м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
до Школи І - ІІІ
ступенів № 218 Деснянського району
про стягнення 475 261, 58
Суддя Ломака В.С.
Представники сторін:
від позивача: ОСОБА_1 за
довіреністю № 91/2014/02/14-1 від 14.02.2014 р.;
від відповідача: не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» (далі-позивач) звернувся
до господарського суду міста Києва з
позовом до Школи І - ІІІ ступенів № 218
Деснянського району міста Києва (далі -
відповідач) про стягнення 463 170,77 грн., з
яких 415 473,81 грн. - основний борг, 34 984,99
грн. - інфляційні втрати, 12 711,97 грн. - 3%
річних. Крім того, позивач просить суд
покласти на відповідача судові витрати
щодо сплати судового збору в розмірі 9
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що відповідно до
укладеного між сторонами договору він
поставив відповідачу теплову енергію,
яка останнім не була сплачена в повному
обсязі, внаслідок чого у відповідача
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 415 473,81 грн. за
період з 01.01.2013 р. по 01.01.2014 р.. Враховуючи
зазначене, позивач вирішив звернутись
до суду за захистом своїх прав та
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 14.07.2014 р., у зв'язку
із знаходженням судді Ломаки В.С. на
лікарняному, позовну заяву ПАТ
«Київенерго» передано судді
Васильченко Т.В. для вирішення питання
щодо порушення провадження у справі.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.07.2014 р. (суддя Васильченко
Т.В.) порушено провадження у справі №
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 22.07.2014 р., у зв'язку
з виходом судді Ломаки В.С. з
для розгляду судді Ломаці В.С.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 22.07.2014 р. суддею Ломакою В.С.
провадження та призначено її до
розгляду на 12.08.2014 р.
07.09.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представником відповідача подані
документи для долучення до матеріалів
справи, зокрема заперечення на позов №
203 від 30.07.2014 р., за змістом якого він
позовні вимоги не визнає, оскільки
фінансування діяльності установи
відповідача здійснюється фінансовим
управлінням Деснянської районної у м.
Києві державної адміністрації через
Управління освіти Деснянської у м.
Києві державної адміністрації, тобто
відповідач не має повноважень по
вирішенню питань юридичної долі
бюджетних коштів, які повинні бути
спрямовані на виконання і забезпечення
рішень і розпоряджень владних органів,
а взяті перед позивачем зобов'язання не
були виконані через відсутність
належного і своєчасного фінансування.
У зв'язку з цим відповідач просив
залучити до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
фінансове управління Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації, викликати для дачі
пояснень представників Департаменту
фінансів КМДА та Управління освіти
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації, визначивши їх
явку обов'язковою, а також залучити до
участі у справі головного бухгалтера
установи відповідача.
11.08.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представником позивача подані
документи для долучення до матеріалів
справи.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.08.2014 р., згідно ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України суд відклав розгляд справи на
14.08.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представник відповідача подав
документи для долучення до матеріалів
справи та письмові пояснення щодо
причин виникнення заборгованості, в
яких вказує на те, що ним в 2013 році було
взято фінансові зобов'язання перед
позивачем в Державній казначейській
службі України Дарницького району на
суму 474 426, 76 грн., проте відповідне
фінансування у 2013, 2014 роках не
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 08.09.2014 р., у зв'язку
з відпусткою судді Ломаки В.С., справу №
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 08.09.2014 р. суддею Любченко М.О.
провадження призначено її до розгляду
02.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшли додаткові
документи у справі та письмові
