ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
Справа № 915/1955/13

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Олейняш Е.М. при
секретарі судового засідання Коваль
Т.С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
справу

за позовом Прокурора Березанського
району Миколаївської області, вул.
Леніна, 41, смт. Березанка, Миколаївська
область, 57400

в інтересах держави в особі
Миколаївської обласної державної
адміністрації, вул. Адміральська, 22, м.
Миколаїв, 54009

до відповідача Коблівської сільської
ради Березанського району
Миколаївської області, вул. Одеська, 4,
с. Коблево, Березанський район,
Миколаївська область, 57453

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДІЧЕТО", вул. Миру, 12,
смт. Березанка, Березанський район,
Миколаївська область, 57400

до відповідача Приватного
підприємства "ААС", вул. Мічуріна, 4, кв. 2,
с. Першотравневе, Комінтернівський
район, Одеська область, 67541

юридична адреса: Алея Фестивальна, 4А, с.
Коблеве, Березанський район,
Миколаївська область, 57453

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: Державне підприємство
"Очаківське лісомисливське
господартво", вул. Лісна, 6, с. Василівка,
Очаківський район, Миколаївська
область, 57555

про визнання недійсним договору,
визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Коблівської сільської ради,
зобов'язання звільнити земельну
ділянку та привести її у придатний для
використання стан

за участю представників сторін:

від позивача Миколаївської обласної
державної адміністрації Шумська Інна
Ярославівна, довіреність № 1078/10-05-58/6-14
від 19.05.2014 року;

від відповідача Коблівської сільської
ради Березанського району
Миколаївської області: представник не
з'явився;

від відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДІЧЕТО": представник
не з'явився;

від відповідача Приватного
підприємства "ААС": представник не
з'явився;

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: Державного
підприємства "Очаківське
лісомисливське господартво":
представник не з'явився;

в судовому засіданні присутній старший
прокурор відділу Прокуратури
Миколаївської області Бескровна Інна
Ігорівна, посвідчення № 027665, видане
29.07.2014 року, дійсне до 29.07.2019 року

До господарського суду
Миколаївської області звернувся
Прокурор Березанського району
Миколаївської області в інтересах
держави в особі Миколаївської обласної
державної адміністрації до
відповідача Коблівської сільської
ради Березанського району
Миколаївської області, до відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДІЧЕТО", до
відповідача Приватного підприємства
"ААС" про:

- визнання недійсним договору без дати
та без номеру про спільне користування
земельною ділянкою, укладеного між ПП
"ААС" та ТзОВ "Дічето";

- визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Коблівської сільської ради № 81 від
10.11.11 року "Про визнання права власності
на об'єкти нерухомого майна" в частині
визнання за ТзОВ "ДІЧЕТО" права
власності на об'єкти нерухомого майна:
пункт прокату пляжного інвентарю,
рятувальну вишку, три тіньові навіси,
дві кабінки для перевдягання, які
розташовані за адресою зона відпочинку
"Коблево", с. Коблеве біля б/в "Дельфін";

- зобов'язання ТзОВ "ДІЧЕТО" звільнити
земельну ділянку площею 0, 1998 га
вартістю 496 902, 60 грн., розташовану по
проспекту Курортному, 37 А в с. Коблеве,
Березанського району Миколаївської
області та привести її у придатний для
використання стан.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 25.10.2013 року
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі. Розгляд
справи призначено на 19.11.2013 року.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 30.10.2013 року
відмовлено в задоволенні клопотання
Прокуратури Березанського району
Миколаївської області про вжиття
заходів забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 19.11.13 року
зупинено провадження у справі № 915/1955/13
до набрання законної сили судовим
рішенням по справі № 915/1470/13 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арена 23" до
Коблівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача:
Миколаївської обласної державної
адміністрації, Головного управління
Держземагенства у Миколаївській
області, Відділу земельних ресурсів у
Березанському районі Миколаївської
області Головного управління
земельних ресурсів у Миколаївській
області про скасування пункту 1 рішення
двадцять сьомої сесії шостого
скликання Коблівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області № 23 від 24.05.2013 року.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 23.09.2014 року
поновлено провадження у справі та
призначено судове засідання на 14.10.2014
року.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 14.10.2014 року
відкладено розгляд справи на 28.10.2014
року.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 28.10.2014 року
припинено провадження у справі за
позовом Прокурора Березанського
району Миколаївської області в
інтересах держави в особі
Миколаївської обласної державної
адміністрації до відповідача
Коблівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області, до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДІЧЕТО", до
відповідача Приватного підприємства
"ААС", за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача: Державного
підприємства "Очаківське
лісомисливське господартво" в частині
визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Коблівської сільської ради № 81 від
10.11.11 року "Про визнання права власності
на об'єкти нерухомого майна" в частині
визнання за ТзОВ "ДІЧЕТО" права
власності на об'єкти нерухомого майна:
пункт прокату пляжного інвентарю,
рятувальну вишку, три тіньові навіси,
дві кабінки для перевдягання, які
розташовані за адресою зона відпочинку
"Коблево", с. Коблеве біля б/в "Дельфін"
на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідач Коблівська сільська рада
Березанського району Миколаївської
області, відповідач Приватне
підприємство "ААС", відповідач
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДІЧЕТО" та третя
особа Державне підприємство
"Очаківське лісомисливське
господарство" явку повноважних
представників в судове засідання 28.10.14
року не забезпечили, про причини неявки
суду не повідомили.

