ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3709/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи № 911/3709/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ПОЛІПЛАСТ",
ідентифікаційний код: 24926794,
місцезнаходження: 01135, м. Київ, вул.
Полтавська, буд. 3, кв. 29,

до Ірпінської міської ради,
ідентифікаційний код: 33800777,
місцезнаходження: 08200, Київська обл., м.
Ірпінь, вул. Шевченка, буд. 2-А,

про вважання додаткової угоди
укладеною,

за участю представників сторін:

від позивача: Зоріна О.В., яка діє на
підставі довіреності від 22.09.2014 року
б/н;

від відповідача: Семенко Ю.В., яка діє на
підставі довіреності від 31.03.2014 року за
№ 01-10/983, -

Обставини справи:

товариство з обмеженою
відповідальністю "ПОЛІПЛАСТ" (далі за
текстом: Позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до Ірпінської
міської ради (далі за текстом:
Відповідач) про вважання додаткової
угоди від 12.08.2014 року про поновлення
договору оренди землі № 32 від
08.07.2009 року до договору оренди
земельної ділянки від 08.07.2009 року,
зареєстрованого у Структурному
підрозділі (Київського обласного
реєстраційного центру) ДП Державного
земельного кадастру Ірпінському
міському відділі за № 32,
укладеною.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що
08.07.2009 року між Позивачем та
Відповідачем укладено договір оренди
землі від 08.07.2009 року, зареєстрованого у
Структурному підрозділі (Київського
обласного реєстраційного центру) ДП
Державного земельного кадастру
Ірпінському міському відділі за №
32, строк дії якого закінчився
08.07.2014 року. У зв'язку з цим Позивач
вирішив скористатись своїм правом,
передбаченим ст. 33 Закону України «Про
оренду землі» та п. 27 договору оренди
землі від 08.07.2009 року, на поновлення дії
договору оренди землі від 08.07.2009 року,
для чого неодноразово звертався до
Відповідача з вимогою підписати
додаткову угоду про поновлення дії
вказаного договору оренди. Однак,
Відповідач відмовився підписати
додаткову угоду на поновлення дії
договору оренди землі від 08.07.2009 року,
чим порушив право Позивача на належне
оформлення права користування
відповідною земельною ділянкою.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03.09.2014 року порушено
провадження у справі № 911/3709/14, розгляд
якої призначено на 29.09.2014 року.

29.09.2014 року до суду через відділ
діловодства за вхідним номером 20599/14
від Позивача на виконання вимог ухвали
суду від 03.09.2014 року надійшов
супровідний лист від 29.09.2014 року б/н з
доданими до нього копіями документів.

29.09.2014 року в судове засідання з'явився
Позивач, який виконав вимоги ухвали
суду від 03.09.2014 року, дав пояснення,
позов підтримав та просив
задовольнити. Відповідач в судове
засідання не з'явився будучи
повідомленим про день та час розгляду
справи, про причини неявки суд не
повідомив, вимоги ухвали суду від 03.09.2014
року не виконав. У зв'язку з цим ухвалою
суду від 29.09.2014 року розгляд справи
відкладено на 27.10.2014 року.

27.10.2014 року до суду через відділ
діловодства за вхідним номером 23804/14
від Відповідача на виконання вимог
ухвали суду від 03.09.2014 року надійшов
відзив на позов з доданими копіями
документів від 27.10.2014 року за № 01-20/3123,
згідно якого Відповідач вимоги
Позивача заперечує та просить в їх
задоволенні відмовити в повному
обсязі.

27.10.2014 року в судове засідання з'явився
Позивач, який дав пояснення, позов
підтримав та просив задовольнити. В
судове засідання з'явився Відповідач,
який виконав вимоги попередніх ухвал
суду, дав пояснення, проти позову
заперечував та просив в його
задоволенні відмовити повністю.