пояснення про те, що 30.09.2014 р. відповідач
сплатив кредиторську заборгованість
перед позивачем за період з 2012 по
2014 рік за спірним Договором на
загальну суму 481 967, 82 грн.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 07.10.2014 р., у зв'язку
з виходом судді Ломаки В.С. з відпустки,
судді Ломаці В.С.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 р. суддею Ломакою В.С.
провадження призначено її до розгляду
У судовому засіданні 07.10.2014 р. суд в
порядку ст. 77 ГПК України оголосив
перерву до 28.10.2014 р.
10.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшла заява про уточнення
позовних вимог, відповідно до якої він
просить стягнути з відповідача 34 984, 99
грн. інфляційних втрат, 12 711, 97 грн. 3 %
річних та 9 505, 24 грн. витрат зі сплати
судового збору. Заява мотивована тим,
що відповідач після подання позивачем
даного позову до суду повністю погасив
суму основного боргу.
22.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
зменшення нарахованої позивачем у
справі пені до 1 грн., з огляду на
обмежений кошторис відповідача та
несвоєчасне фінансування.
У судовому засіданні 28.10.2014 р. від
представника позивача надійшли
додаткові документи у справі.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.10.2014 р. розгляд справи, у
зв'язку з неявкою представника
відповідача, було відкладено на 05.11.2014
29.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшла заява про уточнення
позовних вимог, відповідно до якої він
просить стягнути з відповідача 34 984, 99
грн. інфляційних втрат, 12 711, 97 грн. 3 %
річних, 12 090, 81 грн. пені та 9 505, 24 грн.
витрат зі сплати судового збору.
Крім того, позивачем подано заяву про
виправлення помилки у позовній заяві,
відповідно до якої зазначає, що він
помилково в прохальній частині не
вказав пеню, проте як зазначав її в
тесті позовної заяви та враховував при
обрахунку ціни позову.
31.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли письмові пояснення,
відповідно до яких він вказує на те, що
відповідно до п. 11.1. Договору про
закупівлі теплової енергії за
державний кошт від 04.03.2013 р. № 690314
сторони домовились, що інші умови
Договору, а саме: перелік об'єктів
теплопостачання, порядок розрахунків,
схеми балансової належності мереж та
інші, регулюються додатками №№ 3 - 9, 11
до Договору № 690314 від 01.05.2013 р. та є його
невід'ємною частиною. У свою чергу, п. 3.5.
Додатку № 4 до Договору № 690314 від 01.05.2013
р. передбачає право енергопостачальної
організації нарахувати абоненту пеню в
розмірі 0, 5 % за кожен день прострочення
платежу по день фактичної сплати, але
не більше суми обумовленої чинним
законодавством України. З урахуванням
зазначеного позивач просить
задовольнити позовні вимоги.
03.11.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи
у справі.
Представник відповідача в судове
засідання 05.11.2014 р. не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.
Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
У судовому засіданні 05.11.2014 р. суд
прийняв до розгляду заяву позивача про
виправлення помилки у позовній заяві, у
зв'язку з чим позовні вимоги
розглядаються з урахуванням її змісту.
Водночас, суд вирішив не приймати до
розгляду заяву позивача про уточнення
позовних вимог, яка за своєю природою
фактично є відмовою від позову в
частині стягнення основного боргу,
оскільки особа, яка підписала вказану
заяву від імені позивача, а саме:
ОСОБА_1, відповідно до наданої на
підтвердження його повноважень
довіреності № 91/2014/02/14-1 від 14.02.2014 р.
обмежений у правах щодо відмови від
У судовому засіданні 05.11.2014 р. суд також
розглянув та відмовив у задоволенні
клопотання відповідача про залучення
до участі у справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору фінансове управління
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до прийняття
рішення господарським судом, якщо
рішення з господарського спору може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї з сторін. Їх може бути залучено
до участі у справі також за клопотанням
сторін, прокурора або ініціативи
господарського суду.

