КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р. Справа№
5011-6/19049-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Грищенко О.М.,
довіреність № б/н від 16.04.2014;

від відповідача - представник не
прибув;

від ДВС - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "САП Україна" на
ухвалу господарського суду міста Києва
від 02.10.2014 за скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю "САП
Україна" на бездіяльність відділу
Державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві у справі №
5011-6/19049-2012 (суддя Ковтун С.А.) за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "САП Україна" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Конім Груп" про
стягнення 3 033 355,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.03.2013 р. у справі №
5011-6/19049-2012 позов товариства з обмеженою
відповідальністю "САП Україна"
задоволено, присуджено до стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Конім Груп" 2842089,23
грн. боргу, 84941,50 грн. пені та 38284,26 грн.
трьох процентів річних.

На виконання зазначеного рішення
господарським судом міста Києва
позивачу видано наказ.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "САП Україна"
звернулося до суду зі скаргою в
порядку ст.121-2 ГПК України, в якій
просило визнати бездіяльність Відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві незаконною та
протиправною.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 02.10.2014 у справі №
5011-6/19049-2012 у задоволенні скарги
товариства з обмеженою
відповідальністю "САП Україна"
відмовлено, оскільки суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
державним виконавцем вчиняються дії у
відповідності до вимог Закону України
"Про виконавче провадження".

Не погодившись з прийнятою ухвалою,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу господарського суду міста від
02.10.2014 у справі № 5011-6/19049-2012 скасувати, а
скаргу задовольнити.

В обґрунтування скарги товариство з
обмеженою відповідальністю "САП
Україна" посилається на нездійснення
державним виконавцем дій по виконанню
наказу господарського суду міста Києва
від 13.04.2013 у справі № 5011-6/19049-2012.

Представник апелянта - позивача у
справі в судовому засіданні 10.11.2014
підтримав вимоги за апеляційною
скаргою.

Відповідач та ВДВС правом на участь
своїх представників не скористалися,
хоча про дату, час та місце судового
засідання були повідомлені належним
чином; ухвала суду про прийняття
апеляційної скарги до провадження
направлялась за адресами, якї є їх
офіційним місцезнаходженням.

Відповідно до пункту 2.6.15. Інструкції з
діловодства в господарських судах
України на звороті у лівому нижньому
куті оригіналу процесуального
документа, який виготовляється судом
та залишається у справі,
проставляється відповідний штамп суду
з відміткою про відправлення
документа, що містить вихідний
реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, підпис
працівника, який її здійснив, та може
містити відмітку про отримання копії
процесуального документа
уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням
належного надсилання копій
процесуального документа сторонам та
іншим учасникам судового процесу.

Водночас до повноважень господарських
судів не віднесено з'ясування
фактичного місцезнаходження юридичних
осіб або місця проживання фізичних
осіб - учасників судового процесу на
час вчинення тих чи інших
процесуальних дій. Тому відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.
Про це Вищим господарським судом
України зазначалося і в інформаційних
листах від 02.06.2006 N 01-8/1228 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" (пункт 4), від 14.08.2007 N
01-8/675 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2007 року" (пункт 15), від 18.03.2008 N
01-8/164 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2007 році"
(пункт 23).

У першому з названих листів викладено й
правову позицію, згідно з якою
примірники повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Крім цього, за змістом ст. 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу
суду у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Будь - яких заяв, клопотань щодо
неможливості бути присутніми у даному
судовому засіданні від відповідача та
ВДВС до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка
представників сторін та ВДВС не
визнавалася обов'язковою, певних
пояснень суд не витребував.

У будь-якому разі відкладення розгляду
справи не можливе через сплив 15-ти
денного строку, встановленого ч. 2 ст. 102
Господарського процесуального кодексу
України для розгляду апеляційних скарг
на ухвали господарського суду.

Враховуючи викладене, апеляційна
скарга розглянута судом у даному
судовому засіданні по суті з
винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу, в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Частиною 5 статті 106 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційні скарги на
ухвали місцевого господарського суду
розглядаються в порядку, передбаченому
для розгляду апеляційних скарг на
рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу, у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваної
ухвали, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржувана ухвала
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Поставною державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві від 13.01.2014 р.
відкрито виконавче провадження № 41413714
з виконання наказу господарського
суду міста Києва від 13.04.2013 у справі №
5011-6/19049-2012.