При цьому, судом враховано, що ухвали
суду надсилались на правильні юридичні
адреси вищевказаних учасників процесу,
які зазначені в позовній заяві та у
відповідних Витягах з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (арк. справи
45-52).

При цьому, судом враховано наступне.

Явка повноважних представників
відповідача Коблівської сільської
ради Березанського району
Миколаївської області, відповідача
Приватного підприємства "ААС",
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДІЧЕТО", третьої
особи Державного підприємства
"Очаківське лісомисливське
господарство" не визнавалась судом
обов'язковою.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 04.11.1950 року кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року з
останніми змінами від 10.07.14 року № 18
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто
з посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Ухвала господарського суду
Миколаївської області про порушення
провадження у справі від 25.10.13 року
отримана відповідачем Коблівською
сільською радою Березанського району
Миколаївської області, відповідачем
ТзОВ "ДІЧЕТО", про що свідчать
повідомлення про вручення поштових
відправлень, які наявні в матеріалах
справи (арк. справи 64-65).

Ухвала господарського суду
Миколаївської області про порушення
провадження у справі від 25.10.13 року,
направлена на адресу відповідача ПП
"ААС", повернута до суду поштовою
установою із відміткою "відсутня фірма
за адресою" (арк. справи 51-54), а ухвала
від 19.11.13 року отримана відповідачем ПП
"ААС", про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення, яке
наявне в матеріалах справи (арк. справи
91).

За таких обставин, судом здійснено усі
заходи щодо повідомлення належним
чином усіх учасників судового процесу
про дату, час та місце судових
засідань.

При цьому, судом також враховано, що
відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 з
останніми змінами від 10.07.14 року у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Представники прокуратури та позивача
Миколаївської обласної державної
адміністрації в судовому засіданні
28.10.14 року позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та просили суд позов
задовольнити. В обґрунтування
заявлених позовних вимог зазначили
наступне.

Проведеною органами прокуратури
області перевіркою виявлено порушення
вимог земельного законодавства
Товариством з обмеженою
відповідальністю „ДІЧЕТО" при
використанні земельної ділянки.

Так, перевіркою установлено, що ТзОВ
«ДіЧЕТО» використовує земельну
ділянку з метою організації відпочинку
громадян та торгівлі на території
пляжу Коблівської зони відпочинку.

При цьому, ТзОВ «ДІЧЕТО» як на правову
підставу користування земельною
ділянкою посилається на укладений з ПП
«ААС» договір про спільне користування
земельною ділянкою без дати та номеру,
а також наявність рішення виконавчого
комітету Коблівської сільської ради №
81 від 10.11.11 року «Про визнання права
власності ТзОВ „ДІЧЕТО" на об'єкти
нерухомого майна».

Із посиланням на приписи ст. 203, 215 ЦК
України прокуратура та позивач
зазначили, що договір про спільне
користування земельною ділянкою без
дати та номеру підлягає визнанню
недійсним з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.1 оспорюваного
договору ПП «ААС» зобов'язується
надати ТзОВ «ДІЧЕТО» земельну ділянку
для розташування рятувальної вишки,
пункту прокату пляжного інвентарю та
тіньових навісів біля бази відпочинку
„Дельфін".

За змістом оспорюваного договору,
останній підпадає під ознаки
договору про спільну діяльність. За
приписами ч. 1 ст. 1333, ч. 1 ст. 1134 ЦК
України внески зроблені учасниками
спільної діяльності мають належати їм
на праві власності чи на іншому
майновому праві.

Згідно з ч. 1 ст. 319, ч. 4 ст. 373 ЦК України,
ч. 1 ст. 78, ст. 90 ЗК України
розпоряджатись земельною ділянкою
може лише її власник.

Розпорядженням Миколаївської обласної
державної адміністрації № 157-р від
21.04.2008 року ПП „ААС" надано лісову
ділянку площею 8,75га у довгострокове
тимчасове користування за рахунок
земель лісового фонду, що знаходяться в
постійному користуванні ДП
„Очаківське лісомисливське
господарство" в урочищі „Коблеве".

На виконання вказаного розпорядження
№ 157-р між ДП „Очаківське
лісомисливське господарство" та ПП
„ААС" 21.04.2008 року було укладено договір
довгострокового тимчасового
користування лісовою ділянкою.
Відповідно до умов договору ПП „ААС" не
надавалось право передачі земельної
ділянки іншим особам.

Таким чином, предметом указаного
договору є лісова ділянка надана у
користування ПП „ААС" для рекреаційних
цілей, без надання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 375 ЦК України зводити
на земельній ділянці будівлі чи
споруди, а також дозволяти їх
будівництво іншим особам може лише
власник земельної ділянки.

