м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19406/14 03.11.14

За позовом Публічного
акціонерного Товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житлово-комунальне

господарство «Геолог»

Про стягнення 1 337 500, 36 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники:

від позивача Лазаренко Ю. Г. -
представник (дов. № 290 від 01.10.2014 р.)

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Житлово-комунальне господарство
"Геолог" про стягнення заборгованості у
розмірі 1 337 500,36 грн. (1190520,62 грн. -
основний борг, 43425,70 грн. - інфляційні
втрати, 32307,65 грн. - 3% річних, 11720, 36 грн. -
пеня та 59526,03 грн. штраф).

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем
зобов'язання з оплати послуг за
поставку питної води та прийняття
стічних вод через приєднані мережі за
договором №04860/5-07 від 14.09.2004, внаслідок
чого утворилась заборгованість у
розмірі 1190520,62 грн.

Крім суми основної заборгованості
позивач просить стягнути з відповідача
43425,70 грн. - інфляційних втрат, 32307,65 грн. -
3% річних, 11720, 36 грн. - пені та 59526,03 грн.
штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.09.2014 р. порушено провадження
у справі №910/19406/14, розгляд справи
призначено на 03.10.2014 р.

Представник відповідача у судове
засідання 03.10.2014 р. не з'явився, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, вимоги ухвали суду не
виконав, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином.

У зв'язку з нез'явленням в судове
засідання представника відповідача,
невиконанням вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі, суд,
відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав
розгляд справи на 20.10.2014 р., про що виніс
відповідну ухвалу.

У судовому засіданні 20.10.2014 р.
представник відповідача подав суду
відзив на позовну заяву, відповідно до
якого заперечує проти позову з підстав
того, що відповідачем сумлінно
виконувались обов'язки зі сплати
заборгованості, а заявлена сума у
розмірі 1 337 500, 36 грн. не відповідає
сумі, зазначеній у попередженні з
вимогою погасити борг, що надійшла
відповідачеві раніше, а тому у
відповідача виникають сумніви щодо
наявності юридичної підстави для
пред'явлення позову. Крім того
відповідач заперечує проти визнання
причин пропуску позовної давності
поважними. За таких обставин
відповідач просить суд відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

У даному судовому засіданні
представник відповідача усно заявив
клопотання про відкладення розгляду
справи, яке судом задоволено. За таких
обставин у судовому засіданні 20.10.2014 р.
оголошено перерву до 03.11.2014 р.

Представник відповідача у судове
засідання 03.11.2014 р. не з'явився, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, вимоги ухвали суду не
виконав, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином, про що зокрема свідчить підпис
уповноваженого представника
Лубківської А.С. на розписці про
оголошення перерви на 03.11.2014 р.

Більше того, 21.10.2014 р. та 27.10.2014 р.
відділом діловодства суду отримано від
відповідача клопотання про
ознайомлення з матеріалами справи, а
29.10.2014 р. уповноважений представник
відповідача Лебідь Н.С. скористалась
вказаним правом та ознайомилась із
матеріалами справи № 910/19406/14. За таких
обставин, вищенаведене свідчить про
обізнаність відповідача про дату, час
та місце розгляду справи № 910/19406/14.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо
поважності причин відсутності
відповідача в судовому засіданні 03.11.2014
р. від останнього до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
визначений перелік обставин, за яких
суд відкладає розгляд справи. Зокрема,
відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у
разі нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу та, відповідно до п. 2
ч. 1 названої статті, у разі неподання
витребуваних доказів. Однак стаття 77
ГПК України встановлює не обов'язок
суду відкласти розгляд справи, а
визначає лише право суду при наявності
зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи по суті в судовому засіданні
03.11.2014 р. за відсутності представника
відповідача, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в
судовому засіданні 03.11.2014 р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2004 р. між Відкритим акціонерним
товариством «Акціонерна компанія
«Київводоканал», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
(далі - позивач, постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Житлово-комунальне
господарство «Геолог» (далі -
відповідач, абонент) було укладено
договір № 04860/5-07 на поставку питної
води та приймання стічних вод через
приєднані мережі (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору
постачальник зобов'язується надавати
абоненту послуги з постачання питної
води та приймати від нього стічні води
у міську каналізаційну мережу, а
абонент зобов'язується здійснювати
своєчасну оплату наданих йому
Постачальником послуг на умовах цього
договору, дотримуватися порядку
користування питною водою з
комунальних водопроводів і приймання
стічних вод, що встановлені Правилами
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах та селищах України,
затвердженими наказом
Держжитлокомунгоспу України 01.07.1994 №
65, які втратили чинність 18.10.2008 у зв'язку
із введенням в дію нових Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затвердженими наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 27.06.2008 № 190
(далі - Правила користування), Правилами
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 19.02.2002 №
37, а також дотримуватись норм,
визначених іншими нормативними актами,
що регулюють правовідносини, які
виникають за Договором.

