ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р.Справа № 922/3876/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом ХО Територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України, м. Харків до СТОВ "Агрофірма
ім. Т.Г.Шевченка" с.
Червоноармійське-Друге про стягнення
коштів за участю представників сторін:

позивача - Яницька О.О.

відповідача - Супрун О.М., Грібініченко
А.І.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківське обласне
територіальне відділення
антимонопольного комітету України,
звернувся до суду з позовною заявою, в
якій просить стягнути з відповідача,
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
ім. Т.Г. Шевченка" пені, нарахованої за
несплату штрафу у сумі 10 200 грн. .

Видати та направити Харківському
обласному територіальному відділенню
Антимонопольного комітету України
наказ про стягнення з відповідача пені
у розмірі 10 200 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на порушення відповідачем
законодавства про захист економічної
конкуренції, в результаті чого було
прийнято рішення від 25.06.2013 року №139-К,
яким визнано, що СТОВ "Агрофірма ім. Т.Г.
Шевченка" порушило п. 13 ст. 50 ЗУ "Про
захист економічної конкуренції" та не
надало у встановлені строки
інформацію, витребувану позивачем та
нараховано штраф у розмірі 68 000 грн.,
який було сплачено відповідачем з
простроченням, в результаті чого
позивачем нараховано пеню, яка
заявлена до стягнення у цьому позові.

Ухвалою від 11.09.2014 року порушено
провадження у справі та призначено її
до розгляду.

У судовому засіданні, в порядку ст.77
Господарського процесуального кодексу
України., оголошувалась перерва з 07.10.2014
року до 21.10.2014 року.

Ухвалою від 21.10.2014 року прийнято до
розгляду зустрічну позовну заяву СТОВ
"Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка" у якій
останній просить суд стягнути з
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України 15000
грн. заподіяних збитків та моральної
шкоди, та стягнути судові витрати
понесені позивачем за зустрічним
позовом. Розгляд справи відкладався до
04.11.2014 року.

У судовому засіданні 04.11.2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги з підстав, викладених у
позовній заяві. Проти зустрічного
позову заперечує, вважає його
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню.

Відповідач за первісним позовом проти
позову заперечує, вважає, що ним не
пропущено строків по оплаті штрафу, а
тому відсутні підстави для нарахування
пені.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

За результатами розгляду справи №
3/12-113-13 про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції
адміністративною колегією
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(далі-Комітет) 25.06.13р. прийнято рішення
№ 139-К (надалі - рішення), яким
бездіяльність Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма ім.
Т.Г.Шевченка" (далі-відповідач) у
вигляді неподання інформації
територіальному відділенню
Антимонопольного комітету України у
встановлені головою територіального
відділення строки, визнано порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим п.13 ст.50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції".

За вчинене порушення законодавства про
захист економічної конкуренції,
відповідно до Рішення Харківського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України на
відповідача накладений штраф у розмірі
68 000,00грн.

Копія рішення надіслана відповідачу
супровідним листом Комітету 27.06.13р., яке
отримано відповідачем 02.07.13р., про що
свідчить лист Харківської дирекції
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" № 07-544
від 28.05.14р. (а.с. 13).

Статтею 6 Закону України від 26.11.93р. №
3659-XII „Про Антимонопольний комітет
України" передбачено, що
адміністративні колегії
територіальних відділень
Антимонопольного комітету України є
органами Антимонопольного комітету
України.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
рішення органів Антимонопольного
комітету України є обов'язковими до
виконання.

За приписами ч.3 ст.56 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" особа,
на яку накладено штраф за рішенням
органу Антимонопольного комітету
України, сплачує його у двомісячний
строк з дня одержання рішення про
накладення штрафу.

Враховуючи те, що відповідач у
встановлений законом термін штраф не
сплатив, позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення пені у сумі 10 200
гривень.

Відповідно до абзацу 3 ч.5 ст.56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" за кожний день
прострочення сплати штрафу стягується
пеня у розмірі півтора відсотка від
суми штрафу.

В судовому засіданні представник
Відповідача висловив свою незгоду із
періодом нарахування пені, а саме: з
16.07.2014 (тобто з наступного дня за днем
прийняття рішення Антимонопольним
комітетом України (надалі - Комітет) про
перевірку рішення Відділення) по 25.07.2014
(тобто дату фактичної сплати штрафу),
мотивуючи це тим, що рішення
Відділення не набрало законної сили,
оскільки було оскаржене до
господарського суду та одночасно була
подана заява про перевірку рішення до
Антимонопольного комітету України, а,
отже, на його думку, штраф не підлягав
сплаті у двомісячний термін з дня
отримання рішення Відділення.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що дійсно відповідач
15.07.13р. звернувся до Антимонопольного
комітету України з заявою про
здійснення перевірки рішення колегії
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
139-К.