Отже, ПП „ААС" не мало повноважень на
укладення договору про спільне
користування спільною ділянкою з ТзОВ
„ДІЧЕТО" та не могло дозволяти ТзОВ
„ДІЧЕТО" здійснювати будівництво
нерухомого майна, тому договір про
спільне користування земельною
ділянкою без дати та номеру, укладений
між ПП «ААС» та ТзОВ «ДІЧЕТО», підлягає
визнанню недійсним.

Із посиланням на приписи Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", Закону України "Про
архітектурну діяльність", ст. 102-1, 116, 125,
126 ЗК України прокуратурою та позивачем
зазначено про наявність підстав для
зобов'язання ТзОВ «ДІЧЕТО» звільнити
земельну ділянку та привести її у
придатний для використання стан.

Відповідачем Коблівською сільською
радою 19.11.13 року та 10.10.14 року було
подано суду заяви про визнання позову
(арк. справи 84, 110), в яких відповідач,
враховуючи документальне та
законодавче обґрунтування
незаконності договору про спільне
користування земельною ділянкою між
відповідачами 2, 3, рішення про визнання
права власності на об'єкти нерухомого
майна за ТзОВ «ДІЧЕТО», за адресою
проспект Курортний, 37 А, с. Коблеве,
Березанський район, Миколаївська
область та без правових підстав
користування земельною ділянкою,
визнав позовні вимоги, просив суд
задовольнити позов та розглянути
справу за наявними матеріалами за
відсутності представника відповідача
Коблівської сільської ради.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
прокуратури та позивача, дослідивши та
оцінивши усі подані у справу докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд встановив
наступне.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Вказаною
нормою обов'язок доказування
покладений на сторони процесу.
Доказування полягає у поданні доказів
сторонами та доведенні їх
переконливості суду.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обгрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Розпорядженням Миколаївської обласної
державної адміністрації № 157-р від
21.04.2008 року надана Приватному
підприємству "ААС" лісова ділянка
площею 8,75 га у довгострокове тимчасове
користування за рахунок земель
лісового фонду, що знаходяться в
постійному користуванні ДП "Очаківське
лісомисливське господарство" в урочищі
"Коблеве" кв. 35 вид. 23, кв. 36 вид. 17, кв. 37
вид. 13, кв. 38 вид. 23, кв. 39 вид. 18
Березанського лісництва, для
рекреаційних цілей з метою надання
пляжних послуг терміном на 49 років.
Запропоновано ДП "Очаківське
лісомисливське господарство" укласти
договір довгострокового тимчасового
користування лісовою ділянкою з
Приватним підприємством "ААС" в
установленому законодавством порядку
(арк. справи 129).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 10.09.13 року залишено без змін
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 13.01.11 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.13 року
про відмову в задоволенні позовних
вимог про визнання нечинним та
скасування розпорядження
Миколаївської обласної державної
адміністрації № 157-р від 21.04.2008 року
«Про надання лісової ділянки в
довгострокове тимчасове користування
Приватному підприємству "ААС" (арк.
справи 40-42).

21.04.2008 року на виконання розпорядження
№ 157-р між ДП "Очаківське
лісомисливське господарство"
(постійний лісокористувач) та ПП "ААС"
(тимчасовий лісокористувач) було
укладено Договір № 64 довгострокового
тимчасового користування лісовою
ділянкою (надалі - Договір № 64) (арк.
справи 125-126).

Договір зареєстрований у
Миколаївському обласному управлінні
лісового та мисливського господарства,
про що в Книзі реєстрації договорів на
право довгострокового тимчасового
користування лісами вчинено запис від
22.04.08 року за № 2.

Відповідно до п. 1.1 Договору № 64
постійний лісокористувач згідно з
розпорядженням Миколаївської обласної
державної адміністрації від 21.04.08 року
№ 157-р передав, а тимчасовий
лісокористувач прийняв лісову ділянку
площею 8,75 га у довгострокове тимчасове
платне користування лісами за рахунок
земель лісогосподарського
призначення, що знаходяться у кварталі
35 виділ 23, кв. 36 вид. 17, кв. 37 вид. 13, кв. 38
вид. 23, кв. 39 вид. 18 Березанського
лісництва Постійного лісокористувача
(урочище Коблеве).

Відповідно до п. 1.2, п. 7.1 Договору № 64
вищезазначена лісова ділянка
передається Тимчасовому
лісокористувачу для рекреаційних
цілей (надання пляжних послуг) строком
на 49 років. Договір набирає чинності з
моменту його підписання сторонами.

Відповідно до п. 2.2 Договору № 64 після
закінчення строку дії договору або
його припинення (розірвання)
тимчасовий лісокористувач
зобов'язаний повернути лісову ділянку
постійному лісокористувачу в стані,
придатному для використання її в
лісогосподарських цілях.

Відповідно до п. 4.1.2 Договору № 64
тимчасовий лісокористувач (ПП "ААС") за
погодженням з постійним
лісокористувачем (ДП "Очаківське
лісомисливське господарство") має
право зводити тимчасові будівлі та
споруди, необхідні для ведення
господарської діяльності: туалети,
душові кабінки, кабінки для
перевдягання, тіньові навіси, малі
архітектурні споруди, майданчики для
проведення культурно-масових заходів
(спортивні тури, танці, інше), дитячі
водні гірки.

