ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р.Справа № 916/3134/14

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Князєвої
К.Р.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
комунального підприємства „Теплові
мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 23 137,85 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство „Теплові
мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (далі
по тексту - КП „Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго") звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2) про
стягнення заборгованості в загальному
розмірі 23 137,85 грн., яка складається із
заборгованості за поставлену теплову
енергію в сумі 10 967,20 грн., трьох
відсотків річних в сумі 148,55 грн.,
збитків від інфляції в сумі 1 054,90 грн. та
пені в сумі 10 967,20 грн. Позовні вимог
обґрунтовані фактом неналежного
виконання відповідачем прийнятих на
себе зобов'язань за договором поставки
теплової енергії № І-186 від 12.11.2012р. щодо
здійснення своєчасної та в повному
обсязі оплати вартості спожитої
теплової енергії.

Відповідач був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, що підтверджується наявним в
матеріалах справи повідомленням про
вручення поштового відправлення суду
під розписку, проте жодного разу його
повноважних представник в судові
засідання не з'явився та про причини
неявки суд не повідомив. У зв'язку із
неподанням витребуваного у
відповідача відзиву на позов, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно зі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

12.11.2012р. між Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго
(Теплопостачальна організація) та
ОСОБА_2 (Споживач) було укладено договір
про постачання теплової енергії № І-186,
у відповідності до п.п. 1.1, 2.1 якого
Теплопостачальна організація
зобов'язалась продавати (постачати)
Споживачеві теплову енергію у
відповідності з умовами договору, а
Споживач зобов'язався своєчасно
проводити оплату за спожиту теплову
енергію за затвердженими тарифами в
строки, передбачені цим договором.
Теплова енергія постачається на
об'єкти Споживачу (додаток № 1 до цього
договору) в обсягах згідно з додатком №
2 до даного договору на опалення з
параметрами теплоносія на вході мереж
Споживача, які відповідають
температурному графіку теплової
мережі. Вказаний договір є
безстроковим.

Підписанням додатку № 1 до договору №
І-186 від 12.11.2012р. сторонами було
погоджено, що на виконання умов
вказаного договору теплова енергія
постачається на наступний об'єкт
відповідача: нежиле приміщення,
розташоване у АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 275 Господарського кодексу
України за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається. Предметом договору
енергопостачання є окремі види енергії
з найменуванням, передбаченим у
державних стандартах або технічних
умовах.

У відповідності до ст. 276
Господарського кодексу України
загальна кількість енергії, що
відпускається, визначається за
погодженням сторін. Показники якості
енергії узгоджуються сторонами на
підставі державних стандартів або
технічних умов шляхом погодження
переліку (величини) показників,
підтримання яких є обов'язком для
сторін договору. Строки постачання
енергії встановлюються сторонами у
договорі виходячи, як правило, з
необхідності забезпечення її
ритмічного та безперебійного
надходження абоненту. Основним
обліковим періодом енергопостачання є
декада, з коригуванням обсягів
протягом доби. Сторони можуть
погоджувати постачання енергії
протягом доби за годинами, а також час і
тривалість максимальних та
мінімальних навантажень. Розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

В силу положень п. 3 ст. 16 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
комунальні послуги надаються
споживачу безперебійно, за винятком
часу перерв.

Пунктом 29 Правил користування тепловою
енергією, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р.
№ 1198, передбачено, що теплова енергія
постачається безперервно, якщо
договором не передбачено інше.