Метою участі третіх осіб у справі є
обстоювання ними власних прав і
законних інтересів, на які може
справити вплив рішення чи ухвала суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, виступає в
процесі на боці тієї сторони, з якою в
неї існують певні правові відносини.

Допущення або притягнення третьої
особи, яка не заявляє самостійних
вимог, до участі у справі вирішується
господарським судом з урахуванням
того, чи є у цієї особи юридичний
інтерес до даної справи.

Що ж до наявності юридичного інтересу у
третьої особи, то у вирішенні
відповідного питання суд має
з'ясовувати, чи буде у зв'язку з
прийняттям судового рішення з даної
справи таку особу наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому (п.
1.6 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

В даному випадку, відповідачем
належним чином не обґрунтовано яким
чином прийняте у даній справі рішення
може вплинути на права та обов'язки
фінансового управління Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації.

З цих же підстав су відмовив у
задоволенні клопотання відповідача
про залучення до участі у справі
головного бухгалтера установи
відповідача.

Також, судом відхилено як
необґрунтоване клопотання відповідача
про виклик для дачі пояснень
представників Департаменту фінансів
КМДА та Управління освіти Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації.

Так, відповідно до ст. 30 ГПК України в
судовому процесі можуть брати участь
посадові особи та інші працівники
підприємств, установ, організацій,
державних та інших органів, коли їх
викликано для дачі пояснень з питань,
що виникають під час розгляду справи.
Зазначені особи зобов'язані з'явитись
до господарського суду на його виклик,
сповістити про знані їм відомості та
обставини у справі, подати на вимогу
господарського суду пояснення в
письмовій формі.

В даному випадку, вказане клопотання
відповідача не містить даних про те,
щодо яких питань, що виникли під час
розгляду справи та відповіді на які
входять до предмету доказування у
даному спорі і мають значення для його
правильного вирішення, - можуть бути
надані пояснення зазначеними особами.

У судовому засіданні 05.11.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.05.2003 р. між Акціонерною
енергопостачальною організацією
«Київенерго» (енергопостачальна
організація) та Середньою
загальноосвітньою школою № 218 (абонент)
було укладено договір № 690314 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді.

Предметом цього Договору є постачання,
користування та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитої теплової
енергії у гарячій воді, на умовах,
передбачених цим Договором (п. 1.1
Договору).

За приписами п. 2.1 Договору, при
виконанні умов цього Договору, а також
вирішенні всіх питань, що не обумовлені
цим Договором, сторони зобов'язуються
керуватися тарифами, затвердженими
Київською міською державною
адміністрацією, Положенням про
Держенергоспоживнагляд, Правилами
користування тепловою енергією,
Правилами технічної експлуатації
тепловикористовуючих установок і
теплових мереж, нормативними актами з
питань користування та
взаєморозрахунків за енергоносії,
чинним законодавством України.

Згідно з п. 2.2.1 Договору
енергопостачальна організація
зобов'язується постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби: опалення та вентиляцію - в
період опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року; в
кількості та обсягах згідно з Додатком
№ 1 до цього Договору.

У відповідності з п. п. 2.3.1, 2.3.2 Договору
абонент зобов'язався додержуватися
кількості споживання теплової енергії
по кожному параметру в обсягах, які
визначені у Додатку № 1 до Договору, не
допускаючи їх перевищення, та
своєчасно сплачувати вартість
спожитої теплової енергії, а також
виконувати умови та порядок оплати, в
обсягах і в терміни, які передбачені в
додатку № 4 до Договору.

Пунктом 2 Додатку № 4Б до Договору
передбачено, що абонент щомісяця з 12 по
15 число самостійно отримує у Районному
відділі теплозбуту № 6 за адресою:
вул. Меліоративна, будинок №
11, табуляграму фактичного споживання
теплової енергії за попередній період,
акт звірки на початок розрахункового
періоду (один примірник оформленого
акту звірки абонент повертає в РВТ), та
платіжну вимогу-доручення, куди
включені вартість теплової енергії на
поточний місяць, з урахуванням
остаточного сальдо розрахунків на
початок розрахункового періоду.

За приписами п. 3 Додатку № 4Б до
Договору, сплату за вказаними в п. 2
цього Додатку документами, абонент
виконує не пізніше 25 числа поточного
місяця, при цьому в разі, якщо абонент
розраховується за показниками
приладів обліку, йому пред'являється до
сплати заявлена кількість теплової
енергії на поточний місяць (згідно
Додатку № 1 до Договору). У випадку
перевищення фактичного використання
теплової енергії понад заявленого, ця
кількість перевищення самостійно
сплачується абонентом не пізніше 28
числа поточного місяця. У випадку, якщо
фактичне використання нижче від
заявленого, сплата проводиться за
фактичними показниками.