Відповідно до п. 4.2.2.2 Договору № 64
тимчасовий лісокористувач (ПП "ААС")
зобов'язаний використовувати лісову
ділянку як зону відпочинку, що в тому
числі передбачає встановлення в
необхідній кількості сміттєзбірників,
душових кабін, туалетів, тіньових
навісів.

На виконання умов Договору № 64
постійний лісокористувач (ДП
"Очаківське лісомисливське
господарство") передав, а тимчасовий
лісокористувач (ПП "ААС") прийняв лісову
ділянку площею 8,75 га із земель
лісогосподарського призначення, яка є
предметом Договору, про що між
сторонами складено Акт
прийому-передачі лісової ділянки від
22.04.08 року, який підписано та скріплено
печатками сторін. Межі лісової ділянки
закріплені межовими знаками у
кількості 50 шт. у вигляді металевих
стовпчиків (арк. справи 61).

Відповідно до листа № 147 від 12.03.2010 року
ДП "Очаківське лісомисливське
господарство" погодило ПП "ААС"
будівництво тимчасових будівель та
споруд згідно схеми генерального плану
розвитку пляжної території.

В подальшому, як вказує прокуратура та
позивачі, між ПП "ААС" та ТОВ "ДІЧЕТО"
було укладено Договір про спільне
користування земельною ділянкою б/н та
без дати (надалі - Договір) (арк. справи
17).

Вимог ухвал суду щодо надання
оригіналу вказаного договору
учасниками процесу не виконано.

Відповідно до п. 1.1 Договору Сторона 1
(ПП «ААС») та Сторона 2 (ТзОВ «ДІЧЕТО»)
уклали даний договір про спільне
використання земельної ділянки з метою
організації відпочинку громадян та
торгівлі на території пляжу
Коблівської зони відпочинку, для
досягнення яких зобов'язуються спільно
й погоджено робити необхідні фактичні
і юридичні дії.

Відповідно до п. 2.1 Договору Сторона 1
(ПП «ААС») зобов'язується надати
Стороні 2 (ТзОВ «ДІЧЕТО») земельну
ділянку для розташування рятувальної
вишки, пункту прокату пляжного
інвентарю та тіньових навісів біля
бази відпочинку «Дельфін».

Відповідно до п. 6.1 Договору договір
укладений на строк 30 років, після
закінчення якого спільна діяльність
припиняється з розподілом доходів і
витрат порівну.

Рішенням виконавчого комітету
Коблівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області № 81 від 10.11.2011 року "Про
визнання права власності на об'єкти
нерухомого майна" за Товариством з
обмеженою відповідальністю "ДІЧЕТО"
визнано право власності на пункт
прокату пляжного інвентарю, рятувальну
вишку, три тіньові навіси, дві кабінки
для перевдягання, які розташовані за
адресою зона відпочинку "Коблево", с.
Коблеве біля б/в "Дельфін" (арк. справи
18).

На підставі вказаного рішення 10.12.2011
року виконавчим комітетом Коблівської
сільської ради Березанського району
Миколаївської області видано
Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, з якого вбачається, що
власником нежитлової будівлі,
рятувальної вежі з пунктом прокату
пляжного інвентарю, розташованого за
адресою: Миколаївська область,
Березанський район, с. Коблеве,
проспект Курортний, 37А, є Товариство з
обмеженою відповідальністю "ДІЧЕТО".
Майно складається з основного літ. А
загальною площею 170 кв.м., службових
будівель літ. Б, В, Г, Д, Ж та споруд (арк.
справи 20).

Право власності було зареєстроване
Березанською філією Миколаївського
міського бюро технічної
інвентаризації 10.12.2011 року (номер
запису 1315 в книзі 25) (арк. справи 21).

Як вказано вище, ухвалою
господарського суду Миколаївської
області від 28.10.2014 року припинено
провадження у справі в частині
визнання незаконним рішення
виконавчого комітету Коблівської
сільської ради № 81 від 10.11.11 року на
підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Станом на день розгляду справи доказів
скасування Свідоцтва про право
власності на об'єкти нерухомого майна,
визнані за ТзОВ "ДІЧЕТО", а також
доказів скасування державної
реєстрації вказаних прав суду не
подано.

Відповідно до Інформації Відділу
Держземагенства у Березанському
районі Миколаївської області від 15.05.13
року № 01-32-15 станом на 01.01.13 року
земельні ділянки в користуванні чи
власності за ТзОВ «ДІЧЕТО» проспект
Курортний, 37 А, с. Коблеве Березанського
району Миколаївської області - не
рахуються (арк. справи 22).

Відповідно до Інформації Коблівської
сільської ради від 17.05.13 року № 609
сільською радою дозволи на
розташування МАФ (малих архітектурних
форм) для ТзОВ «ДІЧЕТО» станом на 17.05.13
року не надавалися (арк. справи 27).