Згідно п. 2.1.1 Договору облік
поставленої води здійснюється за
показаннями водолічильника,
зареєстрованого у постачальника, окрім
випадків, передбачених Правилами
користування. У випадку наявності у
абонента декількох об'єктів
водоспоживання, облік спожитої ним
води здійснюється з урахуванням
показань всіх лічильників,
зареєстрованих за абонентом.

Зняття показань з водолічильників
здійснюється, як правило, щомісячно
представником постачальника у
присутності представника абонента у
строки згідно з графіком
обслуговування постачальника. В разі,
якщо абонент не забезпечить
присутності свого представника для
зняття показань, дані, що зняті
Постачальником є підставою для
виставлення платіжних документів на
оплату наданих послуг (п. 2.1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1.4 Договору кількість
стічних вод, які надходять у міську
каналізаційну мережу, визначається за
кількістю води, що надходить із
комунального водопроводу та інших
джерел водопостачання згідно з
показаннями водолічильників та/або
іншими способами визначення об'ємів
стоків.

Згідно п. 2.2.2 оплата вартості послуг
здійснюється Абонентом щомісячно у
безготівковій формі у десятиденний
термін з дня направлення
Постачальником платіжного документу
до банківської установи Абонента.

За змістом п. 7.1. Договору, цей договір
діє протягом всього часу адання послуг
до моменту його розірвання.

Договірні правовідносини між
сторонами регулюються Законом України
«Про питну воду та питне
водопостачання» (далі - Закон), сферу
дії якого визначено статтею 2 Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону його дія
поширюється на всі суб'єкти
господарювання, що виробляють питну
воду, забезпечують міста, інші населені
пункти, окремо розташовані об'єкти
питною водою шляхом централізованого
питного водопостачання або за
допомогою пунктів розливу води (в тому
числі пересувних), застосування
установок (пристроїв), інших засобів
нецентралізованого водопостачання, а
також на органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування, що
здійснюють регулювання, нагляд і
контроль за якістю питної води, станом
джерел та систем питного
водопостачання, а також споживачів
питної води.

ПАТ «АК «Київводоканал» є
підприємством питного водопостачання,
яке надає послуги з централізованого
питного водопостачання (згідно із
Законом - це господарська діяльність із
забезпечення споживачів питною водою
за допомогою комплексу об'єктів,
споруд, розподільних водопровідних
мереж, пов'язаних єдиним технологічним
процесом виробництва та
транспортування питної води) та
водовідведення (згідно із Законом - це
господарська діяльність із відведення
та очищення комунальних та інших
стічних вод за допомогою комплексу
об'єктів, споруд, колекторів,
трубопроводів, пов'язаних єдиним
технологічним процесом). При цьому,
вода питна - вода, яка за
органолептичними властивостями,
хімічним і мікробіологічним складом та
радіологічними показниками відповідає
державним стандартам та санітарному
законодавству. На сьогоднішній день в
Україні вимоги до якості питної води
встановлені Державними санітарними
нормами та правилами «Гігієнічні
вимоги до води питної, призначеної для
споживання людиною» (ДСанПіН 2.2.4-171-10),
затвердженими наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 12.05.2010 № 400.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 вказаних
ДСанПіН 2.2.4-171-10 вода питна, призначена
для споживання людиною (питна вода), -
вода, склад якої за органолептичними,
фізико-хімічними, мікробіологічними,
паразитологічними та радіаційними
показниками відповідає вимогам
державних стандартів та санітарного
законодавства (з водопроводу -
водопровідна, фасована, з бюветів,
пунктів розливу, шахтних колодязів та
каптажів джерел), призначена для
забезпечення фізіологічних,
санітарно-гігієнічних, побутових та
господарських потреб населення, а
також для виробництва продукції, що
потребує використання питної води.