Відповідно до п. 3.2 Додатку № 4Б до
Договору, абонентам що не мають
приладів обліку щомісячно
виставляється до сплати кількість
теплової енергії згідно до договірних
навантажень з урахуванням
середньомісячної розрахункової
температури теплоносія від теплових
джерел енергопостачальної організації
та фактичного сальдо розрахунків на
початок розрахункового періоду;

- кількість фактично спожитої теплової
енергії визначається згідно
договірних навантажень з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія від теплових
джерел енергопостачальної організації
та кількості годин (діб) роботи
тепловикористовуючого обладнання
абонента в розрахунковому періоді.

Згідно з п. 8.1 Договору, цей Договір
набуває чинності з дня його підписання
та діє до 31.12.2003 р.

Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін (п. 8.4 Договору).

У зв'язку з набранням чинності Закону
України «Про здійснення державних
закупівель» 04.03.2013 р. між позивачем
(учасник) та відповідачем (замовник)
було укладено Договір про закупівлю
товару (теплова енергія у гарячій
воді/парі) за державні кошти № 690314 (далі
- Договір № 690314), відповідно до п. 1.1
якого учасник зобов'язується поставити
замовнику товар, зазначений в п. 1.2
Договору, а замовник - прийняти і
оплатити товар в порядку і строки,
згідно з цим Договором.

Пунктом 1.2 Договору № 690314 передбачено
найменування товару - пара та гаряча
вода; постачання пари та гарячої води
(код згідно ДК 016-2010: 35.30.1). Товар за цим
Договором постачається замовнику за
допомогою технічних засобі передачі та
розподілу гарячої води та пари.
Одиницею виміру теплової енергіє є 1
Гкал.

Згідно з п. 1.3 Договору № 690314 теплова
енергія поставляється замовнику у
кількості 1056 Гкал, згідно з Додатком 1
до цього Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору № 690314
строк поставки товарів - до 31.12.2013 р.

Місце поставки (передачі) товару - межа
балансової належності (п. 5.2 Договору №
690314).

За приписами п. 6.3.1 Договору № 690314
учасник зобов'язаний постачати теплову
енергію у гарячій воді/парі на потреби:
опалення та вентиляції - в період
опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року; в
кількості та обсягах згідно з Додатком
№ 1 до цього Договору в період його дії.

Пунктом 5.3 Договору № 690314 передбачено,
що межа балансової належності та
експлуатаційної відповідальності
встановлюється згідно з Додатками № 5, 6
до Договору і не підлягає зміненню в
односторонньому порядку. Поставка
товару здійснюється учасником згідно з
заявленими замовником обсягами та
договірним приєднаним тепловим
навантаженням, зазначеним в Додатку 1.

Обсяги постачання теплової енергії
сторонами визначено в Додатку № 1 до
Договору № 690314, а саме: 0,542 Гкал/год. на
опалення, 0,281 Гкал/год. на вентиляцію, на
гаряче водопостачання (ГВП) 0,248
Гкал/годину, на ГВП по
середньогодинному тепловому
навантаженню 0,103 Гкал/год. або 0,721
Гкал/добу на ГВП по середньодобовому
тепловому навантаженню.

У відповідності з п. п. 6.1.1, 6.1.2 Договору
№ 690314 замовник зобов'язаний
додержуватися кількості споживання
теплової енергії по кожному параметру
в обсягах, які визначені у Додатку № 1
до Договору, не допускаючи їх
перевищення, та своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії, а
також виконувати умови та порядок
оплати в обсягах і в терміни, які
передбачені в Додатку № 4 до Договору.

Згідно з п. 10.1 Договору № 690314, цей
Договір набирає чинності з дати його
підписання сторонами і діє до 31.12.2013 р.,
а в частині проведення розрахунків до
повного їх завершення.

Відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного
кодексу України умови цього Договору
застосовуються до відносин, що виникли
між сторонами до моменту укладання
цього Договору з 01.01.2013 р.