Позивачем належним чином виконувались
прийняті на себе зобов'язання за
договором про постачання теплової
енергії № І-186 від 12.11.2012р. шляхом
безперервного постачання теплової
енергії відповідачу на опалення
нежилого приміщення, розташованого у
АДРЕСА_1, протягом періоду з жовтня 2013
року по березень 2014 року, що
підтверджується довідками про роботи
котельної району № 2 від 28.10.2013р., від
28.11.2013р., 30.12.2013р., від 28.01.2014р., від 27.02.2014р.
та від 01.04.2014р. Викладені обставини
відповідачем спростовані не були.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2, 3.4 договору про
постачання теплової енергії № І-186 від
12.11.2012р. розрахунки за спожиту теплову
енергію здійснюються на межі продажу,
яка є межею балансової належності
(відповідальності). Вартість спожитої
теплової енергії визначається згідно з
діючими тарифами (цінами),
затвердженими в установленому порядку
та обсягом спожитої теплової енергії.
Обсяг фактично спожитої теплової
енергії розраховується відповідно до
теплового навантаження, визначеного
додатком № 2 до договору, з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія в теплових
мережах Теплопостачальної
організації, середньомісячної
температури зовнішнього повітря та
кількості годин (діб) роботи
теплокористовуючого обладнання в
розрахунковому періоді, що
підтверджується актом про обсяги
споживання теплової енергії.
Розрахунковим періодом є календарний
місяць, розрахунки проводяться у
грошовій формі відповідно до
встановлених тарифів у такому порядку:
до 20 числа розрахункового місяця 80%
очікуваної вартості споживання
теплової енергії в поточному
розрахунковому періоді; кінцевий
розрахунок за спожиту теплову енергію
здійснюється Споживачем згідно
виставленого рахунку протягом 5 (п'яти0
банківських днів з дня отримання
рахунку, за мінусом оплаченої вартості
в розрахунковому періоді. При
непогоджені з сумою, зазначеною в
платіжному документі, Споживач
зобов'язується впродовж терміну оплати
повідомити про свої зауваження в
письмовому вигляді і підтвердити їх
документально.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем з метою отримання плати за
поставлену теплову енергію на адресу
відповідача було надіслано
акти-фактури № від 31.10.2013р., №
від 29.11.2013р., № від 31.12.2013р.,
№ від 17.01.2014р., № від
31.01.2014р., № від 28.02.2014р., №
від 31.03.2014р. та розрахункові накладні №
01355 від 31.10.2013р., № 01661 від 28.11.2013р., № 01956
від 31.12.2013р., № від 17.01.2014р., №
від 31.01.2014р., № від 28.02.2014р.,
№ від 31.03.2014р., що підтверджується
наданими позивачем реєстрами на
відправлення кореспонденції.

Статтею 193 ГК України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Зобов'язання, в
свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України, має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно з положеннями п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону
України „Про житлово-комунальні
послуги" споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 32
Закону „Про житлово-комунальні
послуги" плата за житлово-комунальні
послуги нараховується щомісячно
відповідно до умов договору в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України. Розмір плати за комунальні
послуги розраховується виходячи з
розміру затверджених цін/тарифів та
показань засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.

У відповідності до до ч.ч. 5, 6 ст. 19
Закону України "Про теплопостачання"
теплотранспортуюча організація не має
права відмовити споживачу теплової
енергії у забезпеченні його тепловою
енергією за наявності технічних
можливостей на приєднання - споживача
до теплової мережі, а споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Проте, як свідчать матеріали справи, в
порушення прийнятих на себе за
договором про постачання теплової
енергії № І-186 від 12.11.2012р. грошових
зобов'язань, ОСОБА_2 не було здійснено
оплати вартості спожитої протягом
періоду з жовтня 2013 року по березень 2014
року теплової енергії загальною
вартістю 10 967,20 грн. При цьому, суд
зазначає, що позивачем було правомірно
застосовано при визначенні вартості
нарахованої відповідачу до сплати
теплової енергії тарифи, встановлені
компетентними органами, а саме:
постановою Національної комісії
регулювання ринку комунальних послуг
України від 30.09.2011р. за № 159 та
постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг від 31.12.2013р. за № 416.

В результаті викладеного, у
відповідача утворилась заборгованість
перед КП „Теплові мереж
Ізмаїлтеплокомуненерго" за спожиту
протягом періоду з жовтня 2013 року по
березень 2014 року включно теплову
енергію в сумі 10 967,20 грн., у зв'язку з
чим, суд доходить висновку про
обґрунтованість позовних вимог у
названій частині.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З посиланням на положення ст. 625 ЦК
України позивачем було нараховано
відповідачу до сплати три відсотки
річних в сумі 148,55 грн. за порушення
останнім власних грошових зобов'язань
у спірних правовідносинах. Перевіривши
вказаний розрахунок, господарський суд
доходить висновку про його
правильність та обґрунтованість, у
зв'язку з чим, позовні вимоги в частині
стягнення із ОСОБА_2 трьох відсотків
річних в сумі 148,55 грн. підлягають
задоволенню.

Крім того, в порядку ст. 625 ЦК України
позивачем було нараховано відповідачу
до сплати збитки від інфляції в сумі 1
054,90 грн. Перевіривши вказаний
розрахунок, господарський суд визнає
його правильним та обґрунтованим, у
зв'язку з чим, із ОСОБА_2 на користь
позивача слід стягнути збитки від
інфляції в сумі 1 054,90 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки -грошової суми, яку боржник
повинен сплатити кредиторові у рази
порушення ним зобов'язання. Так, згідно
ч.ч. 1 - 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 231 ГК України законом
щодо окремих видів зобов'язань може
бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається.