Відповідно до Інформації Коблівської
сільської ради від 17.05.13 року № 610
земельні ділянки, на яких розташовані
об'єкти права власності ТзОВ "ДІЧЕТО"
відносяться до земель державної
власності та заходяться в користуванні
Очаківського лісомисливського
господарства (арк. справи 26), а рішення
про виготовлення проектів відведення
земельних ділянок не приймалися
(Інформація від 24.05.13 року № 636) (арк.
справи 25).

На підставі вимоги прокуратури
Березанського району Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області від
17.05.13 року було проведено позапланову
перевірку дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил ТзОВ
«ДІЧЕТО» (місцезнаходження об'єкта -
рятувальна вежа з пунктом прокату
пляжного інвентарю по пр. Курортний, 37 А
в с. Коблеве), про що складено Акт
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від 17.05.13
року. За результатами перевірки з
виходом на місце було встановлено, що
за адресою пр. Курортний, 37 А
знаходяться тимчасові будівлі -
дерев'яні альтанки, капітальна будівля
з бутового каменю на бетонному
фундаменті та навіс з дерев'яних
конструкцій та покрівлею з
профнастилу. Вказані об'єкти
відповідають інвентаризаційній справі
Березанської філії Миколаївського
ММБТІ за № 1315 від 08.12.11 року. Дані
об'єкти розташовані біля урізу Чорного
моря на відстані приблизно 15 м.
Відповідно до Свідоцтва про право
власності на нерухоме майно рятувальна
вежа з пунктом прокату пляжного
інвентарю за адресою пр. Курортний, 37 А
належить ТзОВ "ДІЧЕТО". Підстав до
притягнення до адміністративної
відповідальності осіб немає (арк.
справи 28-29). Площі земельної ділянки, на
якій розташовано об'єкти, в Акті не
зазначено.

Як вбачається з листа Прокуратури
Березанського району Інвентаризаційна
справа на об'єкти нерухомого майна,
право власності на які визнано за ТзОВ
"ДІЧЕТО", у Березанській філії ММ БТІ
відсутня (арк. справи 108).

17.05.13 року Державною інспекцією
сільського господарства у
Миколаївській області відносно ТзОВ
«ДІЧЕТО» проведено перевірку
дотримання вимог земельного
законодавства по проспекту Курортному
37 А, с. Коблеве, за результатами чого
складено Акт перевірки дотримання
суб'єктами господарювання вимог
земельного законодавства від 17.05.13
року. За результатами перевірки
встановлено, що ТзОВ «ДІЧЕТО» порушено
вимоги ст. 62, 125, 126 ЗК України, ст. 88, 90
Водного кодексу України. В Акті
вказано, що перевіркою з виходом на
місце встановлено, що земельна ділянка
знаходиться на відстані 10 м від урізу
Чорного моря та фактично розташована в
межах пляжної зони, правовстановлюючі
документи на земельну ділянку
відсутні, що є порушенням ст. 125, 126 ЗК
України. Дані землі знаходяться в
користуванні ДП «Очаківське ЛМГ» та
належать до державної власності (арк.
справи 30-36).

Предметом спору у даній справі є вимога
про:

- визнання недійсним договору без дати
та без номеру про спільне користування
земельною ділянкою, укладений між ПП
"ААС" та ТзОВ "ДІЧЕТО";

- зобов'язання ТзОВ "ДІЧЕТО" звільнити
земельну ділянку площею 0, 1998 га
вартістю 496 902, 60 грн., розташовану по
проспекту Курортному, 37 А в с. Коблеве,
Березанського району Миколаївської
області та привести її у придатний для
використання стан.

Щодо вимоги про визнання недійсним
договору без дати та без номеру про
спільне користування земельною
ділянкою, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за
договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення
юридичної особи для досягнення певної
мети, що не суперечить законові.
Спільна діяльність може здійснюватися
на основі об'єднання вкладів учасників
(просте товариство) або без об'єднання
вкладів учасників.

Відповідно до ст. 1131 ЦК України договір
про спільну діяльність укладається у
письмовій формі.

Умови договору про спільну
діяльність, у тому числі координація
спільних дій учасників або ведення
їхніх спільних справ, правовий статус
виділеного для спільної діяльності
майна, покриття витрат та збитків
учасників, їх участь у результатах
спільних дій та інші умови
визначаються за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом про
окремі види спільної діяльності.

Приписами чинного законодавства не
встановлено вичерпного переліку умов,
необхідних для даного виду договорів,
відтак сторони вправі за власною
домовленістю визначати й інші умови
договору про спільну діяльність, проте,
у договорі такого виду, насамперед,
мають визначатися аспекти щодо його
предмету та мети, взаємних обов'язків
сторін та обов'язків кожної зі сторін
щодо спільної діяльності, порядок
здійснення контролю за спільною
діяльністю, а також визначення розміру
вкладів і часток учасників, порядок
розподілу між ними результатів
спільної діяльності.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 180 ГК України
зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України у
разі якщо сторони не досягли згоди з
усіх істотних умов господарського
договору, такий договір вважається
неукладеним (таким, що не відбувся).
Якщо одна із сторін здійснила фактичні
дії щодо його виконання, правові
наслідки таких дій визначаються
нормами Цивільного кодексу України.

