м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22715/13 23.10.14

За позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автомототех»

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Култрейдінг»

Про стягнення 139 442,83 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2 - по дов. № 4511
від 04.12.2013

від відповідача Шапошник Т.М. - по
дов. № 28-05/14 від 28.05.2014

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ :

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомототех» про стягнення 139 442,83
грн., з яких: 116 202,36 грн. збитків та 23 240,47
грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
внаслідок неналежного виконання
відповідачем зобов'язань з поставки
товару (хладоген (фреон) 134А (бал. 13,6 кг) у
кількості 20 штук) за видатковою
накладною № 4423 від 18.06.2013, а саме
поставки неякісного товару, позивач
зазнав матеріальних збитків у розмірі
95 416,50 грн., а також збитків у вигляді
неодержаного прибутку на суму 20 785,86
грн. До суми збитків в розмірі 95 416,50
грн. позивачем включено: вартість
придбаного неякісного товару в сумі 18
400,00 грн., 39 786,20 грн. витрат, що виникли
внаслідок повернення клієнтами
автомобілів на гарантійний ремонт, 9
470,00 грн. сплачених підприємцю ОСОБА_4
за поставлений йому позивачем
неякісний товар та 30 000,00 грн.
відшкодованих підприємцю ОСОБА_4 за
проведений гарантійний ремонт
повернутих клієнтами останнього
автомобілів. Крім того, позивачем
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача моральної шкоди, завданої
внаслідок порушення зобов'язання з
поставки товару, у розмірі 23 240,47 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва № 910/22715/13 від 05.05.2014 в задоволенні
позову Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
Господарського суду міста Києва №
910/22715/13 від 05.05.2014 позивач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду № 910/22715/13 від 19.06.2014
рішення Господарського суду міста
Києва № 910/22715/13 від 05.05.2014 залишено без
змін.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням
Господарського суду міста Києва від
05.05.2014 та постановою Київського
апеляційного господарського суду від
19.06.2014 позивач звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою.

Постановою Вищого господарського суду
України № 910/22715/13 від 18.09.2014 рішення
Господарського суду міста Києва від
05.05.2014 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
19.06.2014 у справі № 910/22715/13 скасовано,
справу передано до Господарського суду
міста Києва на новий розгляд.

Матеріали справи № 910/22715/13 були
отримані Господарським судом міста
Києва 23.09.2014 та згідно автоматизованої
системи документообігу суду передані
на новий розгляд судді Сіваковій В.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/22715/13 від 25.09.2014 справу
призначено до розгляду на 14.10.2014.

Позивачем 13.10.2014 до відділу діловодства
суду подано клопотання, в якому просить
викликати в судове засідання для дачі
пояснень спеціалістів ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, які володіють знаннями щодо
властивостей взаємодії газів та
властивостей хладогентів.

Суд розглянувши в судовому засіданні
14.10.2014 клопотання позивача відмовив в
його задоволенні, оскільки

Відповідно до ст. 30 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому процесі можуть брати участь
посадові особи та інші працівники
підприємств, установ, організацій,
державних та інших органів, коли їх
викликано для дачі пояснень з питань,
що виникають під час розгляду справи.
Ці особи мають право знайомитися з
матеріалами справи, давати пояснення,
подавати докази, брати участь в огляді
та дослідженні доказів.

З огляду на те, що у суду під час
розгляду даного спору не виникло
питань для пояснення яких необхідна
участь зазначених осіб, відсутні
підстави для задоволення клопотання
позивача.

Позивачем 13.10.2014 до відділу діловодства
суду подано письмові пояснення.

Відповідач у поданих 13.10.2014 до відділу
діловодства суду письмових поясненнях
просить в позві відмовити повністю.

Позивач в судовому засіданні 14.10.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 14.10.2014
проти задоволення позовних вимог
заперечував повністю.

В судовому засіданні 14.10.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 23.10.2014.

Відповідачем 22.10.2014 до відділу
діловодства суду подано додаткові
письмові пояснення.

Третя особа в судове засідання 23.10.2014 не
з'явилась, письмових пояснень не
подала.

В судовому засіданні 23.10.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
позивача і відповідача, Господарський
суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

05.06.2013 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автомототех»
виставило Фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 рахунок № 4775 про сплату товару
(хладоген (фреон) 134А (бал. 13,6 кг)) у
кількості 20 штук на загальну суму 18 400,00
грн.

На підставі рахунку № 4775 від 05.06.2013
платіжним дорученням № 132 від 14.06.2013
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
перерахував Товариству з обмеженою
відповідальністю «Автомототех» оплату
за хладоген (фреон) 134А (бал. 13,6 кг) в сумі
18 400,00 грн.