Розпорядженням державного
уповноваженого Антимонопольного
комітету України від 21.08.13р. № 04/166-р
заяву відповідача було прийнято до
розгляду.

Оскільки 22.08.13р. ухвалою господарського
суду Харківської області було порушено
провадження у справі № 922/3560/13 за
позовом СТОВ "Агрофірма ім. Т.Г.
Шевченка" до Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним рішення № 139-К від
25.06.13р., розпорядженням державного
уповноваженого Комітету від 01.10.13р. №
04-195-р розгляд заяви відповідача було
зупинено до закінчення розгляду судами
справи № 922/3560/13.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 24.09.13р. у справі
№ 922/3560/13, залишеним без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 11.11.13р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 11.02.14р., в задоволенні
позову СТОВ "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка"
про визнання недійсним рішення
адміністративної колегії Харківського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
139-К від 25.06.13р. відмовлено.

У зв'язку з закінченням розгляду судами
справи № 922/3560/13, державний
уповноважений Комітету 08.04.14р.
розпорядженням № 04/47-р поновив розгляд
заяви відповідача про перевірку
рішення адміністративної колегії
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
139-К від 25.06.13р.

15.07.14р. рішенням Антимонопольного
комітету України № 392-р рішення
№ 139-К від 25.06.13р. у справі № 3/12-113-13
залишено без змін.

Відповідно до абз. 7 ч.5 ст.56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" нарахування пені
зупиняється на час розгляду органом
Антимонопольного комітету України
заяви особи, на яку накладено штраф, про
перевірку чи перегляд рішення у справі
про порушення законодавства про захист
економічної конкуренції.

Відповідно до частини другої статті 56
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" (надалі - Закон) рішення та
розпорядження органів
Антимонопольного комітету України є
обов'язковими для виконання.

Згідно з частиною третьою статті 56
Закону особа, на яку накладено штраф за
рішенням Антимонопольного комітету
України, сплачує його у двомісячний
строк з дня одержання рішення про
накладення штрафу.

СТОВ "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка"
отримало копію рішення Відділення
02.07.2013, а, отже, штраф підлягав сплаті до
02.09.2013, незалежно від його оскарження.
СТОВ "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка"
фактично сплатило штраф 25.07.2014.

Отже, частина третя статті 56 Закону
пов'язує початок перебігу строку для
добровільної сплати штрафу особою, на
яку його накладено, саме з днем
одержання відповідного рішення органу
АМК, а не з днем, коли прийняте
остаточне судове рішення про визнання
недійсним рішення чи днем прийняття
Антимонопольним комітетом України
рішення про перевірку рішення
Відділення.

Відповідно до частини п'ятої статті 56
Закону за кожен день прострочення
сплати штрафу стягується пеня у
розмірі півтора відсотка від суми
штрафу.

Нарахування пені зупиняється на час
розгляду органом Антимонопольного
комітету заяви особи, на яку накладено
штраф, про перевірку чи перегляд
рішення у справі про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Таку ж правову позицію викладено й у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства", де в пункті 20.2 також
зазначено, що в абзаці шостому частини
п'ятої статті 56 цього Закону йдеться
про зупинення нарахування пені на час
розгляду органом Антимонопольного
комітету України заяви особи, на яку
накладено штраф, про перевірку чи
перегляд рішення у справі про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції. У разі
виникнення спору з приводу тривалості
періоду часу, на який у такому випадку
зупиняється нарахування пені,
господарському суду слід з'ясовувати
пов'язані з цим обставини, а саме коли
розпочався розгляд відповідної заяви
органом Антимонопольного комітету
України та коли ним прийнято рішення за
результатами такого розгляду.

Враховуючи наведене, можна зробити
висновок, що законодавець пов'язує
закінчення строку зупинення
нарахування пені не з часом отримання
рішення за результатами перевірки
рішення органу Комітету, а з часом
прийняття такого рішення органом
Комітету.

Отже, Відділенням була нарахована пеня
за прострочення сплати штрафу СТОВ
"Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка" з 16.07.2014
(наступного дня з дня прийняття рішення
Антимонопольним комітетом про
перевірку рішення № 392-р рішення від
15.07.14р.) по 25.07.2014 (день фактичної сплати
штрафу Відповідачем).

Таким чином, позовні вимоги Відділення
щодо стягнення з Відповідача пені є
законними та підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Щодо зустрічного позову
СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИСТВА З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОФІРМА
ІМ. Т.Г. ШЕВЧЕНКА" про стягнення
моральної шкоди та збитків, суд вважає
її такою, що не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 60
Господарського процесуального кодексу
України (надалі - ГПК України) подання
зустрічного позову провадиться за
загальними правилами подання позовів.