При цьому, боржнику надано семиденний
строк з моменту отримання даної
постанови для самостійного виконання
рішення. В постанові зазначено про те,
що у випадку невиконання у строк до
семи днів судового рішення, буде
розпочате його примусове виконання із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених Законом
України "Про виконавче провадження".

Крім цього, державним виконавцем
направлені відповідні запити про
наявність відкритих банківських
рахунків боржника в установах банку.

Поставною державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві від 03.04.2014
накладено арешт на кошти, що
знаходяться на рахунках боржника у
межах суми 1 003 061,27 грн.

Згодом, державним виконавцем
направлено запит № 1215/2 від 25.04.2014 до
УДАІ у місті Києві для отримання
інформації про наявність
зареєстрованих за боржником
транспортних засобів.

Позивач, вважаючи, що Відділом
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві не вчиняються дії
щодо виконання наказу від 13.04.2013 у
справі № 5011-6/19049-2012, звернувся до
господарського суду міста Києва зі
скаргою, в якій просить суд визнати
бездіяльність Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві незаконною та протиправною.

Колегія суддів, розглянувши матеріали
даної скарги дійшла висновку про
обґрунтованість відхилення її судом
першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули Закону України
"Про виконавче провадження", цей Закон
визначає умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

При цьому, ст. 1 названого Закону
визначено, що виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання рі
шень інших органів (посадових осіб) - це
сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання рі
шень судів та інших органів (посадових
осіб), які провадяться на підставах, в
межах повноважень та у спосіб,
визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підляга ють
примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

З вищенаведеного вбачається, що певні
виконавчі дії державним виконавцем
вчиняються.

В предметі скарги не вказано, не
вчинення яких саме дій заявник просить
визнати протиправними та не зазначено
про спонукання органу ДВС до вчинення
таких конкретних дій.

Проте, саме такий спосіб захисту здатен
відновити порушені права скаржника.

В наведеному контексті слід зазначити
наступне.

Згідно п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" від 26.12.2003р. №14 у справах
за скаргами на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
інших посадових осіб державної
виконавчої служби предметом судового
розгляду можуть бути рішення, дії або
бездіяльність органів державної
виконавчої служби.

Стаття 1212 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає звернення до суду зі
скаргами на конкретні дії чи
бездіяльність органів державної
виконавчої служби.

Крім цього, п.4 ч. 7 ст. 82 Закону України
"Про виконавче провадження"
передбачено, що скарга у виконавчому
провадженні подається у письмовій
формі та має містити зміст
оскаржуваних рішень, дій чи
бездіяльності та норму закону, яку
порушено.

Згідно п. 9.13 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №9 від
17.10.2012 р. "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

Отже, звертаючись до суду зі скаргою на
бездіяльність державного виконавця чи
інших посадових осіб державної
виконавчої служби скаржник повинен
конкретизувати, в чому саме полягає
бездіяльність цих осіб.

Вимоги за такою скаргою не можуть бути
викладені абстрактно, тобто скарга має
містити зміст оскаржуваної
бездіяльності.

У даному випадку, наведена позивачем
вимога у скарзі не передбачає вказаних
ознак і не визначає спонукання до
вчинення конкретних виконавчих дій
передбачених законодавством.

Отже, відсутність конкретизування
вимог за скаргою унеможливлює
спонукання судом до здійснення
державним виконавцем конкретних
виконавчих дій та відповідно
відновлення порушених прав та
інтересів скаржника.

Наведені обставини виключають
можливість задоволення скарги судом.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відхилення скарги позивача на
бездіяльність Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві.

За наведених обставин, доводи позивача,
викладені в апеляційній скарзі, не
можуть бути підставою для скасування
оскаржуваної ухвали суду. Тому, у
задоволенні вимог скаржника слід
відмовити, а ухвалу суду першої
інстанції залишити без змін.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "САП
Україна" залишити без задоволення, а
ухвалу господарського суду міста Києва
від 02.10.2014 у справі №5011-6/19049-2012 - без
змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - позивача у
справі.

3. Матеріали справи № 5011-6/19049-2012
повернути до господарського суду міста
Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

М.А. Руденко