У зв'язку з цим, спір розглядався за
наявними у справі матеріалами, після
дослідження яких та врахування наданих
пояснень Позивача та Відповідача, суд
видалився до нарадчої кімнати для
прийняття рішення у справі, оголошення
якого призначено на 27.10.2014 року.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарський судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Враховуючи надані представниками
Позивача та Відповідача пояснення та
матеріали справи, які є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, суд вважає за можливе
розглянути позов за наявними у справі
матеріалами, згідно з вимогами ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Згідно з ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення Позивача та
Відповідача, з'ясувавши фактичні
обставини, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, дослідивши подані докази, суд -

Встановив:

08.07.2009 року, на підставі рішення
Ірпінської міської ради Київської
області від 20.03.2009 року за № 2639-66-V, між
Ірпінською міською радою та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ПОЛІПЛАСТ" укладено
договір оренди землі від 08.07.2009 року
(далі за текстом: Договір).

Відповідно до п.п. 1, 2 Договору,
Орендодавець надає, а орендар приймає в
строкове платне користування земельну
ділянку, площею 0,0600 га, в м. Ірпінь по
вул. Гостомельське шосе для
будівництва салону-магазину по продажу
легкових автомобілів.

Договір у п. 5 передбачає, що нормативна
грошова оцінка земельної ділянки
становить 8638,65 грн. (вісім тисяч шістсот
тридцять вісім гривень 65 коп.).

Згідно з п. 8 Договору, договір укладено
на 5 років. Після закінчення строку
договору, Орендар має переважне право
поновлення його на новий строк. У цьому
разі Орендар повинен не пізніше ніж за
60 (шістдесят) днів до закінчення строку
дії договору повідомити письмово
орендодавця про намір продовжити його
дію.

За умовами п. 9 Договору, розмір
орендної плати: - річна орендна плата за
земельну ділянку встановлюється в
розмірі 8 (вісім) % від грошової оцінки
землі; - грошова оцінка земельної
ділянки згідно з довідкою відділу
земельних ресурсів у м. Ірпені за № 530
від 13.04.2009 року складає 8638,65 грн. (вісім
тисяч шістсот тридцять вісім гривень 65
коп.). Орендна плата вноситься
орендарем у грошовій формі в сумі 691,09
грн. (шістсот дев'яносто одна гривня 09
коп.) (при цьому вказана сума може
змінюватись при умові проведення
індексації) на рахунок Орендодавця.

Відповідно до абз. 3 п. 10 Договору,
обчислення розміру орендної плати за
земельні ділянки державної або
комунальної власності здійснюється з
урахуванням їх цільового призначення
та коефіцієнтів індексації, визначених
законодавством, за формою, що
заповнюється під час укладення або
зміни умов договору оренди і
продовження його дії.

Договір у п. 12 передбачає, що розмір
орендної плати переглядається один раз
на два роки та у разі: - зміни умов
господарювання, передбачених
договором; - зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін і тарифів,
зміни коефіцієнтів індексації,
визначених законодавством; -
погіршення стану орендованої
земельної ділянки не з вени орендаря,
що підтверджено документами; - у інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.п. 14, 15 Договору,
земельна ділянка передається в оренду
для будівництва салону-магазину по
продажу легкових автомобілів. Цільове
призначення земельної ділянки: для
будівництва салону-магазину по продажу
легкових автомобілів.

Згідно із п. 19 Договору, передача
земельної ділянки Орендарю
здійснюється у 10-ти денний строк після
державної реєстрації цього договору
оренди за актом приймання-передачі.

Договір у п. 25 передбачає права
Орендодавця, зокрема право Орендодавця
в односторонньому порядку збільшити
розмір орендної плати у разі
збільшення відповідно до
законодавства України розміру
земельного податку, а також у зв'язку з
проведенням щорічної індексації
грошової оцінки земельної ділянки.

Крім того, Договір у п. 27 передбачає
права Орендаря, зокрема право Орендаря
на поновлення договору після
закінчення строку, на який було його
укладено, переважного придбання у
власність орендованої земельної
ділянки у відповідності до закону в
разі добросовісного виконання вимог
діючого земельного законодавства
України та умов цього договору.

