ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р.
Справа № 908/1332/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В. ,
суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - не з'явився ,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №2696
З/1-12) на рішення господарського суду
Запорізької області від 12.08.2014 року у
справі №908/1332/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "РІФ СІЧ", м.
Запоріжжя,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Запоріжжя,

про стягнення 70355,41 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року позивач звернувся до
господарського суду Запорізької
області з позовом про стягнення з
відповідача заборгованості 71925,41 грн.,
де 50110,22 грн. сума основного боргу, 7108,57
пеня, 13037,27грн. 25% річних, 1669,35 грн.
інфляційне збільшення суми боргу.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 12 серпня 2014
року у справі №908/1332/14 (суддя Сушко Л.М.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "РІФ СІЧ" 50110,06 грн.
основного боргу, 3324,12 грн. пені, 12055,98 25%
річних, 1669,34 грн. інфляційних збитків,
1744,00 судового збору. В іншій частині
позову відмовлено.

Відповідач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився та
подав до Донецького апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить рішення господарського
суду Запорізької області від 12 серпня
2014 року у справі №908/1332/14 скасувати
повністю та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову у
повному обсязі.

Розпорядженням голови Вищого
господарського суду України №28-р від
02.09.2014 року визначено, що розгляд
господарських справ, які підлягають
перегляду в апеляційному порядку
Донецьким апеляційним господарським
судом здійснюється Харківським
апеляційним господарським судом.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що
рішення суду першої інстанції прийнято
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи, з порушенням
норм матеріального права, а висновки,
викладені в оскаржуваному рішенні, не
відповідають обставинам справи.

Також в апеляційній скарзі посилається
на те, що на спірну суму основного боргу
позивач не надав відповідачу бланки -
дозволи на відпуск продукції, що на
його думку є підставою для відмови в
задоволені позову.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу (вх.9022 від 09.10.2014 року) №920/1186/14, в
якому вказує, що апеляційна скарга є не
обґрунтована, а рішення від 12.08.2014 року
прийняте з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Сторони належним чином повідомленні
про час і місце слухання справи. Не
скористалися своїм правом на участь в
судовому засіданні. Відповідач
надіслав лист(вх. 9559 від 27.10.2014 року) в
якому повідомляє, що доводи
апеляційної скарги підтримує у повному
обсязі і просить провести розгляд
справи за наявними матеріалами у
справі без його присутності.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
28.01.2013р. між ТОВ «РІФ СІЧ» - (продавець)
та ФОП ОСОБА_1 - (покупець) укладено
Договір купівлі-продажу
нафтопродуктів №030213 (далі Договір).

За умовами п. 1.1. Договору, Продавець
зобов'язався організувати та
забезпечити заправку нафтопродуктами
далі по тексту (паливо) автотранспорту
покупця, а покупець прийняти та
оплатити паливо на умовах, викладених у
Договорі, найменування, кількість, ціна
яких зазначена в накладних документах
на паливо, які оформлюються на кожну
окрему партію палива.

Згідно п. 1.3. Договору, продавець в
підтвердження свого зобов'язання, що
витікає з даного Договору, видає
покупцю «універсальні бланки-дозволи
на відпуск нафтопродуктів.

Відповідно до п. 3.2. Договору, покупець
зобов'язується заплатити повну
вартість товару (в розмірі 100%, в т.ч.
ПДВ), відображену в рахунках-фактурах
на накладних документах на товар
(видаткові накладні та/або акти
приймання-передачі), протягом 3 робочих
днів, з моменту здійснення поставки
товару. Право власності на товар
переходить до покупця з моменту
поставки товару, що зазначена у
видаткових накладних та/або актах
приймання-передачі (п. 3.4. Договору).

Договір набирає чинності з моменту
підписання і діє до 31.12.2013р., а стосовно
умов про розрахунки та про
відповідальність до повного виконання
сторонам своїх
зобов'язань(п.71.1Договору)

Відповідно до п. 7.2. Договору , цей
Договір автоматично пролонговується
на кожний наступний календарний рік,
якщо жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про його розірвання
офіційним листом з повідомленням про
вручення не менш як за 30 календарних
днів до закінчення дати його дії.