Згідно видаткової накладної № 4423 від
18.06.2013 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автомототех»
поставило, а Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 отримав товар
(хладоген (фреон) 134А (бал. 13,6 кг)) в
кількості 20 штук на загальну суму 18 400,00
грн.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконання відповідачем зобов'язань
щодо поставки продукції належної
якості, у зв'язку з чим позивач вказує
на обов'язок відповідача відшкодувати
завдані збитки.

Зокрема, позивачем заявлено вимоги про
стягнення з відповідача збитків на
суму 116 202,36 грн., з яких:

- вартість поставленого товару
неналежної якості у розмірі 18 400,00 грн.;

- сума витрат на здійснення
гарантійного ремонту авто, які
заправлялися неякісним товаром,
придбаним у відповідача, у розмірі 39
786,20 грн.;

- сума збитків, сплачених на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
внаслідок подальшого перепродажу
товару неналежної якості у розмірі 30
000,00 грн.;

- вартість оплати праці робітників за
виконання гарантійного ремонту
автомобілів у розмірі 7 230,30 грн.;

- не одержаний дохід (упущена вигода) у
розмірі 20 785,86 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України
підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема є договори та інші
правочини.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу
України закріплено загальне поняття
правочину, яким є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого не встановлена обов'язкова
письмова форма, вважається вчиненим,
якщо поведінка сторін засвідчує їхню
волю до настання відповідних правових
наслідків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Договір може бути
укладений у будь - якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
визначено поняття договору, яким є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Також статтею 181 Господарського
кодексу України визначено загальний
порядок укладання господарських
договорів, зокрема в частині 1 цієї
статті зазначено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження до виконання замовлення,
якщо законом не встановлено спеціальні
вимоги до форми та порядку укладення
даного виду договорів.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі - продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про те, що між
сторонами шляхом передачі товару та
здійснення відповідачем його повної
оплати було укладено договір
купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 673 Цивільного кодексу
України продавець повинен передати
покупцеві товар, якість якого
відповідає умовам договору
купівлі-продажу. У разі відсутності в
договорі купівлі-продажу умов щодо
якості товару продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, придатний
для мети, з якою товар такого роду
звичайно використовується. Якщо
продавець при укладенні договору
купівлі-продажу був повідомлений
покупцем про конкретну мету придбання
товару, продавець повинен передати
покупцеві товар, придатний для
використання відповідно до цієї мети. У
разі продажу товару за зразком та (або)
за описом продавець повинен передати
покупцеві товар, який відповідає
зразку та (або) опису. Якщо законом
встановлено вимоги щодо якості товару,
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, який відповідає цим
вимогам.

Відповідно до ст. 678 Цивільного кодексу
України покупець, якому переданий
товар неналежної якості, має право,
незалежно від можливості використання
товару за призначенням, вимагати від
продавця за своїм вибором: 1)
пропорційного зменшення ціни; 2)
безоплатного усунення недоліків
товару в розумний строк; 3)
відшкодування витрат на усунення
недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо
якості товару (виявлення недоліків, які
не можна усунути, недоліків, усунення
яких пов'язане з непропорційними
витратами або затратами часу,
недоліків, які виявилися неодноразово
чи з'явилися знову після їх усунення)
покупець має право за своїм вибором: 1)
відмовитися від договору і вимагати
повернення сплаченої за товар грошової
суми; 2) вимагати заміни товару.

Якщо продавець товару неналежної
якості не є його виготовлювачем, вимоги
щодо заміни, безоплатного усунення
недоліків товару і відшкодування
збитків можуть бути пред'явлені до
продавця або виготовлювача товару.

За змістом ч. 1 ст. 679 Цивільного кодексу
України продавець відповідає за
недоліки товару, якщо покупець доведе,
що вони виникли до передання товару
покупцеві або з причин, які існували до
цього моменту.

Як свідчать матеріали справи
відповідачем позивачу було поставлено
20 балонів із фреоном партії ZY 120711 (лист
відповідача № 21-10/3 від 21.10.2013).

За результатами проведених досліджень
Державним підприємством
«Укрметртестандарт» балонів партії ZY
120711 складено на замовлення як
відповідача (протокол № 47АП/44/13 від
03.102013) так і позивача (протокол № 1АП/44/14
від 16.01.2014) відповідно до яких
встановлено, що молярна частка
хладогенту R-134а в балонах містить 18,8% та
відповідно 18,2%, замість необхідної
кількості не менше 99,9%.

У відповідності до ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Під збитками
розуміються втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються : вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафна санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема відшкодування збитків
та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу
України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором;
збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день
добровільного задоволення боржником
вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення; при визначення
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за
договором є правовою підставою, згідно
із ст. 623 Цивільного кодексу України,
для стягнення збитків.

