ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 жовтня 2014 року Справа № Б-50/211-10

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Удовиченка
О.С., Бакуліної С.В., Вовка І.В.,
Коробенка Г.П., Чернова Є.В.,
розглянувши заяву Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" про перегляд постанови
Вищого господарського суду України від
29.07.2014Верховним Судом України у справі
№Б-50/211-10за заявою Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_7 про визнання
банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 09.04.2014
припинено провадження у справі про
визнання банкрутом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_8, скасовано
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
08.05.2014 ухвалу господарського суду
Харківської області від 09.04.2014 про
припинення провадження у справі
залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.06.2014 у даній справі
касаційну скаргу Полтавської обласної
дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль"
залишено без задоволення, постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 08.05.2014 та
ухвалу господарського суду
Харківської області від 09.04.2014 - без
змін.

Публічне акціонерне товариство
"Райффайзен Банк Аваль" звернулось із
заявою про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 29.07.2014
у даній справі, в якій заявник просить
скасувати зазначену постанову та
судові рішення судів попередніх
інстанцій, і передати справу до суду
першої інстанції для подальшого
розгляду.

Заяву, з посиланням на постанову Вищого
господарського суду України від 05.04.2011
у справі №Б-39/115-09 та на постанову
Верховного Суду України від 27.10.2009 у
справі №5/65-09, мотивовано неоднаковим
застосуванням судом касаційної
інстанції статті 6, статей 47-49 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", внаслідок
чого, як стверджує заявник, ухвалено
різні за змістом судові рішення у
подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 05.09.2014 заявнику було надано
строк до 13.10.2014 для усунення виявлених
недоліків поданої заяви.

10.10.2014 заявника направив, на виконання
ухвали Вищого господарського суду
України від 05.09.2014, додаткові документи,
які надійшли 14.10.2014.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає необхідним допустити справи до
провадження Верховного Суду України з
таких підстав.

Відповідно до статті 11116 ГПК України
заява про перегляд судових рішень
господарських судів може бути подана
виключно з підстав неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах,
або встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як вбачається зі змісту постанови від
29.07.2014 у справі №Б-50/211-10, про перегляд
якої подано заяву, Вищий господарський
суд України погодився з висновком
судів попередніх інстанцій про
припинення провадження у справі про
визнання банкрутом, яке порушене на
підставі статей 47-49 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
з огляду на те, що на момент подачі
заяви до суду боржником не надано
належних доказів, які підтверджують
безспірність вимог кредиторів та
неплатоспроможність боржника,
оскільки відсутні належні докази
пред'явлення кредиторами виконавчих
документів до органів виконавчої
служби, а документи (судові рішення)
додані боржником до заяви про
порушення справи про банкрутство, не
були звернені до виконання, не є
виконавчими документами в розумінні
Закону України "Про виконавче
провадження".

У постанові від 05.04.2011 у справі №Б-39/115-09,
на яку посилається заявник, суд
касаційної інстанції дійшов
протилежного правового висновку про
те, що із заявою про порушення справи
про банкрутство, в порядку статті 47
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", звернувся
саме боржник, що свідчить про визнання
ним обставин наявності боргу, а тому,
спеціальним Законом, в даному випадку,
не вимагається подання при зверненні з
заявою про порушення справи про
банкрутство, за вимогами статті 47
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", доказів
безспірності вимог кредиторів, у
зв'язку з чим висновок суду апеляційної
інстанції про відсутність доказів
безспірності грошових вимог
кредиторів до боржника, в розумінні
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", є помилковим.

Таким чином, зі змісту наведених
постанов вбачаються ознаки
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах, що є підставою для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Допустити справу №Б-50/211-10 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя О. Удовиченко Судді
С. Бакуліна І. Вовк Г. Коробенко
Є. Чернов