На виконання своїх зобов'язань по
Договору позивач на підставі
видаткових накладних № від
25.02.2014р. на суму 3896,56 грн. та № 3В310306 від
31.03.2013р. на суму 56 403,50 грн. поставив
відповідачеві товар на загальну суму 60
300,06 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач отримав товар на підставі
довіреностей №2502/1 від 25.02.2014р. та №3103
від 31.03.2013р. Про отримання товару
відповідачем свідчить його підпис на
накладних.

Відповідач в порушення умов Договору
отриманий товар, оплатив частково на
суму 10 190,00 грн., про, що свідчить
платіжне доручення №82 від 22.03.2013р.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань
щодо оплати за товар, позивач надіслав
відповідачеві вимогу №0208/3 від 02.08.2013р.
щодо сплати заборгованості.

В матеріалах справи відсутні докази
оплати відповідачем вказаної
заборгованості.

Вищевказані фактичні обставини справи
дали підстави суду першої інстанції
про обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення основної суми боргу
в розмірі 50110,06 грн.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з того, що позивач належними
доказами підтвердив наявність
основного боргу, у тому числі із
урахуванням податкових накладних
виданих позивачем на підтвердження
поставки палива.

Поставка відображена відповідно до
вимог п.201.10 ст. 201 Податкового Кодексу
України.

Погоджуючись з судом першої інстанції,
колегія суддів зазначає, що посилання
відповідача на те, що в накладних
зазначено лише нафтопродукти, а не
бланки-дозволи на відпуск
нафтопродуктів спростовується умовами
Договору, в якому зазначено, що
предметом Договору є саме організація
та забезпечення заправки
нафтопродуктами, а бланки-дозволи на
відпуск нафтопродуктів є лише
підтвердженням зобов'язань
Постачальника по Договору.

За умовами п. 4.1. Договору, в разі
порушення покупцем строків виконання
грошових зобов'язань, пов'язаних з
розрахунками за поставлений товар,
покупець сплачує продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діє в період несвоєчасної
оплати (не оплати), за кожен день
прострочки, від суми невиконаного
грошового зобов'язання за весь період
прострочки.

Згідно п.3.3 Договору, за порушення
строків оплати, передбачених п. 3.2.
Договору, покупець на вимогу продавця
крім штрафних санкцій (оплати пені
згідно п. 4.1. Договору), зобов'язується
сплатити суму боргу з врахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також згідно ст. 625
ЦК України - 25% річних від суми боргу.

Крім того, позивач, посилаючись на
прострочення виконання відповідачем
зобов'язання за Договором, просить
стягнути з останнього 1669,35 грн.
інфляційних збитків, 12 056,02 грн. 25%
річних та 6 519,82 грн. пені.

Згідно ст. 610 Цивільного Кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 611 Цивільного
Кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського
Кодексу України, штрафними санкціями у
цьому кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного Кодексу
України передбачено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором, ч. 6 ст. 231
Господарського Кодексу України.

Статтею 625 Цивільного Кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
стягнення з відповідача боргу. 50110,06
грн. основного боргу, 3324,12 грн. пені,
12055,98 грн. 25% річних, 1669,34грн. інфляційних
збитків, 1744,00 грн. судового збору.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідача є необґрунтованою,
безпідставною і підлягає залишенню без
задоволення, оскільки відповідач не
довів ті обставини, на які він
посилався в апеляційній скарзі, як на
підставу для скасування рішення суду
першої інстанції.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на відсутність боргу, не
приймається колегією суддів до уваги,
оскільки підписані відповідачем
видаткові накладні є достатніми
підставами для оплати за отриманий
товар.

Колегія суддів, з урахуванням
зазначеного дійшла висновку, що суд
першої інстанції прийняв оскаржуване
рішення, обґрунтовано, з урахуванням
матеріалів справи та у відповідності
до діючого законодавства, тому рішення
господарського суду Запорізької
області від 12 серпня 2014 року у справі
№908/1332/14 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 33,43,85,99,101, пунктом 1
статті 103, статтею 105, Господарського
процесуального кодексу України судова
колегія Харківського апеляційного
господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 12 серпня 2014
року у справі №908/1332/14 залишити без
змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України через
Харківський апеляційний господарський
суд.

Повний текст постанови складено 30.10.2014
року

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Хачатрян В.С.