.

Аналогічної правової позиції щодо
того, що постанова про порушення
кримінальної справи за фактом злочину
є доказом настання страхового випадку
дотримується Вищий господарський суд
України в постанові від 18 лютого 2014
року по справі № 5016/2789/2012(17/105),
постанові від 02 вересня 2010 року у
справі № 33/188.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що надані відповідачем докази, зібрані
ним вході внутрішнього розсідування
факту викладення установки, не
спростовують юридичні наслідки факту
порушення кримінальної справи, а тому
до уваги судом не приймаються.

Відповідно до п. 14.1.2. підставою для
відмови у здійнені виплати страхового
відшкодування є, в тому числі, вчинення
страховиком, його працівником (якщо
страховик і фізичною особою) умисного
злочину, що призвів до настання
страхового випадку. Якщо названі особи
є юридичними особами зазначена
підстава відноситься до їх
працівників.

Як на підставу застування приписів п.
14.1.2. відповідач посилається на ухвалу
Ленінського райсуду м. Миколаєва від
23.09.2014р., якою було скасовано постанову
слідчого Ленінського РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області від
13.08.2014 р. про закриття кримінального
провадження за заявою ПрАТ «СК
«Провідна» про спробу заволодіння
посадовими особами ТОВ «Конвеєрмаш
Миколаїв» шахрайським шляхом майном
ПрАТ «СК «Провідна» в особливо
великому розмірі, порушеною за ст. 190 КК
України

Проте, з матеріалів справи не
вбачається та відповідачем не доведено
винесення та набрання законної сили
вироком по кримінальній справі, яким би
достовірно встановлювалася навмисні
дії та вина посадових осіб позивача у
присвоєнні чи крадіжці застрахованого
майна.

З цих же підстав судом відхиляються
посилання відповідача на настання
наслідків п. 13.4. Договору, яким
передбачено, що якщо відносно
страхувальника порушена кримінальна
справа, що стосується події, рішення
про здійснення виплати або відмову у
здійсненні виплати приймається після
закінчення провадження у кримінальній
справі.

Оскільки особа, яка вчинила крадіжку,
не встановлена, вирок по кримінальній
справі за фактом крадіжки
застрахованого майна відсутній та
фактично не може бути винесений.

За такими обставинами суд вважає, що що
підстави для застосування приписів п.
п. 13.4., 14.1.2. Договору відсутні.

Відповідно до п. п. 10.1., 10.1.4. Договору, у
разі настання передбаченої Договором
події, що призвела до настання збитків
і може бути визнана страховим випадком
Страхувальник зобов'язаний негайно,
але у будь-якому випадку не пізніше 2-х
робочих днів з моменту, коли йому стало
відомо про настання страхового
випадку, повідомити по телефону про цю
подію страховика, отримати та
виконувати його рекомендації.

Як зазначено позивачем і встановлено
матеріалами справи, про крадіжку
установки ТОВ «Конвеєрмаш Миколаїв»
дізналося 16.07.2013 року.

Відповідно до 10.1.4. вказаного договору,
18.07.2013р. про подію було повідомлено ПрАТ
«СК «Провідна» за телефоном гарячої
лінії 0800-30-10-30, усне звернення № .

Також про дану подію позивач повідомив
правоохоронні органи, направивши заяву
до Ленінського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області з даного
приводу, що відповідає вимогам п. 10.1.2.5
Договору.

Отже, повідомлення про настання
страхового випадку страхувальником
було направлено страховику в строк,
встановлений у п.10.1.4. Договору.

При цьому, твердження відповідача про
те, що страхувальник нібито починаючи з
01.06.2013, зважаючи на розміри установки,
мав би дізнатись про її відсутність на
території ТОВ «Конвеєрмаш Миколаїв»,
об'єктивно нічим не підтверджено.

За вказаних обставин, судом
відхиляється заперечення відповідача
викладені у відзиві щодо несвоєчасного
повідомлення страховика про настання
страхового випадку та допущення з
боку позивача грубої недбалості, як на
підстави відмови у виплаті страхового
відшкодування.