Відповідно до п. 28 Договору
встановлюються обов'язки Орендаря,
зокрема встановленні обов'язки
Орендаря додержуватись вимог ст. 96
Земельного кодексу України, Закону
України «Про оренду землі» та цього
договору, виконувати обов'язки
відповідно до умов договору оренди і
Земельного кодексу України.

Пунктом 34 Договору встановлюються
підстави припинення договору, зокрема
дія договору припиняється у разі
закінчення строку, на який його було
укладено, а також в інших випадках,
передбачених законом.

Договір у п. 40 Договору передбачає, що
цей договір набирає чинності після
підписання сторонами та його державної
реєстрації.

Договір оренди землі від 08.07.2009 року
зареєстрованого у Структурному
підрозділі (Київського обласного
реєстраційного центру) ДП Державного
земельного кадастру Ірпінському
міському відділі, про що у Державному
реєстрі земель вчинено запис від 08.07.2009
року за № 32.

На виконання вимог п. 19 Договору, 08.07.2009
року Позивачем та Відповідачем
підписано акт прийому-передачі
земельної ділянки від 08.07.2009 року б/н до
договору оренди землі від 08.07.2009 року,
згідно якого сторонами Договору було
проведено прийом-передачу в тимчасове
користування на умовах оренди терміном
на 5 (п'ять) років земельної ділянки,
площею 0,0600 га, яка розташована в м.
Ірпінь по вул. Гостомельське шосе для
будівництва салону-магазину по продажу
легкових автомобілів.

Відповідно до ст. 13 Конституції
України, земля є об'єктом права
власності Українського народу, від
імені якого права власника здійснюють
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування в межах,
визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
оренду землі», відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про оренду землі», орендарі набувають
права оренди земельної ділянки на
підставах і в порядку, передбачених
Земельним кодексом України, Цивільним
кодексом України, цим та іншими
законами України і договором оренди
землі.

Згідно з ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу
України, право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 1 Закону України «Про оренду
землі» передбачено, що оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного
кодексу України, передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями,
визначеними статтею 122 цього Кодексу,
чи договору купівлі-продажу права
оренди земельної ділянки (у разі
продажу права оренди) шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст.ст. 16, 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», ст. 12 Земельного кодексу
України, до повноважень Ірпінської
міської ради Київської області в
галузі земельних відносин належить
розпорядження землями територіальної
громади в адміністративних межах
Ірпінської міської ради Київської
області, зокрема надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності.

Статтею 5 Господарського кодексу
України передбачено, що правовий
господарський порядок в Україні
формується на основі оптимального
поєднання ринкового саморегулювання
економічних відносин суб'єктів
господарювання та державного
регулювання макроекономічних
процесів, виходячи з конституційної
вимоги відповідальності держави перед
людиною за свою діяльність та
визначення України як суверенної і
незалежної, демократичної, соціальної,
правової держави. Конституційні основи
правового господарського порядку в
Україні становлять: право власності
Українського народу на землю, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони,
що здійснюється від імені Українського
народу органами державної влади і
органами місцевого самоврядування в
межах, визначених Конституцією
України; право кожного громадянина
користуватися природними об'єктами
права власності народу відповідно до
закону; забезпечення державою захисту
прав усіх суб'єктів права власності і
господарювання, соціальної
спрямованості економіки, недопущення
використання власності на шкоду людині
і суспільству; право кожного володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності;
визнання усіх суб'єктів права
власності рівними перед законом,
непорушності права приватної
власності, недопущення протиправного
позбавлення власності; економічна
багатоманітність, право кожного на
підприємницьку діяльність, не
заборонену законом, визначення
виключно законом правових засад і
гарантій підприємництва; забезпечення
державою захисту конкуренції у
підприємницькій діяльності,
недопущення зловживання монопольним
становищем на ринку, неправомірного
обмеження конкуренції та
недобросовісної конкуренції,
визначення правил конкуренції та норм
антимонопольного регулювання виключно
законом; забезпечення державою
екологічної безпеки та підтримання
екологічної рівноваги на території
України; забезпечення державою
належних, безпечних і здорових умов
праці, захист прав споживачів;
взаємовигідне співробітництво з
іншими країнами; визнання і дія в
Україні принципу верховенства права.
Суб'єкти господарювання та інші
учасники відносин у сфері
господарювання здійснюють свою
діяльність у межах встановленого
правового господарського порядку,
додержуючись вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правововідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утримуватися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Судом встановлено, що з урахуванням
положень п.п. 8, 34, 40 Договору, Договір
припинив свою дію 08.07.2014 року в зв'язку з
закінченням строку, на який його було
укладено.