Таким чином, позивач є виробником та
постачальником, а відповідач -
споживачем (згідно зі ст. 1 Закону
споживач питної води - це юридична або
фізична особа, яка використовує питну
воду для забезпечення фізіологічних,
санітарно-гігієнічних, побутових та
господарських потреб) послуг з
постачання питної води, якість якої
відповідає зазначеним ДСанПіН 2.2.4-171-10,
та водовідведення.

Статтею 22 ЗУ «Про питну воду та питне
водопостачання» встановлено обов'язок
споживачів питної води своєчасно
вносити плату за використану питну
воду відповідно до умов Договору та
встановлених тарифів на послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення.

З наявних у матеріалах справи
документів, зокрема з копій маршрутних
листів та актів про зняття показань з
приладів обліку, які підписані як
позивачем , так і відповідачем,
вбачається, що позивачем надавались
відповідачеві послуги з постачання
питної води та приймання стічних вод,
однак відповідач свої зобов'язання за
Договором виконав не належним чином, у
зв'язку із чим, за період з 01.01.2008 р. по
30.04.2014 р. виникла заборгованість за
спожиті послуги з водопостачання та
водовідведення, яка становить 1 190 520,
62 грн. (за період з 01.01.2008 р. по 31.08.2011 р. у
розмірі 865 159,19 грн.; за період з 01.09.2011 р.
по 30.04.2014 р. у розмірі 325 361,43 грн.).

Станом на час подання позову до суду,
так само, як і станом на час розгляду
справи, заборгованість за Договором на
поставку питної води та приймання
стічних вод через приєднані мережі
відповідачем не сплачена, доказів
іншого суду надано не було.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з огляду на наступне.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно зі ст. 11 Цивільного
кодексу України виникли цивільні права
та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського процесуального кодексу
України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Договір № 04860/5-07 на поставку питної
води та приймання стічних вод через
приєднані мережі від 14.09.2004 за своєю
природою є договором про надання
послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

З наведеного вбачається, що підставою
для отримання оплати виконавцем є саме
надана замовнику послуга. Факт надання
відповідачу послуг за Договором
підтверджується маршрутними листами
та актами зняття показань з приладів
обліку, що ним підписані та погоджені.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 ЦК України).

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Відповідно до частини
сьомої зазначеної статті не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що зобов'язання щодо
оплати заборгованості за період з
01.09.2011 р. по 30.04.2014 р. у розмірі 325 361,43
грн. відповідачем у встановлений
Договором строк не виконано, оскільки
доказів іншого суду надано не було.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
до висновку, що відповідачем було
порушено умови Договору, а також вимоги
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України.

Крім того, слід зазначити, що до суду
заявлено також позовні вимоги за
період з 01.01.2008 р. по 31.08.2011 р. за
договором від 14.09.2004 р. № 04860/5-07 на
поставку питної води та приймання
стічних вод через приєднані мережі.

Щодо заявлених до суду позовних вимог
про стягнення заборгованості за період
з 01.01.2008 р. по 31.08.2011 р. у розмірі 865 159,19
грн., суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивач просить суд
визнати поважними причини пропущення
строку позовної давності для звернення
до суду з вимогами про стягнення
заборгованості по Договору за період з
01.01.2008 р. по 31.08.2011 р.

В обґрунтування поважності причин
пропуску строку позовної давності
позивачем зазначено, що ПАТ «АК
«Київводоканал» було визнано
цивільним позивачем у кримінальній
справі № 1-644/12 за обвинуваченням
Канарчука Олександра Вадимовича -
директора ТОВ «ЖКГ «Геолог», у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 1 ст. 367 та ч. 2
ст. 364-1 КК України.