Відповідно п.11.1. Договору при
страхуванні майна для прийняття
рішення про здійснення виплати або у її
відмомі страхувальник зобов'язаний
надати страховику заяву та документи,
передбачені цим розілом Договору, з
урахуванням виду страхового випадку.

25.09.2013 року, за вих. № 01/433, ТОВ
«Конвеєрмаш Миколаїв» звернувся до
відповідача із заявою про виплату
страхового відшкодування у сумі
вартості викраденого майна.

Разом із заявою, страховику були надані
документи:

копія договору (п. 11.1.2.);

документи, що дозволяють
ідентифікувати особу одержувача
страхового відшкодування (копія
статуту, копія витягу з ЄДР, копія
довідки з ЄДРПОУ, копія наказу про
призначення генерального директора,
копія протоколу про обрання
виконавчого органу, копія наказу про
призначення головного бухгалтера,
копія договору про відкриття
банківського рахунку (п. 11.1.3.)

копія заяви про подію в органи МВС
України, витяг з кримінального
провадження та довідка слідчого (п. п.
11.1.4.6., 11.4.8.

перелік викраденого майна (п. 11.1.6.).

Крім того, на виконання вимог ПрАТ «СК
«Провідна», викладених в подальших
запитах, позивачем були надані всі
витребувані документи.

Суд вважає, що позивач надав достатньо
документів для з'ясування причин і
обставин страхового випадку.

Згідно ст. 20 Закону України «Про
страхування» протягом двох робочих
днів, як тільки стане відомо про
настання страхового випадку, страховик
зобов'язаний вжити заходів щодо
оформлення всіх необхідних документів
для своєчасного здійснення страхової
виплати або страхового відшкодування
страхувальнику; при настанні
страхового випадку здійснити страхову
виплату або виплату страхового
відшкодування у передбачений
договором строк. Страховик несе
майнову відповідальність за
несвоєчасне здійснення страхової
виплати (страхового відшкодування)
шляхом сплати страхувальнику
неустойки (штрафу, пені), розмір якої
визначається умовами договору
страхування або законом

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
страхування» здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п. 9.1.2. Договору страховик
зобов'язаний протягом 2 робочих днів, як
тільки стане відомо про настання
страхового випадку, вжити заходи щодо
оформлення всіх необхідних документів
для своєчасного здійснення виплати
страхового відшкодування.

Згідно з п. 13.1. Договору страховик
здійснює виплату страхового
відшкодування згідно з умовами
договору на підставі письмової заяви
страхувальника, винагородонабувача
або іншої особи, яка має право на
отримання страхового відшкодування,
про виплату страхового відшкодування
та страхового акта, який складає
страховик або уповноважена ним особа у
формі, визначеній страховиком.

Відповідно п. п. 13.3.1., 13.3.2. Договору
страховик протягом 10 (десяти) робочих
днів з моменту одержання необхідних
документів:

приймає рішення про здійснення
страхового відшкодування та складає
страховий акт. Виплата страхового
відшкодування здійснюється впродовж 5
(п'яти) робочих днів з дня складання
страхового акта;

приймає обґрунтоване рішення про
відмову здійснити виплату та протягом 5
(п'яти) робочих днів з дня прийняття
такого рішення повідомляє про це
страхувальника в письмовій формі з
обґрунтуванням причин.Частина 1 статті
990 даного Кодексу передбачає, що
страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).

Згідно п. 13.5. Договору при порушенні
кримінальної справи за фактом настання
страхового випадку за ризиком
«Протиправні дії третіх осіб»
страхувальникові (вигодонабувачеві)
сплачується 30% страхового
відшкодування протягом 10 (десяти)
банківських днів після порушення
кримінальної справи, у якій
підтверджено факт настання страхового
випадку, але не раніше строку,
передбаченого у п. 13.3.1. договору.
Виплата решти 70% страхового
відшкодування здійснюється після
винесення обвинувального вироку або
постанови про закриття кримінальної
справи, але не пізніше ніж через 3 (три)
місяці після порушення кримінальної
справи.

25.09.2013 року позивач у встановленому
Договором порядку звернувся до
страховика із заявою про виплату
страхового відшкодування. Проте,
відповідач залишив цю заяву позивача
без відповіді та належного реагування,
в тому числі ухилився від складання
страхового акта.