Одночасно встановлено, що Позивач
протягом дії Договору оренди землі від
08.07.2009 року свої зобов'язання за цим
Договором належним чином не виконував
в зв'язку з наступним.

Сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо зазначено про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами (ст. 6
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 759 Цивільного
кодексу України, законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору найму (оренди).

Згідно ч. 3 ст. 762 Цивільного кодексу
України, договором або законом може
бути встановлено періодичний перегляд,
зміну (індексацію) розміру плати за
користування майном.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
оренду землі», розмір, форма і строки
внесення орендної плати за землю
встановлюються за згодою сторін у
договорі оренди (крім строків внесення
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності,
які встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України).

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату є
однією із суттєвих умов договору
оренди.

Відповідно до ст. 288 Податкового
кодексу України, підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки.

Розмір та умови внесення орендної
плати встановлюються у договорі оренди
між орендодавцем (власником) і
орендарем.

Розмір орендної плати
встановлюється у договорі оренди,
але річна сума платежу не може бути
меншою:

- для земель сільськогосподарського
призначення - розміру земельного
податку, що встановлюється цим
розділом;

- для інших категорій земель -
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється цим
розділом;

Крім того, річна сума платежу не може
перевищувати:

а) для земельних ділянок, наданих
для розміщення, будівництва,
обслуговування та експлуатації
об'єктів енергетики, які виробляють
електричну енергію з відновлюваних
джерел енергії, включаючи
технологічну інфраструктуру таких
об'єктів (виробничі приміщення, бази,
розподільчі пункти (пристрої),
електричні підстанції, електричні
мережі), - 3 відсотки нормативної
грошової оцінки;

б) для інших земельних ділянок,
наданих в оренду, - 12 відсотків
нормативної грошової оцінки.

Судом встановлено, що Ірпінська міська
рада на початку 2011 року відповідно до
своїх повноважень в галузі земельних
відносин з метою забезпечення
законності договорів оренди земельних
ділянок прийняла рішення «Про
затвердження форми Типового договору
оренди земельної ділянки по м. Ірпінь»
від 20.01.2011 року за № 141-6-VI, «Про орендну
плату за землю в м. Ірпінь» від 20.01.2011
року за № 140-6-VI, «Про затвердження
оновленої нормативної грошової оцінки
земель м. Ірпінь» від 28.01.2011 року за №
177-7-VI, які є обов'язкові для всіх
орендарів земельних ділянок в м. Ірпінь
та якими визначена нова типова форма
договору оренди землі, встановлено
нові розміри орендної плати за землю,
визначено нову нормативну грошову
оцінку земель в м. Ірпінь.

Враховуючи вищевикладені обставини, у
відповідності із вищезазначеними
вимогами Податкового кодексу України
розмір річної орендної плати за
земельну ділянку, надану в оренду, не
може бути меншим трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Податковим кодексом України, внаслідок
чого суд погоджується з позицією
Відповідача, що Договір від 08.07.2009 року
в частинах розміру орендної плати та
розміру нормативно-грошової оцінки
орендованої земельної ділянки з 2011
року є таким, що суперечить чинному
законодавству.