Дослідивши поданий суду договір без
дати та без номеру про спільне
користування земельною ділянкою, який,
як вказує прокуратура та позивачі,
укладений між ПП "ААС" та ТзОВ "ДІЧЕТО",
судом встановлено, що вказаний договір
не містить:

- дати договору, що унеможливлює
встановлення строку його дії (з якого
часу слід обраховувати початок строку
його дії), що свідчить про відсутність
такої істотної умови договору,
встановленої законом, як строк його
дії;

- відсутні умови щодо того, яким саме
чином відбулось залучення ПП "ААС" для
спільного використання у спільній
діяльності земельної ділянки на
території пляжу Коблівської зони
відпочинку (пункт 1.1 оспорюваного
договору);

- відсутнє в договорі й посилання на
правовий статус земельної ділянки про
спільне використання якої укладався
договір, а також підтвердження факту
наявності у ПП «ААС» земельної ділянки,
яка є предметом договору;

- відсутнє будь-яке посилання в
договорі й на місце розташування
земельної ділянки, її площу,
встановлені межі тощо, що свідчить про
недосягнення згоди сторін щодо чіткого
визначення предмета договору;

- відсутні будь-які докази фактичної
передачі конкретної земельної ділянки
від ПП «ААС» до ТзОВ «ДІЧЕТО», як і
будь-які докази виконання договору
сторонами.

Викладені обставини свідчать про
недосягнення сторонами ПП «ААС» та
ТзОВ «ДІЧЕТО» згоди щодо усіх істотних
умов, встановлених законом та
необхідних для договорів даного виду,
що в силу приписів ст. 638 ЦК України та
ст. 180, 181 ГК України свідчить про те, що
договір є неукладеним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.6 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
від 29.05.13 року з останніми змінами від
10.07.14 року № 11 у силу припису частини
першої статті 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог,
встановлених частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
названого Кодексу, саме на момент
вчинення правочину.

Не може бути визнаний недійсним
правочин, який не вчинено (договір, який
не укладено).

У зв'язку з наведеним господарським
судам необхідно встановлювати, чи є
оспорюваний правочин вчиненим та з
якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК
України, частини друга - п'ята, сьома
статті 180 ГК України тощо).

Зокрема, не вважаються вчиненими
правочини (укладеними господарські
договори), в яких (за якими): відсутні
передбачені законом умови, необхідні
для їх укладення (не досягнуто згоди за
всіма істотними для даного правочину
умовами); не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства
необхідна його передача; не здійснено
державну реєстрацію або нотаріальне
посвідчення, необхідні для його
вчинення, тощо. Встановивши відповідні
обставини, господарський суд відмовляє
в задоволенні позовних вимог як про
визнання правочину недійсним, так і про
застосування наслідків недійсності
правочину.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
відмови в позові в частині визнання
недійсним договору без дати та без
номеру про спільне користування
земельною ділянкою, оскільки вказаний
правочин є таким, що не вчинений (не
укладений). В цій частині позову слід
відмовити.

Щодо вимоги про зобов'язання ТзОВ
"Дічето" звільнити земельну ділянку
площею 0, 1998 га вартістю 496 902, 60 грн.,
розташовану по проспекту Курортному, 37
А в с. Коблеве, Березанського району
Миколаївської області та привести її у
придатний для використання стан, то
слід зазначити наступне.

За приписами ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом, зокрема, відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

Згідно з п. "б" ч. 1 ст. 211 ЗК України
громадяни та юридичні особи несуть
цивільну, адміністративну або
кримінальну відповідальність
відповідно до законодавства, зокрема,
за самовільне зайняття земельних
ділянок.

Відповідно до ст. 212 ЗК України
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" самовільне зайняття
земельної ділянки - це будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Водночас, постановою Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
№6 "Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин" п. 3.9 роз'яснено, що
підтвердити сам факт самовільного
зайняття земельної ділянки, розмір
зайнятої ділянки та період часу,
протягом якого вона використовується
без належних правових підстав можуть
лише акт перевірки дотримання вимог
земельного законодавства, протокол про
адміністративне правопорушення,
припис (з вимогою усунення порушення
земельного законодавства), акт
обстеження земельної ділянки.

Вказана правова позиція також
викладена в постанові Вищого
господарського суду України від 08.04.14
року по справі № 915/1291/13 з аналогічного
спору.

Відповідно до ст. 187 ЗК України контроль
за використанням та охороною земель
полягає в забезпеченні додержання
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями і громадянами
земельного законодавства України.

Відповідно до ст. 188 ЗК України
державний контроль за використанням та
охороною земель здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
здійснення державного нагляду
(контролю) в агропромисловому
комплексі, а за додержанням вимог
законодавства про охорону земель -
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів. Порядок здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель встановлюється
законом.

Законом України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" визначені
правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю).