При цьому, відповідно до п. 11.1. Договору
№ 690314 сторони домовились у зв'язку з
безперервним технічним процесом
постачання теплової енергії вважати
додатками до даного Договору додатки
до Договору на постачання теплової
енергії від 01.05.2003 р. № 690314.

13.03.2013 р. сторони уклали Додаткову угоду
№ 1 до Договору № 690314, якою, зокрема,
змінили ціну Договору.

Відповідно до облікових карток
(табуляграм) та відомостей обліку за
спірний період, позивач нарахував
відповідачу до сплати у період з 01.01.2013
р. по 31.12.2013 р. за спожиту теплову
енергію 522 173,81 грн., а саме: 106 513,72 грн. за
січень 2013 року, 92 941,97 грн. за лютий 2013
року, 91 808,44 грн. за березень 2013 року, 57
059,56 грн. за квітень 2013 року, 4 312,02 грн. за
травень 2013 року, 1 776,89 грн. за червень 2013
року, 28 842,26 грн. за жовтень 2013 року, 49 714,57
грн. за листопад 2013 року, 89 204,38 грн. за
грудень 2013 року.

Оскільки відповідач за поставлену йому
теплову енергію розрахувався з
позивачем частково, сплативши 106 700 грн.,
позивач вирішив звернутись з даним
позовом до суду та вимагати в
примусовому порядку стягнути з
відповідача борг в сумі 415 473,81 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
після порушення провадження у даній
справі, 30.09.2014 р. сплатив вказаний борг,
у зв'язку з чим незадоволеними
залишились вимоги позивача про
стягнення 12 090, 81 грн. пені, 34 984, 99 грн.
інфляційних втрат та 12 711, 97
грн. 3 % річних.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу підлягають припиненню на
підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України, в
частині стягнення пені, 3% річних,
інфляційних втрат підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладені
між сторонами Договори є договорами
енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського
кодексу України визначено, що за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського
кодексу України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

В силу приписів ч. 1 ст. 714 Цивільного
кодексу України, за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
належним чином.

Станом на час розгляду цього спору, як
зазначалось вище, відповідачем було
погашено основну заборгованість перед
позивачем після порушення провадження
у даній справі, у зв'язку з чим в цій
частині провадження слід припинити, у
зв'язку з відсутністю предмету спору.

Так, як на тому наголошено в п. 4
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» припинення
провадження у справі - це форма
закінчення розгляду господарської
справи без прийняття судового рішення
у зв'язку з виявленням після порушення
провадження у справі обставин, з якими
закон пов'язує неможливість судового
розгляду справи.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Що стосується заявлених позивачем
позовних вимог про стягнення 12 090, 81 грн.
пені, 34 984, 99 грн. інфляційних втрат та 12
711, 97 грн. 3 % річних, слід відзначити
наступне.

Згідно зі ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Одним із різновидів господарських
санкцій, які застосовуються до
правопорушника у сфері господарювання,
є штрафні санкції у вигляді грошової
суми (неустойки, штрафу, пені), яку
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ст. 230 ГК України).

Поняттям «штраф» та «пеня» дано
визначення ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України.

Відповідно до зазначеної норми,
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею - неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.5 Додатку № 4Б до Договору
сторонами було передбачено, що у
випадку несплати за теплову енергію до
кінця місяця енергопостачальна
організація нараховує абоненту пеню на
суму фактичного боргу у розмірі 0,5 % за
кожний день прострочення до моменту
фактичної сплати.

Позивач нарахував відповідачу пеню в
розмірі 12 090, 81 грн., виходячи з
подвійної облікової ставки
Національного банку України за період
в 6 місяців з грудня 2013 року по 1 червня
2014 року.

Судом встановлено, що розрахунок пені
наданий позивачем у відповідності до
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та узгоджується з
приписами ч. 6 ст. 232 ГК України, а отже,
вимоги про стягнення пені мають бути
задоволені.

При цьому, суд відхиляє клопотання
відповідача про зменшення розміру
пені.