Згідно з вимогами ст. 632 Цивільного
кодексу України, ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У визначених законом випадках
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Згідно приписів ст. 144 Конституції
України, органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території, внаслідок чого
у разі прийняття відповідним органом
рішення про внесення змін щодо ставок
орендної плати за земельні ділянки та
затвердження нових коефіцієнтів, що
використовуються для розрахунку
орендної плати за земельні ділянки,
такі обставини можуть бути не взяті
судом до уваги лише у разі скасування
такого рішення органу місцевого
самоврядування в установленому
законом порядку (п. 2.19 Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин» № 6 від 17.05.2011 року).

Статтею 30 Закону України «Про оренду
землі» та п.п. 10, 12, 28, 33 Договору
передбачено, що зміна умов договору
оренди можлива за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди та інші
спори вирішуються у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського
кодексу України, зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускається. Внесення змін до
договору оренди землі у разі зміни
ставок орендної плати за землю та
затвердження нових коефіцієнтів
уповноваженим органом повинно
здійснюватись з дотриманням порядку,
визначеного цією статтею
Господарського кодексу України.

У разі недосягнення згоди щодо зміни
умов договору оренди землі, спір
вирішується у судовому порядку.
Оскільки орендна плата за земельні
ділянки державної та комунальної
власності є регульованою ціною, то
законодавча зміна граничного розміру
цієї плати є підставою для перегляду
розміру орендної плати, встановленої
умовами договору (Інформаційний лист
Вищого господарського суду України від
15.03.2011 року за № 01-06/249 та п. 2.19 Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин» від 17.05.2011 року за
№ 6).

Згідно листа Вищого господарського
суду України від 01.01.2010 року,
узагальнення судової практики
розгляду господарськими судами справ у
спорах, пов'язаних із земельними
правовідносинами, установивши, що
законодавчо змінено розмір орендної
плати за землю, про що орендар був
повідомлений але ухилявся від вчинення
дій, спрямованих на внесення
відповідних змін до договору оренди
землі, суди повинні враховувати
вказані нормативні акти при вирішенні
спорів про внесення змін до договорів у
частині зміни орендних ставок.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного
кодексу України, договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу
України, у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору, договір може бути
змінений або розірваний за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Частиною 3 ст. 653 Цивільного кодексу
України, передбачено, що у разі зміни
або розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни. Якщо договір
змінюється або розривається у судовому
порядку, зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Вищевказані рішення Ірпінської
міської ради на час розгляду справи не
оскаржені та є чинними.

Одночасно встановлено, що з метою
приведення умов договору оренди землі
у відповідність до чинного
законодавства Орендодавцем 11.03.2011 року,
16.09.2011 року, 21.10.2011 року, 12.03.2012 року,
07.09.2012 року, 18.07.2013 року, 06.06.2014 року
направлено на адресу Орендаря листи
від 11.03.2011 року за № 01-24/852, від 16.09.2011
року за № 01-24/3368/8, від 21.10.2011 року за №
01-24/3834/48, від 12.03.2012 року за № 01-24/1038/43, від
07.09.2012 року за № 01-24/3886, від 18.07.2013 року за
№ 01-24/2927/10, від 06.06.2014 року за № 01-24/3425 з
вимогою привести Договір в частині
розміру Орендної плати та нормативної
грошової оцінки земельної ділянки у
відповідність з вищевказаними
вимогами чинного законодавства, в тому
числі у відповідність з вищевказаними
рішеннями Ірпінської міської ради, для
чого пропонувалось Орендарю прибути до
Орендодавця для підписання змін до
Договору, направлялась для підписання
угода про внесення змін до Договору, а
також направлялась для підписання
угода про припинення Договору.

Вказані листи та угоди залишені
Позивачем без реагування, внаслідок
чого суд погоджується з позицією
Відповідача про те, що Позивач свої
зобов'язання за Договором не виконував
через те, що ухилився від приведення
Договору у відповідність до
вищевказаних вимог законодавства та
рішень Ірпінської міської ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 Господарського
кодексу України, сторони можуть за
взаємною згодою конкретизувати або
розширити зміст господарського
зобов'язання в процесі його виконання.

Статтею 58 Конституції України
визначено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно зі ст. 68 Конституції України,
кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції України та
законів України.