Наказом Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
25.02.2013 року № 132 затверджено Порядок
планування та здійснення контрольних
заходів з питань перевірки стану
дотримання суб'єктами господарювання
вимог земельного законодавства, яким
визначено процедуру планування та
здійснення планових та позапланових
заходів державного нагляду (контролю) з
питань перевірки стану дотримання
суб'єктами господарювання вимог
земельного законодавства,
використання та охорони земель усіх
категорій та форм власності, які
використовуються ними у процесі
ведення господарської діяльності,
визначає організаційні заходи, які
необхідно здійснити перед початком
проведення перевірок, загальні вимоги
до їх здійснення, а також вимоги до
оформлення матеріалів за результатами
проведених перевірок.

Відповідно до п. 3.1, п. 3.3 Порядку
позаплановим заходом є захід
державного нагляду (контролю), який не
передбачений планом роботи
інспекційного органу. Під час
проведення позапланового заходу
з'ясовуються лише ті питання,
необхідність перевірки яких стала
підставою для здійснення цього заходу,
з обов'язковим зазначенням цих питань у
направленні на проведення
планової/позапланової перевірки, форма
якого наведена у додатку 1 до цього
Порядку.

Відповідно до п. 4.1, п. 4.2, п. 4.4 Порядку
для здійснення планового чи
позапланового заходу інспекційний
орган видає наказ, який підписує
керівник інспекційного органу чи
посадова особа, що виконує його
обов'язки. Наказ має містити
найменування суб'єкта господарювання,
щодо якого буде здійснюватися
відповідний захід, та предмет
перевірки.

На підставі наказу інспекційний орган
оформляє направлення на проведення
планової/позапланової перевірки, яке
підписується керівником чи
заступником керівника інспекційного
органу та засвідчується печаткою
інспекційного органу.

Направлення на проведення
відповідного заходу є чинним лише
протягом зазначеного в ньому строку
здійснення заходу.

Відповідно до п. 5.2 Порядку державні
інспектори не мають права здійснювати
відповідні заходи без наявності
направлення на проведення
планової/позапланової перевірки та
службових посвідчень.

Відповідно до п. 5.6 Порядку планові та
позапланові заходи з питань перевірки
стану дотримання суб'єктом
господарювання вимог земельного
законодавства, використання та охорони
земель усіх категорій та форм
власності, які використовуються ним у
процесі ведення господарської
діяльності, проводяться за місцем
провадження господарської діяльності
суб'єкта господарювання у присутності
керівника суб'єкта господарювання або
уповноваженої ним особи чи у
присутності фізичної особи -
підприємця або його представника. Якщо
суб'єкт господарювання або
уповноважена ним особа (представник)
відмовляється бути присутнім при
проведенні відповідного заходу, про це
робиться відповідна відмітка в акті
перевірки. У такому випадку захід
здійснюється державними інспекторами
без присутності суб'єкта
господарювання або уповноваженої ним
особи (представника).

Відповідно до п. 6.1 Порядку у разі
необхідності в акті перевірки
наводиться план-схема місця
розташування земельної ділянки
(схематичний абрис чи викопіювання з
картографічних матеріалів планів
земельної ділянки з прив'язкою до
місцевості та зазначенням суміжних
землекористувачів). На плані-схемі
вказується загальна площа земельної
ділянки та площа, на якій виявлено
порушення (забруднення, самовільне
зайняття, нецільове використання
земельної ділянки тощо).

Відповідно до п. 6.2 Порядку Акт
перевірки складається у двох
примірниках і підписується не пізніше
останнього дня проведення перевірки
державними інспекторами, які проводять
відповідний захід, керівником суб'єкта
господарювання або уповноваженою ним
особою чи фізичною особою - підприємцем
або її представником.

Відповідно до п. 6.4 Порядку у разі
відмови суб'єкта господарювання від
ознайомлення з актом перевірки, його
підписання, надання пояснень,
отримання копії акта перевірки
державні інспектори, що здійснюють
планову/позапланову перевірку, вносять
до акта перевірки відповідний запис,
засвідчуючи це своїми підписами.
Другий примірник акта перевірки
направляється суб'єкту господарювання
поштою рекомендованим листом з
повідомленням про вручення не пізніше
трьох робочих днів після закінчення
здійснення відповідного заходу.

На примірнику акта перевірки, який
залишається в інспекційному органі,
робиться відмітка про дату його
надсилання поштою із зазначенням
прізвища та ініціалів особи, яка
відправила акт перевірки суб'єкту
господарювання.

Доказів складання протоколу про
адміністративне правопорушення,
припису (з вимогою усунення порушення
земельного законодавства), акту
обстеження земельної ділянки суду не
подано.