Позивач зазначив, що будучи службовою
особою - директором ТОВ «ЖКГ «Геолог»
Канарчук Олександр Вадимович,
здійснюючи фінансово-господарську
діяльність від імені ТОВ «ЖКГ «Геолог»
та маючи одноособовий доступ до
одержаних протягом 01.01.2008 р. -01.09.2011 р.
коштів за спожиті житлово-комунальні
послуги від мешканців обслуговуючих
ТОВ «ЖКГ «Геолог» будинків, не
перераховував вказані кошти на рахунки
підприємств виробників
житлово-комунальних послуг, а саме ПАТ
«АК «Київводоканал» та ПАТ
«Київенерго». Таким чином ПАТ «АК
«Київводоканал» не зверталось до
Господарського суду м. Києва з
позовними вимогами про стягнення з ТОВ
«ЖКГ «Геолог» заборгованості за період
з 01.01.2008 р. по 31.08.2011 р. за Договором у
розмірі 865 159,19 грн. у зв'язку з
розглядом цих вимог Печерським
районним судом м. Києва в кримінальній
справі № 1-644/12.

З матеріалів справи вбачається, що
вироком Печерського районного суду м.
Києва від 19.11.2013 р. у кримінальні справі
№ 1-644/12 в задоволенні цивільного позову
ПАТ «АК «Київводоканал» було
відмовлено, а ухвалою Апеляційного
суду м. Києва від 26.02.2014 р., вирок
Печерського районного суду м. Києва від
19.11.2013 р. у справі № 1-6444/12 скасовано,
кримінальну справу щодо ОСОБА_1.
повернуто на додаткове розслідування.

Відповідач у поданому в судовому
засіданні 20.10.2014 р. відзиві на позов
зазначає, що останній не погоджується
із проханням позивача про визнання
причин, які стали підставою для
пропущення строків позовної давності,
поважними.

Частиною третьою статті 267 ЦК України
передбачена можливість застосування
позовної давності, у тому числі й
спеціальної, лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення рішення
судом.

Згідно з п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" від 29.05.2013 р. № 10
суддя не повинен з власної ініціативи
зазначати про сплив позовної давності.
Якщо ж зацікавлена сторона посилається
на сплив такої давності, суддя вправі
запропонувати кожній із сторін подати
відповідні докази з даного питання, в
тому числі в порядку підготовки справи
до розгляду.

Законом не встановлено вимог щодо
форми заяви сторони про сплив позовної
давності. Відтак її може бути викладено
у відзиві на позов або у вигляді
окремого клопотання, письмового чи
усного. В останньому випадку воно
обов'язково має бути зазначене в
протоколі судового засідання (пункт 6
частини другої статті 81-1 ГПК);
господарський суд може також
запропонувати відповідачеві викласти
таку заяву в письмовій формі та
долучити її до матеріалів справи.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску позовної
давності. Питання щодо поважності цих
причин, тобто наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням наявних фактичних даних
про такі обставини (п. 2. 2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 № 10).

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги вищевказаних правових
норм, а також викладені у відзиві
доводи відповідача стосовно строків
позовної давності щодо вимог про
стягнення заборгованості за період з
01.01.2008 р. по 31.08.2011 р., враховуючи, що
відповідач в установленому порядку
повідомлені позивачем обставини, якими
останній обґрунтовує поважність
пропуску позовної давності в цій
частині вимог, не спростував,
господарський суд приходить до
висновку про поважність причин
пропуску позовної давності в частині
заявлених вимог про стягнення
основного боргу за період з 01.01.2008 р. по
31.08.2011 р. у розмірі 865 159,19 грн., а тому
позивач вправі отримати судовий захист
в цій частині позову.

З огляду на те, що зазначені вимоги про
стягнення 865 159,19 грн. нормативно та
документально доведені, вони також
підлягають задоволенню.

За таких обставин, загальна сума боргу
за період з 01.01.2008 р. по 30.04.2014 р., яка
підлягає стягненню з відповідача,
становить 1 190 520, 62 грн.

Крім суми основного боргу, позивач
також просить суд стягнути з
відповідача 43 425,70 грн. в якості
інфляційних втрат, 32 307,65 грн. 3 % річних
у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
Договором, 11 720,36 грн. пені та штраф у
розмірі 59 526,03 грн.