Статтею 111-28 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Судом береться до уваги, що оскільки
сторонами в договорі оренди
передбачена можливість збільшення
розміру орендної плати, а орендна плата
за земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, тому законодавча зміна
граничного розміру цієї плати є
підставою для перегляду розміру
орендної плати, встановленої умовами
договору.

Обґрунтованою та доведеною є позиція
Відповідача з приводу того, що
встановивши підстави для зміни розміру
орендної плати у договорі через його
невідповідність встановленому законом
розміру, Ірпінська міська рада вправі
вимагати від орендаря приведення цього
договору в відповідність до вимог
законодавства шляхом внесення
відповідних змін.

Аналогічна правова позиція знайшла
своє відображення у постановах
Верховного суду України від 06.12.2010 року
по справі № 2-1/10068-2008, від 27.12.2010 року по
справі № 27/15-10, в постановах Вищого
господарського суду України: від 28.09.2010
року по справі № 11/14-ПД-10, від 15.11.2010 року
по справі № 1/125 пд, від 17.11.2010 року по
справі № 19/132 пд, від 25.11.2010 року по
справі № 54/91-10, від 23.12.2010 року по справі
№ 11/171-10.

Таким, чином суд вважає доведеною та
обґрунтованою за допомогою належних і
допустимих доказів позицію
Відповідача з приводу того, що Позивач
з 2011 року не виконував належним чином
свої зобов'язання за Договором через
те, що ухилявся від приведення цього
договору у відповідність до вимог
законодавства шляхом внесення
відповідних змін.

Згідно з абз. 1, 2 ч. 1 ст. 777 Цивільного
кодексу України, наймач, який належно
виконує свої обов'язки за договором
найму, після спливу строку договору має
переважне право перед іншими особами
на укладення договору найму на новий
строк. Наймач, який має намір
скористатися переважним правом на
укладення договору найму на новий
строк, зобов'язаний повідомити про це
наймодавця до спливу строку договору
найму у строк, встановлений договором,
а якщо він не встановлений договором, -
в розумний строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 33 Закону
України «Про оренду землі», по
закінченню строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки за
умовами договору, має переважне право
перед іншими особами на укладення
договору оренди землі на новий строк
(поновлення договору оренди землі).
Орендар, який має намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк,
зобов'язаний повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі.

Тобто, цією нормою не передбачений
порядок автоматичного поновлення
договору оренди земельної ділянки в
разі відсутності заперечень з боку
сторін, а лише визначено, що в цьому
разі договір підлягає поновленню.
Наявність у добросовісного орендаря
переважного права на поновлення
договору також не означає його
обов'язкове поновлення за будь-яких
умов.

Аналогічну правову позицію викладено в
постановах Вищого господарського суду
України від 21.10.2009 року у справі № 12/100/09,
від 09.04.2013 року у справі № 8/114-12.

Беручи до уваги вище встановленні
обставини неналежного виконання з 2011
року Позивачем своїх обов'язків за
Договором суд приходить до висновку
щодо обґрунтованості та доведеності
позиції Відповідача, що у Позивача
відсутнє переважне право на укладення
договору оренди землі на новий строк
через систематичне неналежне
виконання обов'язків за Договором.

Одночасно суд за наслідками аналізу
положень ч.ч. 1, 2 ст. 33 Закону України
«Про оренду землі» приходить до
висновку, що поновлення договору
оренди землі можливе лише шляхом
укладення нового договору оренди
землі, а не шляхом укладення додаткової
угоди.

Судом встановлено, що Позивач
достовірно знаючи про те, що Договір не
відповідає вищевказаним вимогам
Земельного, Податкового, Цивільного
кодексів України та Закону України
«Про оренду землі» в частині розмірів
орендної плати і нормативної грошової
оцінки земельної ділянки 08.05.2014 року,
31.05.2014 року, 16.06.2014 року звернувся до
Відповідача з листами від 08.05.2014 року за
№ 080501, від 31.05.2014 року за № 310501, від
16.06.2014 року за № 160701 щодо продовження
дії договору оренди землі від 08.07.2009
року, в якому повідомляв Позивача про
своє бажання продовжити договір оренди
землі від 08.07.2009 року, однак замість 5-ти
річного строку, на який укладався
Договір, вимагав продовжити дію
Договору на строк 25-ть років шляхом
укладення додаткової угоди та не давав
згоду на зміну розмірів орендної плати
та нормативної грошової оцінки землі.