У подальшому позивач неодноразово
звертався до страховика листами про
виплату страхового відшкодування та
надавав на його вимогу витребувані
документи для підтвердження факту
настання страхового випадку та виплати
страхового відшкодування.

В матеріалах справи відсутні, а також,
відповідачем не надано письмових
документів щодо відмови у виплаті
страхового відшкодування чи
відстрочки прийняття рішення щодо
виплати.

Матеріалами справи підтверджується, що
кримінальне провадження за фактом
викрадення майна ТОВ «Конвеєрмаш
Миколаїв» шляхом проникнення на
територію, що охороняється, відкрито
20.07.2013 року.

З урахуванням наведеного, 100% виплата
страхового відшкодування повинна бути
здійснена на протязі 10 робочих днів
після надання позивачем необхідних
документів, але не пізніше ніж через 3
(три) місяці після порушення
кримінальної справи, тобто до 20 жовтня
2013 року.

Встановлені судом обставини
спростовують заперечення відповідача
відносно того, що термін сплати
страхового відшкодування за Договором
не настав, оскільки обставини, якими
обґрунтовані ці посилання, суперечать
умовам Договору.

Статтею 9 Закону України «Про
страхування» визначено, що страховою
виплатою є грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку. При цьому,
розмір страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством.

Цією статтею також визначено, що
страхове відшкодування - страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Відповідно п.12.1. Договору при
страхуванні майна розмір страхового
відшкодування на пошкоджене, знищене
або втрачене застраховане майно
визначається у розмірі прямих
(реальних) збитків страхувальника, але
не більше від відповідної страхової
суми.

Згідно п. 12.8. Договору дійсна вартість
застрахованого майна визначається
акта (висновку) експертизи, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності, з якою
згоден страховик, або наступним чином:
п. 12.8.5. для ТМЦ - у розмірі ціни
придбання таких ТМЦ (для товарів,
придбаних Страхувальником). Під ціною
придбання мається на увазі вартість
ТМЦ, за якою страхувальником було їх
придбано у іншої особи, визначена на
підставі бухгалтерських документів.

Віддповідно до п.12.2. Договору при
страхуванні майна розмір страхового
відшкодування визначається
страховиком на підставі:

п.12.2.1. документів зазначених у розділі
11 цього Договору;

п.12.2.2. акта огляду страховиком
пошкодженого або знищеного внаслідок
настання страхового випадку
застрахованого майна;

п.12.2.3. - за рішенням страховика - акта
експертизи,складеного суб'єктом
оціночної діяльності, в тому числі, про
вартість матеріального (прямого)
збитку.

Згідно розділу Договору 11
страхувальник зобов'язаний надати
перелік втраченого майна із
зазначенням його вартості (п.п.11.6.)

Наведене свідчить, що за умовами
Договору проведення оцінки втраченого
майна для страхувальника не було
обов'язковим.

Частина 1 статті 33 ГПК України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Вартість застрахованого майна
визначена страхувальником на підставі
додатку №1 до Договору страхування
(Спеціфікації 1-5), в тому числі:
установка для гарячого гнуття труб
ТГСВ-2М (Спеціфікація № 5 п. 2) вартістю 3
060 060,54 грн..

Дана ціна визначена позивачем на
підставі бухгалтерських документів за
ціною її придбання у іншої особи.

Відповідач проти визначеної оцінки
заперечує, посилаються на те, що
позивачем не був складений акт оцінки
цього майна суб'єктом оціночної
діяльності.

Будь-якого експертного висновку про
проведення оцінки вартості
матеріального (прямого) збитку
відповідачем суду не надано.

На підставі п 4.3. Договору сторонами був
проведений передстраховочний огляд
застрахованого майна, що засвідчено
відповідним актом.

Заперечень щодо невідповідності ціни
установки даним бухгалтерського
обліку по результатам вказаного огляду
відповідачем не надавалося.

Суд також враховує, що між укладанням
Договору та настанням страхового
випадку пройшов незначний пробіжок
часу ( з березня по липень 2013 року).