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону
України „Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій" від
20 травня 1999 року N 686-XIV за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують нежилі
будинки і приміщення, належні їм на
праві власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності сплачують пеню в
розмірі одного відсотка від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, якщо інший розмір пені не
встановлено угодою сторін, але не
більше 100 відсотків загальної суми
боргу.

Положеннями п. 3.5 договору про
постачання теплової енергії № І-186 від
12.11.2012р. передбачено, що у випадку
несвоєчасної оплати нараховується
пеню в розмірі 1,0% за кожний день
порушення строків платежу до повного
погашення заборгованості.

З посиланням на п. 3.5 договору про
постачання теплової енергії № І-186 від
12.11.2012р. та ст. 1 Закону України „Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" від 20 травня
1999 року N 686-XIV позивачем було
нараховано ОСОБА_2 до сплати пеню в сумі
10 967,20 грн. за порушення останнім
власних зобов'язань у спірних
правовідносинах. Перевіривши
обґрунтованість вказаного розрахунку,
господарський суд доходить висновку
про його правильність, у зв'язку з чим,
із відповідача підлягає стягненню пеня
в сумі 10 967,20 грн.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
В свою чергу, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, факт
існування заборгованості ОСОБА_2 перед
КП „Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго" в загальній
сумі 23 137,85 грн., яка складається із суми
основного боргу в розмірі 10 967,20 грн.,
трьох відсотків річних в сумі 148,55 грн.,
збитків від інфляції в сумі 1 054,90 грн. та
пені в сумі 10 967,20 грн., витікає з умов
укладеної між сторонами по справі
угоди, положень чинного законодавства
та підтверджується матеріалами справи.
Доказів, спростовуючих викладене,
відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України
особа, не звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання у разі відсутності у
боржника необхідних коштів. Крім того,
згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Підсумовуючи все наведене вище, суд
доходить висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог КП „Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго" у повному
обсязі. Таким чином, з відповідача слід
стягнути на користь КП „Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго"
заборгованість за поставлену теплову
енергію в сумі 10 967,20 грн., три відсотки
річних в сумі 148,55 грн., збитки від
інфляції в сумі 1 054,90 грн. та пеню в сумі
10 967,20 грн. відповідно до ст.ст. 193, 275, 276,
231 ГК України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 549, 611, 615,
617, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 16, 20, 32 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги", ст. 19 Закону України „Про
теплопостачання", п. 29 Правил
користування тепловою енергією,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198, ст. 1
Закону України „Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій" від
20 травня 1999 року N 686-XIV.

Судові витрати зі сплати судового
збору покладаються на відповідача
згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 193, 275, 276, 231 ГК України,
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 549, 611, 615, 617, 625, 629 ЦК
України, ст.ст. 16, 20, 32 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги", ст. 19
Закону України „Про теплопостачання",
п. 29 Правил користування тепловою
енергією, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р.
№ 1198, ст. 1 Закону України „Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" від 20 травня
1999 року N 686-XIV, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 /АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1/ на
користь комунального підприємства
„Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго" /68600, Одеська
область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, 5-а, , р/р 0168 у філії
Одеського ОУ АТ „Ощадбанк" МФО 328845/
заборгованість за поставлену теплову
енергію в сумі 10 967 грн. 20 коп. / десять
тисяч дев'ятсот шістдесят сім грн. 20
коп./, три відсотки річних в сумі 148 грн.
55 коп. /сто сорок вісім грн. 55 коп./,
збитки від інфляції в сумі 1 054 грн. 90
коп. /одна тисяча п'ятдесят чотири грн. 90
коп./, пеню в сумі 10 967 грн. 20 коп. /десять
тисяч дев'ятсот шістдесят сім грн. 20
коп./, судовий збір в сумі 1 827 грн. 00 коп.
/одна тисяча вісімсот двадцять сім грн.
00 коп./. Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили. Апеляційна
скарга подається на рішення місцевого
господарського суду протягом десяти
днів, а на ухвалу місцевого
господарського суду - протягом п'яти
днів з дня їх оголошення місцевим
господарським судом. У разі якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 27.10.2014р.

Суддя
С.П.
Желєзна