Так, обставини, на які посилається
відповідач в обґрунтування
зазначеного, такі як тяжкий фінансовий
стан, не є виключними та мають
негативний вплив на господарську
діяльність не лише відповідача, але і
інших суб'єктів підприємницької
діяльності в силу складних процесів в
економіці, а допущене відповідачем
прострочення грошових зобов'язань має
негативний вплив на фінансовий стан
позивача та здійснювану останнім
господарську діяльність.

Слід враховувати, що відповідно до ст. 42
ГК України підприємництво - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Здійснення підприємницької діяльності
на власний ризик означає покладання на
підприємця тягаря несприятливих
наслідків такої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 229 ГК України учасник
господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

При цьому, відповідно до змісту ч. 2 ст.
218 ГК України не є надзвичайними та
невідворотними такі обставини, як
порушення зобов'язань контрагентами
правопорушника, відсутність на ринку
потрібних для виконання зобов'язання
товарів, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Також, згідно зі ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

Позивач нарахував відповідачу до
сплати 34 984, 99 грн. інфляційних втрат та
12 711, 97 грн. 3 % річних, розрахунок
яких є вірним та який відповідачем не
оспорюється.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено, що відповідач неналежним
чином виконував взяті на себе за
договором обов'язки щодо оплати
вартості поставленої позивачем
теплової енергії, позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

При цьому, що стосується позовних
вимог, щодо яких суд припинив
провадження, то слід враховувати, що
відповідно до п. 5.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
16.01.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
статтею 7 Закону передбачено підстави
повернення судового збору, перелік
яких є вичерпним. У їх числі не
зазначено такої підстави, як
припинення провадження у справі
(стаття 80 ГПК). Водночас закриття
провадження у справі, про яке йдеться у
пункті 5 частини першої цієї статті
Закону, є поняттям цивільного і
адміністративного судочинства,
передбаченим відповідно статтею 205
Цивільного процесуального кодексу
України і статтею 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які господарським судам у
здійсненні судочинства не
застосовуються.

Таким чином, припинення провадження у
справі з підстав, передбачених статтею
80 Господарського процесуального
кодексу України, не тягне за собою
наслідків у вигляді повернення
сплаченої суми судового збору.

Водночас, відповідно до абз. 1 п. 4.7.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»,
наголошено на тому, що частиною другою
статті 49 ГПК України передбачено, що у
разі коли спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів розгляду.

Так, у такому правозастосуванні
приписів статті 49 ГПК України суду слід
виходити з широкого розуміння даної
норми, маючи на увазі, що передбачені
нею наслідки можуть наставати і в разі
неправомірної бездіяльності винної
особи, яка не вжила заходів до
поновлення порушених нею прав і
законних інтересів іншої особи
(зокрема, ухилялася від задоволення її
заснованих на законі вимог), що змусило
останню звернутися за судовим
захистом.

Отже, враховуючи те, що спір в частині
стягнення суми основного боргу
доведено до судового розгляду
внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань та
погашення заборгованості перед
позивачем лише після порушення
провадження у справі, суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача сплачений за подання
у даній справі судовий збір в сумі у
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80,
82- 85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині
розгляду позовних вимог про стягнення
415 473 (чотириста п'ятнадцять тисяч
чотириста сімдесят три) грн. 81 коп.
основного боргу припинити.

2. В іншій частині позовні вимоги
задовольнити.

3. Стягнути зі Школи І - ІІІ
ступенів № 218 Деснянського району
міста Києва (02156, місто Київ, вулиця
Курчатова, будинок 6-А, )
на користь Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» (01001, місто
Київ, площа Івана Франка, будинок 5, ) 12 090 (дванадцять тисяч
дев'яносто) грн. 81 коп. пені, 12 711
(дванадцять тисяч сімсот одинадцять)
грн. 97 коп. 3% річних, 34 984 (тридцять
чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят
чотири) грн. 99 коп. інфляційних втрат та
9 505 (дев'ять тисяч п'ятсот п'ять) грн. 23
коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Після набрання рішенням
законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського
суду набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.11.2014 р.

Суддя
В.С. Ломака