За такими обставинами суд погоджується
із зазначеною позивачем сумою
страхового відшкодування, визначеною
на підставі бухгалтерських документів
за ціною придбання майна у іншої особи,
та з урахуванням наведеного відхиляє
заперечення відповідача в цій частині.

Відповідно до п.13.1. Договору страховик
здійснює виплату страхового
відшкодування на підставі письмової
заяви страхувальника.

Позивачем не надані суду докази щодо
звернення до страховика з письмової
заявою щодо відшкодування вартості
молотка рубильного ИП-4126 (Специфікація
№ 5 п. 45) вартістю 564,20 грн.. та ножиць
універсальних НВ-1429-92 (Специфікація № 2
п. 6) вартістю 2 542,36 грн..

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідні положення також
визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7
статті 193 ГК України одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається, крім випадку коли право
такої відмови встановлено договором
або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З огляду на вищевикладене позовні
вимоги позивача в частині стягнення
основної заборгованості підлягають
частковому задоволенню в сумі 3 060 060,54
грн.

Суд відхиляє заперечення відповідача в
частині не відповідності умов
зберігання установки, що на думку
відповідача являється підставою для
відмови у виплаті страхового
відшкодування, з урахуванням
наступного.

Відповідно п.8.10. Договору, технологічне
обладнання, призначене для
використання під відкритим небом, ТМВ і
господарський інвентар, які придатні
для зберігання під відкритим небом,
вважаються застрахованими, якщо вино
знаходяться у будівлі (приміщенні,
споруді) або на відкритій території,
огородженій бетонним, цегляним та
металевим парканом висотою не менше 1,50
м за зазначеною у п.1.2.Договору адресою.

Відповідно до п. 8.6. Договору місцем
його дії є адреса застрахованого майна,
зазначена у п. 2.1. Договору (м. Миколаїв,
вул. Енгельса, 49) з урахуванням умов,
зазначених у пунктах 8.7. - 8.10.

Як зазначено позивачем, та не
заперечується відповідачем, установка
зберігалася від відкритим небом на
території дії Договору.

В той же час відповідач вважає, що
відповідно до п. 8.9. Договору установка
повинна знаходитися у будівлі і тільки
тоді вона буде вважатися застрахованою

Проте такий висновок відповідача не
являється обґрунтованим і суперечить
фактичним обставинам справи.

За змістом п. 8.9. Договору технологічне
обладнання вважається застрахованими
якщо вони знаходяться в будівлі, крім
зазначених в п.8.10. Договору.

Позивачем доведено, що з моменту
укладання Договору до моменту настання
страхового випадку установка не була
введена в експлуатацію, не
використовувалась за призначенням і
знаходилася на зберіганні на території
дії Договору.

В порядку ст. 30 ГПК судом був викликаний
спеціаліст для отримання консультацій
щодо умов зберігання установки.

Згідно письмового висновку
спеціаліста зробленого на підставі
вивчення паспорту виробника на
установку інвентарний номер № 00177 (2007
р.) останній дійшов до висновку, що дане
обладнання відповідає вимогам ГОСТ
15150, який розповсюджується на всі
машини, пристрої та інші технічні
вироби і регулює, умови експлуатації та
зберігання виробів при впливі різних
кліматичних факторів зовнішнього
середовища. Згідно п. 10 ГОСТ 15150
зберігання обладнання можливе на
відкритих майданчиках в
мікрокліматичних районах з помірним та
холодним кліматом в атмосфері (ГОСТ 15150,
п.10, табл. 13), при температурі від -50°С до
+50.

Наданий відповідачем паспорт на іншу
установку від 11.12.1990 року являється
неналежним доказом, а тому дані,
визначені цим паспортом, в тому числі і
розміри установки, її вага тощо судом
до уваги не приймаються.

Суд вважає висновок спеціаліста
належним і допустимим доказом, який
спростовує суб'єктивні припущення
відповідача щодо умов зберігання
установки.

Крім того, суд ураховує, що до укладання
Договору сторонами був проведений
передстраховочний по результатам
якого у відповідача були відсутні
зауваження щодо зберігання установки.

