ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2014 р.
Справа № 911/3849/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бабкіної В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юнітон»

до Державного підприємства «Завод
порошкової металургії»

про стягнення 126909,50 грн.

секретар судового засідання (пом.
судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Юнітон» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовом до
Державного підприємства «Завод
порошкової металургії» (далі -
відповідач) про стягнення 126909,50 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на поставку ним ДП «Завод
порошкової металургії» товару на
загальну суму 156909,50 грн., який покупцем
був оплачений частково, у зв'язку з чим
позивач просить суд стягнути з
відповідача 126909,50 грн. основного боргу,
а також 2538,19 грн. судового збору.

Розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні 16.10.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

До господарського суду Київської
області 31.10.2014 р. від ТОВ «Юнітон»
подано клопотання № 149-ю від 31.10.2014 р.
про розгляд справи без участі
представника позивача за наявними в
матеріалах справи доказами, яке було
судом задоволено.

Відповідач у судові засідання 16.10.2014 р.
та 03.11.2014 р. представника не направив,
хоча про дату та час розгляду справи
був повідомлений належно. Відзиву на
позов не надав.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України в разі,
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Юнітон»
(постачальник) поставило Державному
підприємству «Завод порошкової
металургії» (покупець) металопродукцію
(товар) на суму 156851,20 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ 7038 від 04.10.2013 р., а також на суму 156909,50
грн., що підтверджується видатковою
накладною № 2600 від 18.04.2014 р.

Факт отримання товару підтверджується
також довіреностями № 038142 від 03.10.2013 р.,
№ 109963 від 18.04.2014 р., виданими ДП «Завод
порошкової металургії» на ім'я Лепехи
Т.Т. на отримання товару від ТОВ
«Юнітон», оскільки відповідно до п. 13
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 16.05.1996 р. № 99,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 12.06.1996 р. за № 293/1318, довіреність,
незалежно від строку її дії,
залишається у постачальника при
першому відпуску цінностей (копії
довіреностей долучено до матеріалів
справи).

ДП «Завод порошкової металургії» було
частково оплачено товар, поставлений
за видатковою накладною № 7038 від 04.10.2013
р. на суму 156851,20 грн. в сумі 110637,84 грн., у
зв'язку з чим у підприємства виникла
заборгованість в сумі 46183,36 грн.

У подальшому, відповідачем було
погашено заборгованість за видатковою
накладною № 7038 від 04.10.2013 р. в повному
обсязі, що підтверджується випискою з
банківського рахунку ТОВ «Юнітон» від
18.04.2014 р. на суму 56183,36 грн.

Водночас, відповідач розрахувався з
позивачем за поставлений товар за
видатковою накладною № 2600 від 18.04.2014 р.
частково в сумі 30000,00 грн., що
підтверджується виписками з
банківського рахунку ТОВ «Юнітон», у
тому числі - зазначеною вище випискою
від 18.04.2014 р. на суму 56183,36 грн., з яких
10000,00 грн. зараховано в оплату товару за
накладною від 18.04.2014 р., а також
банківською випискою від 25.04.2014 р. на
суму 20000,00 грн.

Таким чином, у відповідача утворилась
заборгованість перед позивачем в сумі
126909,50 грн. за видатковою накладною № 2600
від 18.04.2014 р.

ТОВ «Юнітон» було направлено на адресу
ДП «Завод порошкової металургії»
вимогу про сплату заборгованості № 77ю
від 17.07.2014 р. на суму 126909,50 грн., що
підтверджується описом вкладення від
17.07.2014 р. та фіскальним чеком від 17.07.2014
р.

Відповідь на вимогу отримано не було.

Як зазначає позивач, заборгованість
відповідача в сумі 126909,50 грн.
залишається несплаченою, у зв'язку з
чим ТОВ «Юнітон» і звернулось з даним
позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язань,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193
Господарського кодексу України не
допускається одностороння відмова від
виконання зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Поряд з цим, відповідно до ст. 205
Цивільного кодексу України правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору; договір може укладатися
у будь-якій формі, якщо вимоги щодо
форми договору не встановлені законом;
якщо сторони домовилися укласти
договір у певній формі, він вважається
укладеним з моменту надання йому цієї
форми, навіть якщо законом ця форма для
даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу
України визначає загальний порядок
укладання господарських договорів,
зокрема, у частині 1 цієї статті
йдеться, що господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками;
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження до
виконання замовлення, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

З викладеного вище вбачається, що між
позивачем та відповідачем було
укладено договір у спрощений спосіб.
Відповідно до цього договору позивач
зобов'язався передати у власність
відповідача товар, а відповідач, в свою
чергу, прийняти його і оплатити.

За своєю правовою природою правочин,
який відбувся між позивачем та
відповідачем, є договором поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами ст. 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 36 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач у судові засідання не
з'явився, відзив на позов,
контррозрахунок розміру
заборгованості або докази погашення
заборгованості в сумі 126909,50 грн. суду не
надав.

Отже, факт порушення відповідачем
зобов'язань судом встановлений та по
суті відповідачем не спростований.

З урахуванням наведеного вище та
встановлення судом наявності
заборгованості Державного
підприємства «Завод порошкової
металургії» перед Товариством з
обмеженою відповідальністю «Юнітон»
позовні вимоги про стягнення 126909,50 грн.
основної заборгованості підлягають
задоволенню.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо задоволення позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юнітон» у повному
обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного
підприємства «Завод порошкової
металургії» (07400, Київська обл., м.
Бровари, Промвузол, код 00186192) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юнітон» (69118, м.
Запоріжжя, Комунарський р-н, вул.
Чубанова, 1, код 23853490) - 126909 (сто двадцять
шість тисяч дев'ятсот дев'ять) грн. 50
коп. основного боргу, 2538 (дві тисячі
п'ятсот тридцять вісім) грн. 19 коп.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення підписане 10.11.2014 р.

Суддя
В.М. Бабкіна