Щодо стягнення з відповідача
інфляційних втрат та 3% річних суд
зазначає наступне.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, частина 1 ст. 625 ЦК України
встановлює виняток із загального
правила ст. 614 ЦК України, що закріплює
принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, неможливість виконання боржником
грошового зобов'язання не звільняють
боржника від відповідальності за
прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу, враховуючи інфляційні втрати і 3%
річних, є способом захисту майнових
прав та інтересів кредитора, сутність
яких складається з отримання
компенсації (плати) від боржника за
користування ним грошовими коштами,
які належать до сплати кредитору.

Згідно з розрахунком позивача розмір
інфляційних втрат складає 43 425,70 грн.
та 3% річних - 32 307,65 грн.
Контррозрахунку суми інфляційних
втрат та 3% річних суду не надано.

Перевіривши розрахунок позивача 3%
річних з простроченої суми та
інфляційних втрат, обчислений по 30.04.2014
р. по кожному періоду, суд вважає його
обґрунтованим, а тому вимоги позивача
про стягнення з відповідача 43 425,70 грн.
інфляційних втрат та 32 307,65 грн. 3%
річних підлягають задоволенню.

Оскільки відповідач не виконав
належним чином зобов'язання з оплати
вартості наданих позивачем послуг, це є
підставою для застосування до нього
передбачених Господарським кодексом
України штрафних санкцій, зокрема ч. 1
ст. 230 Господарського кодексу України -
пені та штрафу.

Законом України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» передбачено
відповідальність за прострочку
платежу у вигляді пені, розмір якої
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України,
яка діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 4.2. Договору передбачено
відповідальність абонента у вигляді
сплати пені, в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від несплаченої
суми за кожен день прострочення
платежу. Нарахування пені припиняється
через один рік від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

На підставі наведених норм та п. 4.2
Договору з відповідача підлягає
стягненню пеня розміром 11 720,36 грн.,
обчислена за один рік з моменту
прострочення сплати коштів за
Договором по кожному періоду.

Згідно п. 4.5 Договору за безпідставну
відмову оплатити направлений рахунок,
Абонент сплачує Постачальнику штраф у
розмірі 5 % від суми, яку відмовився
сплатити.

Таким чином, господарський суд
задовольняє вимоги Позивача про
стягнення штрафу у розмірі 59 526,03 грн. (1
190 520,62? 5 %).

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, заперечення відповідача
не приймаються судом до уваги, з
підстав необґрунтованості доводів,
викладених у відзиві на позовну заяву.

За таких обставин, позов Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія «Київводоканал" про стягнення
з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житлово-комунальне
господарство «Геолог» основного боргу
за договором на поставку питної води та
приймання стічних вод через приєднані
мережі від 14.09.2004 р. № 04860/5-07, а також
інфляційних втрат, 3 % річних, пенні та
штрафу судом задовольняються в повному
обсязі.

В зв'язку з задоволенням позову,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житлово-комунальне господарство
«Геолог» (04123, м. Київ, вул. Бестужева,
будинок 36, вбудовано-прибудоване
приміщення; ідентифікаційний код 32960711)
на користь Публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал» (01015, м. Київ, вул.
Лейпцизька, будинок 1а;
ідентифікаційний код 03327664) 1 190 520
(один мільйон сто дев'яносто тисяч
п'ятсот двадцять) грн. 62 коп. основної
заборгованості, 43 425 (сорок три тисячі
чотириста двадцять п'ять) грн. 70 коп.
інфляційних втрат, 32 307 (тридцять дві
тисячі триста сім) грн. 65 коп. 3% річних,
11 720 (одинадцять тисяч сімсот двадцять)
грн. 36 коп. пені, 59 526 (п'ятдесят дев'ять
тисяч п'ятсот двадцять шість) грн. 03 коп.
штрафу та 26 750 (двадцять шість тисяч
сімсот п'ятдесят) грн.. 01 коп. судового
збору.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено 10.11.2014 р.

Суддя
Ю.В. Картавцева