Крім того, судом встановлено, що
Позивач достовірно знаючи про те, що
Договір не відповідає вищевказаним
вимогам Земельного, Податкового,
Цивільного кодексів України та Закону
України «Про оренду землі» в частині
розмірів орендної плати і нормативної
грошової оцінки земельної ділянки
12.08.2014 року звернувся до Відповідача з
листом від 12.08.2014 року за № 120801 щодо
продовження дії договору оренди землі
від 08.07.2009 року, в якому повідомляв
Позивача про своє бажання продовжити
договір оренди землі від 08.07.2009 року на
наступні п'ять років, шляхом укладення
додаткової угоди, проект якої
додавався до цього листа.

Дослідженням змісту даної додаткової
угоди, яку Позивач пропонував
Відповідачу підписати, встановлено, що
вона передбачає поновлення договору
оренди землі від 08.07.2009 року на тих саме
умовах, на яких укладався договір
оренди землі від 08.07.2009 року, без
врахування потреби зміни умов Договору
щодо розмірів орендної плати та
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки.

Відповідач відреагував на вказані
вимоги Позивача ухиленням від
прийняття рішення поновлювати Договір
шляхом укладення додаткових угод на
строк більше 5-ти років та без змін умов
Договору щодо розмірів орендної плати
та нормативної грошової оцінки
земельної ділянки настоюючи на позиції
потреби поновлення Договору шляхом
укладення нового Договору оренди землі
з новими умовами щодо розмірів
орендної плати і нормативної грошової
оцінки земельної ділянки.

Судом встановлено, що ухилення
Відповідача від прийняття рішення про
поновлення Договору Позивачем не
оскаржувалось.

Суд погоджується з позицією
Відповідача з приводу того, що
поновлення Договору можливе лише
шляхом укладення нового договору
оренди земельної ділянки з новими
умовами щодо розмірів орендної плати і
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки.

Закон України «Про оренду землі» в ч. 4
ст. 33 передбачає, що при поновленні
договору оренди землі його умови
можуть бути змінені за згодою сторін. У
разі недосягнення домовленості щодо
орендної плати та інших істотних умов
договору переважне право орендаря на
укладення договору оренди землі
припиняється.

Таким чином, Відповідач довів та
Позивач не спростував те, що переважне
право Позивача на укладення договору
оренди землі припинилось в силу вимог
ч. 4 ст. 33 Закону України «Про оренду
землі» в зв'язку з тим, що Орендар та
Орендодавець не досягли згоди щодо
орендної плати та інших істотних умов
договору для поновлення дії Договору.

Згідно з п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються питання
регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 179 Господарського
кодексу України, укладання
господарського договору є обов'язковим
для сторін, якщо, зокрема, існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання, чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

Судом звертається увага, що Позивач
просить суд вважати укладеною
додаткову угоду, внаслідок чого
Позивач по суті просить суд встановити
юридичний факт.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України в постанові від 01.07.2010 року по
справі № 30/465.