Згідно п. 9.3.1. Договору Страховик має
право перевіряти достовірність
наданої Страхувальником інформації,
документацію, що стосуються предмета
Договору, виконання Страхувальником
умов Договору, а також вимагати надання
додаткових документів, що мають
значення для оцінення ступеня
страхового ризику, при укладенні
Договору і у будь-який момент строку
його дії.

Відповідно п. 9.3.2. Договору Страховик
має право перевіряти стан
застрахованого майна, здійснювати
огляд під час укладення та дії Договору
і виконання Страхувальником (або
Вигодонабувачем) умов Договору,
з'ясовувати умови утримання та
експлуатації застрахованого майна та
повідомляти Страхувальника про
виявленні несприятливі обставини і
давати рекомендації з метою
запобігання страхових випадків.

Згідно правової позиції Вищого
господарського суду України при
розгляді аналогічної справи
страхувальник не позбавлений
можливості при укладенні договору
страхування та погодження його
істотних умов з'ясовувати особливості
предмету договору та умов його
зберігання. Невикористання
страховиком свого права здійснювати
огляд предмету договору, вимагати
надання додаткових документів щодо
предмету Договору страхування та
страхових ризиків, не виключає
обов'язку здійснити страхове
відшкодування (постанова ВГСУ від
25.03.2010р. у справі № 41/673).

Інших заперечень відносно
відповідності Договору умов
знаходження установки відповідачем не
надано.

За такими обставинами посилання
відповідача на невідповідність умов
зберігання установки не відповідають
дійсним обставинам справи, що
спростовує його ствердження про
порушення позивачем умов п.9.2.5.
Договору, внаслідок чого відсутні
підстави для відмови у виплаті
страхового відшкодування, передбачені
п. 14.1.7. Договору.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, під час дії Договору установка
для знаходилась на тому ж місці і
зберігалась на тих же умовах, що і при
укладанні Договору.

Наведене спростовує твердження
відповідача про порушення ТОВ
«Конвеєрмаш Миколаїв» умов Договору в
частині надання неправдивих
відомостей про предмет Договору
(відносно знаходження її на зберіганні)
та факт настання страхових ризиків (до
якого відповіч відносить відомості
щодо криміногенної обстановки, які
являються суто оціночними
міркуваннями особи, яка їх висловила)
як безпідставні.

Підстави відмови у страхових виплатах
або страховому відшкодуванні
визначені статтею 26 Закону України "Про
страхування", згідно із якою підставою
для відмови страховика у здійсненні
страхового відшкодування є: 1)навмисні
дії страхувальника або особи, на
користь якої укладено договір
страхування, спрямовані на настання
страхового випадку. Зазначена норма не
поширюється на дії, пов'язані з
виконанням ними громадянського чи
службового обов'язку, в стані
необхідної оборони (без перевищення ЇЇ
меж) або захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації.
Кваліфікація дій страхувальника або
особи, на користь якої укладено договір
страхування, встановлюється
відповідно до чинного законодавства
України; 2)вчинення страхувальником -
фізичною особою або іншою особою, на
користь якої укладено договір
страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку;
3)подання страхувальником свідомо
неправдивих відомостей про предмет
договору страхування або про факт
настання страхового випадку;
4)отримання страхувальником повного
відшкодування збитків за майновим
страхуванням від особи, винної у їх
заподіянні; 5)несвоєчасне повідомлення
страхувальником про настання
страхового випадку без поважних на це
причин або створення страховикові
перешкод у визначенні обставин,
характеру та розміру збитків; 6)інші
випадки, передбачені законом. Умовами
договору страхування можуть бути
передбачені інші підстави для відмови
у здійсненні страхових виплат, якщо це
не суперечить закону.

Крім вже зазначених, свою відмову у
виплаті страхового відшкодування
відповідач мотивував порушенням
позивачем умов п. 14.1.4. - як-то створення
ним перешкод у визначенні обставин,
характеру та розміру збитків. При цьому
як на докази таких перешкод відповідач
посилається несвоєчасне звернення до
правоохоронних органів, те, що
представнику відповідача не могли
зазначати точне місце зберігання
установки, повідомлення неправдивих
відомостей щодо габаритів установки,
які на думку відповідача, повинні бути
більшими, ніж зазначив відповідач, а
також інші обставини, які є доказами у
кримінальній справі.