Відповідно до пункту 5 частини другої
статті 54 ГПК України позовна заява
повинна містити виклад обставин, на
яких грунтуються позовні вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
позов, обґрунтований розрахунок сум,
що стягуються чи оспорюють ся;
законодавство, на підставі якого
подається позов.

Питання відшкодування збитків
регулюється Цивільним кодексом
України (надалі - ЦК України та
Господарським кодексом України (надалі
- ГК України) з урахуванням відносин, що
склалися між сторонами.

Відповідно до частини першої та другої
статті 21 ЦК України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із частиною першою статтею 224 ГК
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані ним збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Відповідно до частини другої статті 224
ГК України під збитками розуміються
витрати, зроблені управненою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а
також не одержані нею доходи, які
управнена сторона одержала б у разі
належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення
господарської діяльності другою
стороною.

Згідно із частиною першою статті 225 ГК
України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена
вигода), на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у
разі належного виконання зобов'язання
другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, підставою відшкодування
збитків є вчинення господарського
правопорушення, склад якого включає в
себе обов'язкову наявність таких
елементів, як:

1) протиправна поведінка;

2) спричинена шкода;

3) причинний зв'язок між
протиправною поведінкою заподіювана
та шкодою;

4) вина.

На думку позивача за зустрічним
позовом, протиправна поведінка
Відділення полягає у безпідставному і
незаконному нарахуванні пені та
пред'явленні позову до суду про
стягнення вищезазначеної пені.

Позивач за зустрічним позовом в
позовній заяві не обґрунтовано як саме
нарахування пені та пред'явлення
Відділенням позову до суду вплинуло на
понесення збитків СТОВ "Агрофірма ім.
Т.Г. Шевченка" і які норми при цьому
порушило Відділення, не надано доказів
на підтвердження, і взагалі не
здійснено розрахунку збитків, тому
вимоги СТОВ "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка"
є безпідставними та не підлягають
задоволенню.

Позивачем за зустрічним позовом в
позовній заяві не обґрунтовано як саме
нарахування пені та пред'явлення
Відділенням позову до суду вплинуло на
понесення збитків СТОВ "Агрофірма ім.
Т.Г. Шевченка" і які норми при цьому
порушило Відділення, не надано доказів
на підтвердження та не здійснено
розрахунку збитків.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд
зазначає наступне.

Згідно із частиною першою та другою
статті 23 ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Крім того, згідно з пунктом 3 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
31.03.1995 № 4 "Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" зі змінами,
внесеними Постановою Пленуму
Верховного суду України від 25.05.2001 № 5
"Про внесення змін та доповнень до
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" під немайновою шкодою,
заподіяною юридичній особі, слід
розуміти втрати немайнового характеру,
що настали у зв'язку з приниженням її
ділової репутації, посяганням на
фірмове найменування, товарний знак,
виробничу марку, розголошенням
комерційної таємниці, а також
вчиненням дій, спрямованих на зниження
престижу чи підрив довіри до її
діяльності.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) шкоди;

3) причинного зв'язку між
протиправною поведінкою заподіювана
та шкодою;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

В позовній заяві позивач за зустрічним
позовом не вказав, які саме втрати
немайнового характеру він поніс, та не
надав відповідних доказів на
підтвердження даного факту.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що вимоги СТОВ "Агрофірма ім.
Т.Г. Шевченка" про стягнення моральної
шкоди та збитків не підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат за подання позову до суду, суд
дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. ст.49
Господарського процесуального кодексу
України при задоволенні позову
частково судовий збір покладається на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

При цьому, згідно із ч. 2 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

Виходячи із викладеного та враховуючи
те, що спір доведено до суду з вини
відповідача, судовий збір покладається
на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, п.1.1 ст.80,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма ім.
Т.Г.Шевченка", (62573,
Харківська область, Вовчанський район,
с. Червоноармійське друге, відомості
про рахунки відсутні) Держпром, 6 під.
код 22630473) пеню у розмірі 10 200 (десять
тисяч двісті) гривень із зарахуванням
зазначеної суми до Державного бюджету
України на рахунок відповідного
управління Державної казначейської
служби України за місцезнаходженням
платника податків по коду класифікації
доходів бюджету 21081100 (символ звітності
106).

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма ім.
Т.Г.Шевченка", (62573,
Харківська область, Вовчанський район,
с. Червоноармійське друге, відомості
про рахунки відсутні) на користь
державного бюджету України (одержувач
коштів - Управління державної
казначейської служби у Дзержинському
районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м.
Харків, 61166, , рахунок
3003, банк одержувача - Головне
управління державної казначейської
служби України у Харківській області,
МФО 851011, код бюджетної класифікації
22030001) 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

У задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Повне рішення складено 10.11.2014 р.

Суддя Л.С. Лаврова