Поряд з цим, суд зазначає, що вимога про
встановлення факту укладення
додаткової угоди про поновлення дії
Договору при обов'язковості укладення
нового Договору з врахуванням
нормативно встановлених нових
розмірів орендної плати та нормативної
грошової оцінки, а також при
відсутності рішення Ірпінської
міської ради щодо поновлення дії
Договору шляхом укладення нового
договору оренди земельної ділянки не
відповідає приписам ч. 1 ст. 187
Господарського кодексу України, ст. 16
Цивільного кодексу України та ст. 152
Земельного кодексу України щодо
способів захисту цивільних прав та
інтересів і прав на земельні ділянки,
зокрема, щодо визнання права або
примусового виконання обов'язку.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 Господарського
кодексу України, спори, що виникають
при укладанні господарських договорів
за державним замовленням, або
договорів, укладення яких є
обов'язковим на підставі закону та в
інших випадках, встановлених законом,
розглядаються судом.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, а також право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу
України встановлено, що способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: 1) визнання права; 2)
визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, а також встановлено, що
суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Господарського
кодексу України, кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Згідно з ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу
України, захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: а) визнання прав;
б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; в) визнання угоди
недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Згідно зі ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України,
господарським судам України
підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що
виникають при укладенні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів.

Відповідно до ч. 3 ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, у
спорі, що виник при укладанні або зміні
договору, в резолютивній частині
вказується рішення з кожної спірної
умови договору, а у спорі про
спонукання укласти договір-умови, на
яких сторони зобов'язані укласти
договір, з посиланням на поданий
позивачем проект договору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
вимога Позивача про встановлення факту
укладення угоди про поновлення дії
Договору при обов'язковості укладення
нового Договору з врахуванням нових
нормативно встановлених розмірів
орендної плати та нормативної грошової
оцінки, а також при відсутності рішення
Ірпінської міської ради щодо
поновлення дії Договору шляхом
укладення нового договору оренди
земельної ділянки, є вимогою про
визнання факту, що суперечить ст. 12
Господарського процесуального кодексу
України, не відповідає способам
захисту порушеного права, передбаченим
ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20
Господарського кодексу України, ст. 152
Земельного кодексу України.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України в постановах від 09.02.2010 року у
справі №40/235, від 09.04.2013 року у справі №
8/114-12.

Таким чином, крім вищевказаних
невідповідностей позовних вимог
Позивача щодо встановлення
юридичногофакту укладення додаткової
угоди про поновлення дії договору
оренди землі від 08.07.2009 року внаслідок
їх протиріччя зазначеним положенням
Цивільного, Господарського,
Податкового, Земельного кодексів
України та Закону України «Про оренду
землі» дані вимоги Позивача також є
протиправними через те, що Позивач хоче
визнати факт укладення додаткової
угоди про поновлення дії договору
оренди землі від 08.07.2009 року при
відсутності змін в Договорі щодо нових
загальнообов'язкових нормативно
встановлених розмірів орендної плати
та нормативної грошової оцінки.

За таких обставин вимоги Позивача про
встановлення факту укладення
додаткової угоди про поновлення дії
договору оренди землі від 08.07.2009 року є
протиправними, безпідставними і
необґрунтованими, в зв'язку з чим в їх
задоволенні суд відмовляє в повному
обсязі.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались Позивачем та Відповідачем
суду в якості доказів, є належними та
допустимими письмовими доказами, які
стосуються предмета спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні, надані Позивачем
докази, спростовані та заперчувались
Відповідачем протягом розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір у сумі 1218,00 грн. (одна
тисяча двісті вісімнадцять гривень 00
коп.) покладається на Позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову товариства
з обмеженою відповідальністю
"ПОЛІПЛАСТ", ідентифікаційний код: 24926794,
місцезнаходження: 01135, м. Київ, вул.
Полтавська, буд. 3, кв. 29, до Ірпінської
міської ради, ідентифікаційний код:
33800777, місцезнаходження: 08200, Київська
обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка, буд. 2-А,
про вважання додаткової угоди
укладеною, - відмовити повністю.

2. Господарські витрати у вигляді
судового збору в сумі 1218,00 грн. (одна
тисяча двісті вісімнадцять гривень 00
коп.) за даним позовом покласти на
товариство з обмеженою
відповідальністю "ПОЛІПЛАСТ",
ідентифікаційний код: 24926794,
місцезнаходження: 01135, м. Київ, вул.
Полтавська, буд. 3, кв. 29.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Повний текст рішення складено та
підписано 31 жовтня 2014 року.