Щодо даних габаритів установки, то
заперечення відповіла базуються на
даних технічного паспорту від 11.12.1990
року, який суд визнав неналежним
доказом, отже і заперечення, в основу
яких покладені технічні дані цього
паспорту, судом відхиляються.

Суд вважає, що наведене відповідачем
обставини на надають підстав вважати,
що позивачем були створені перешкоди у
визначенні обставин та розміру збитку,
оскільки усі необхідні дії по збиранню
доказів або проводилися в строк,
визначений умовами Договору, або у
строк, визначений самим відповідачем,
при цьому відповідач не надав суду
доказів, які би свідчили про ухилення
позивача від виконання його вимог або
про заборону йому проводи певні дії.

Таким чином, заперечення відповідача
не найшли свого підтвердження у ході
розгляду справи.

Також, позивач просить стягнути з
відповідача пеню в розмірі 207 900,03 грн.

Згідно з ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 9.1.3. Договору,
страховик несе майнову
відповідальність за несвоєчасне
здійснення виплати страхового
відшкодування шляхом сплати
одержувачеві страхового відшкодування
пені у розмірі 0,1% простроченого
платежу за кожний день прострочення,
але не більше подвійної облікової
ставки НБУ, яка діяла в період, за який
нарахована пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовані Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", положеннями якого
встановлено, що за прострочку платежу,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Судом встановлений факт порушення
(прострочення) відповідачем свого
грошового зобов'язання.

Проте, при перевірці правильності
обчислення позивачем пені, судом
встановлено, що розрахунок не
відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки позивачем
застосовано помилку в її розрахунку.

Тож, вимоги про стягнення з відповідача
пені підлягають частковому
задоволенню в розмірі 201 377,13 грн. за
період з 21.10.2013 р. до 20.04.2014р.:

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення3060060.5421.10.2013 - 14.04.20141766.5000
%0.036 %*191819.683060060.5415.04.2014 - 20.04.201469.5000 %0.052
%*9557.45

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач на підставі статті 625
Цивільного кодексу України просить
стягнути з відповідача 3% річних в сумі
48 054,99 грн. грн. та 177 541,17 грн. -
інфляційних втрат.

При перевірці правильності обчислення
позивачем 3 % річних та інфляційних
нарахувань, судом встановлено, що
розрахунок відповідає вимогам чинного
законодавства.

Тож, суд дійшов висновку, що вимоги
позивача про стягнення з відповідача
інфляційних нарахувань в розмірі 177
541,17 грн. та 3% річних в розмірі 48 054,99
грн. є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Підсумовуючи все вищевикладене, судом
задовольняються позовні вимоги
частково, в сумі 3 487 033,83 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із
сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень. Відповідно
до ст. 34 ГПК України господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів, які б
спростовували доводи позивача та
підтверджували обґрунтованість
заперечення проти задоволення позову
чи посвідчували зміни умов договору .

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати при частковому задоволенні
позову покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Провідна" (03049, м. Київ, просп..
Повітрофлотський, 25, )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Конвеєрмаш Миколаїв"
(54028, м. Миколаїв, вул. Енгельса, 49/4, ) 3 060 060 (три мільйони
шістдесят тисяч шістдесят) грн. 54 коп.
основного боргу, пеню в розмірі 201 377
(двісті одна тисяча триста сімдесят
сім) грн. 13 коп., 3% річних в розмірі 48 054
(сорок вісім тисяч пятдесят чотири) грн.
99 коп., інфляційних нарахувань в
розмірі 177 541 (сто сімдесят сім тисяч
п'ятсот сорок одну) грн. 17 грн. та 69 723
(шістдесят дев'ять тисяч сімсот
двадцять три) грн. 47 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.11.2014р.

Колегія суддів
Трофименко Т.Ю. (головуюча)

Борисенко
І.І.

Ярмак О.М.