Крім того, вищевказаний Акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 17.05.13 року складено з
порушенням вимог пунктів 3.1, 3.3, 4.1, 4.2, 4.4,
5.6, 6.2, 6.4 вказаного Порядку планування
та здійснення контрольних заходів з
питань перевірки стану дотримання
суб'єктами господарювання вимог
земельного законодавства, а саме:

- в Акті відсутня будь-яка інформація
щодо наявності направлення на
позапланову перевірку з вказівкою
строку перевірки та питань, які були
предметом перевірки;

- в Акті відсутні відмітки про
повідомлення особи, яка перевірялась,
про проведення позапланової перевірки;

- в Акті відсутній підпис керівника або
уповноваженого представника
відповідача, а також відсутні
відповідні відмітки про відмову
керівника або уповноваженого
представника відповідача бути
присутнім під час проведення
перевірки, ознайомитись із актом,
перевірити та підписати його, відсутні
також і будь-які зауваження зі сторони
представника відповідача до акту, що
свідчить про відсутність представника
відповідача під час проведення
перевірки;

- відсутні докази надсилання акта
відповідачу;

- відстутня як план-схема, так і будь-яка
інформація стосовно земельної ділянки
(її місця розташування з прив'язкою до
місцевості та зазначенням суміжних
землекористувачів, площі земельної
ділянки та площі, на якій виявлено
порушення). При цьому, суд не приймає в
якості належного та допустимого доказу
підтвердження наявності план-схеми до
Акта перевірки поданий суду
прокуратурою витяг з матеріалів
інвентаризаційної справи (арк. справи
109).

Крім того, як вбачається з самого Акту
перевірки від 17.05.2013 року питання
самовільного зайняття земельної
ділянки не перевірялось, про що вказано
в самому акті.

Тобто, перевірка дотримання вимог
земельного законодавства відповідачем
ТзОВ "ДІЧЕТО" проведена Державною
інспекцією сільського господарства в
Миколаївській області з чисельними та
суттєвими порушеннями порядку,
встановленого законодавством, у
зв'язку з чим суд дійшов висновку, що
вказаний акт, виходячи з приписів
статей 32- 34 ГПК України, не може
слугувати належним доказом
самовільного зайняття земельної
ділянки у даній справі.

Судом також враховано, що в матеріалах
справи відсутні будь-які докази
передачі відповідачем ПП "ААС" на
виконання договору про спільне
використання земельної ділянки
відповідачу ТзОВ "ДІЧЕТО" земельної
ділянки (конкретної земельної ділянки
з вказівкою її місця розташування,
площею та визначеними межами).

Вищевикладені обставини та подані до
матеріалів справи докази в їх
сукупності унеможлювлюють
встановлення судом факту зайняття
відповідачем ТзОВ "ДІЧЕТО" земельної
ділянки, яка є предметом спору. Вказані
обставини є суттєвими для вирішення
даного спору та подальшого виконання
судового рішення.

Судом також враховано, що як вбачається
з Акту перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від 17.05.13
року за результатами перевірки
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю з
виходом на місце було встановлено, що
за адресою пр. Курортний, 37 А
знаходяться тимчасові будівлі,
натомість, як вбачається з умов
договору № 64, укладеного між ПП "ААС" та
ДП "Очаківське лісомисливське
господарство", а також листа № 147 від
12.03.10 року Приватному підприємству "ААС"
погоджено будівництво тимчасових
будівель та споруд. Крім того, об'єкти,
зазначені в Свідоцтві про право
власності на нерухоме майно за ТзОВ
"ДІЧЕТО", та об'єкти (тимчасові споруди),
зазначені в Акті перевірки Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю, не співпадають. Враховуючи
вищевикладені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову в частині
зобов'язання звільнити земельну
ділянку і привести її у придатний для
використання стан. В цій частині позову
слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат у даній
справі, то слід зазначити наступне.

Статтею 49 ГПК України визначено
порядок розподілу судових витрат у
господарській справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Відповідно до п. 4.6 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» № 7
від 21.02.13 року з останніми змінами від
10.07.14 року приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору, та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Враховуючи вищевикладене, у
зв'язку з відмовою в позові судовий
збір в сумі 2 294 грн. за розгляд двох
вимог немайнового характеру підлягає
стягненню з позивача в доход
Державного бюджету України.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82-84 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

відмовити в позові Прокурора
Березанського району Миколаївської
області в інтересах держави в особі
Миколаївської обласної державної
адміністрації () до
відповідача Коблівської сільської
ради Березанського району
Миколаївської області (), до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДІЧЕТО"
(), до відповідача
Приватного підприємства "ААС" () за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача:
Державного підприємства "Очаківське
лісомисливське господартво" () в частині визнання
недійсним договору та зобов'язання
звільнити земельну ділянку і привести
її у придатний для використання стан.

Стягнути з позивача Миколаївської
обласної державної адміністрації, вул.
Адміральська, 22, м. Миколаїв, 54001 () в доход Державного бюджету
України (ГУ ДКСУ у Миколаївській
області, МФО банку 826013, р/р 3002,
, одержувач УК у м. Миколаїв
/м. Миколаїв / 22030001, код класифікації
доходів бюджету 22030001, призначення
платежу судовий збір за позовом (П.І.Б.
чи назва установи, організації
позивача), Господарський суд
Миколаївської області, ):

- 2 294 грн. (дві тисячі двісті дев'яносто
чотири грн.) - судового збору.

Наказ видати державній податковій
інспекції після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається через
місцевий господарський суд, який
розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів. У разі якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 31.10.14 року

Суддя
Е.М.Олейняш