Стаття 614 Цивільного кодексу України
зазначає, що особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Підставою для відшкодування збитків є
спричинення їх внаслідок неналежного
виконання зобов'язання за договором,
тобто наявності прямого
причинно-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями однієї сторони та
зменшення майнових прав іншої, у тому
числі понесених витрат.

Суд погоджується з твердженнями
позивача, що сума в розмірі 18 400,00 грн. є
збитками позивача, які мали місце
внаслідок неналежного виконання
зобов'язань відповідачем за договором,
зокрема поставки неякісного товару.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. При цьому питання
про належність доказів остаточно
вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Вимоги про стягнення збитків в розмірі
97 802,36 грн., що складається з: 39 786,20 грн.
витрат на здійснення гарантійного
ремонту авто, які заправлялися
неякісним товаром, придбаним у
відповідача, 30 000,00 грн. сплачених на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 внаслідок подальшого
перепродажу товару неналежної якості у
розмірі, 7 230,30 грн. вартість оплати
праці робітників за виконання
гарантійного ремонту автомобілів у
розмірі та 20 785,86 грн. не одержаний
дохід (упущена вигода) не підлягають
задоволенню оскільки

- не підтверджена та обставина, що
автомобілі, в яких в подальшому було
здійснено гарантійний ремонт були
заправлені позивачем саме фреоном
партії ZY 120711 з балонів, що були
поставлені відповідачем.

- не подано доказів, що Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 здійснено
гарантійний ремонт автомобілів, які
були заправлені саме фреоном партії ZY
120711 з балонів, що були поставлені йому
позивачем.

- не подано доказів оплати праці
робітників за виконання гарантійного
ремонту саме тих автомобілів, що були
заправлені неякісним фреоном

- не подано доказів що позивач мав за
робочий час витрачений на здійснення
гарантійних робіт можливість отримати
дохід в розмірі 20 785,86 грн.

Таким чином, позивачем належних та
допустимих доказів в підтвердження
наявності вини у відповідача та
доказів понесення позивачем витрат в
розмірі 97 802,36 грн. (116 202,36 грн. - 18 400,00
грн.) внаслідок неналежного виконання
зобов'язань відповідачем договірних
відносин не подано.

Отже, позивачем не доведено
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправними діями відповідача та
понесеними збитками в загальному
розмірі 97 802,36 грн. саме внаслідок
неналежного виконання відповідачем
договірного зобов'язання.

Вимоги позивача про стягнення з
відповідача 23 240,47 грн. моральної шкоди
задоволенню не підлягають виходячи з
наступного

Позивач зазначає, що внаслідок
порушення відповідачем зобов'язання
щодо поставки якісного товару, що
використовувався позивачем у своїй
підприємницькій діяльності, та впливає
на його імідж і ділову репутацію та
зважаючи на його тривалу неправомірну
поведінку відповідача, що виражається
у тривалій відмові від відшкодування
вартості неякісного товару та
враховуючи той факт, що велика
кількість клієнтів позивача
відмовилася від його послуг через факт
використання ним неякісного товару,
порушення відповідача призвело до
приниження ділової репутації позивача.
Тому позивач вважає за необхідне
відшкодування моральної шкоди з
розрахунку 20% від вартості прямих
збитків, тобто суму 23 240,47 грн. задля
організації заходів по усуненню
наслідків заподіяноі діяльністю
відповідача шкоди.

Підстави відповідальності за завдану
моральну шкоду встановлені ст. 1167
Цивільного кодексу України, згідно ч. 1
якої моральна шкода, завдана фізичній
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно з частиною першою та другою
статті 23 Цивільного кодексу України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» також
визначено:

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків .

Під немайновою шкодою, заподіяною
юридичній особі, слід розуміти втрати
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням її ділової
репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошенням комерційної
таємниці, а також вчиненням дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до її діяльності.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Звертаючись з вимогою про
відшкодування моральної шкоди позивач
не надав суду жодних доказів, які б
свідчили про приниження ділової
репутації позивача або наявності втрат
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням його ділової
репутації, а також вчиненням дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до діяльності позивача.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

При цьому, моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи ту обставину, що позивач не
надав суду доказів заподіяння
(наявності) моральної шкоди, позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди в розмірі 23 240,47 грн. є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автомототех» (03164, м.
Київ, вул. Булаховського, 30-А, ) на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 18 400
(вісімнадцять тисяч чотириста) грн. 00
коп. збитків, 368 (триста шістдесят вісім)
грн. 00 коп. витрат по сплаті судового
збору.

3. В іншій частині в позові відмовити
повністю.

Повне рішення складено 30.10.2014.

Суддя
В.В.Сівакова