ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2014 р.Справа № 922/4409/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Маріуполь до Приватного
підприємства "Промтранспоставка", м.
Харків про стягнення 78000,00 грн. за
участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - Ляхов О.Г., довіреність
від 01.10.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, м.
Маріуполь (позивач) звернулась до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
відповідача - Приватного підприємства
"Промтранспоставка", м. Харків, в якій
просить суд стягнути з відповідача
78000,00 грн. безпідставно отриманих
грошових коштів, які сплачені
позивачем платіжним дорученням № 8 від
06.06.2012 року. Також до стягнення заявлені
судові витрати по сплаті судового
збору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08 жовтня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/4409/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 23 жовтня 2014 року об 11:00.

Ухвалою господарського суду
Харківської області 23 жовтня 2014 року в
задоволенні клопотання позивача про
розгляд справи без участі позивача
відмовлено та розгляд справи
відкладено на 03 листопада 2014 року об
11:40, відповідно до приписів ст. 77 ГПК
України.

Позивач в призначене судове засідання
не з'явився, про причини неявки суду не
повідомив.

Відповідач в призначене судове
засідання з'явився, проти заявлених
позовних вимог заперечив повністю, в
обґрунтування своїх заперечень
посилався на укладений між сторонами
Договір № 1/06-2013 технічного
обслуговування та ремонту
транспортних засобів від 03.05.2013 року та
на підписаний між сторонами Наряд -
замовлення № 1/06-2013 від 03.05.2013 року,
відповідно до яких спірні грошові
кошти, які заявлені позивачем до
стягнення були витрачені на
організацію виробничого процесу
відповідача.

За висновками суду, в матеріалах справи
№922/4409/14 є достатньо документів, які
мають значення для правильного
вирішення спору та які є необхідними
для прийняття повного і обґрунтованого
судового рішення.

Дослідивши матеріали господарської
справи №922/4409/14, заслухавши пояснення
представника відповідача, всебічно та
повно дослідивши надані учасниками
судового процесу докази і таким чином
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, суд встановив
наступне.

03 травня 2013 року між позивачем
(замовником) та відповідачем
(виконавцем) було укладено Договір
№1/06-2013 технічного обслуговування та
ремонту транспортних засобів
(далі-Договір), відповідно до умов
якого, сторони погодили та встановили
низку цивільних прав та обов'язків.
Належним чином засвідчена копія
вказаного Договору міститься в
матеріалах справи №922/4409/14 (а.с. 29-34) та
оригінал якого для огляду в судовому
засіданні надано представником
відповідача.

Так, пунктом 1.1 вищенаведеного
Договору, виконавець (відповідач у
справі) прийняв на себе зобов'язання
надати замовнику (позивачу) послуги з
технічного обслуговування та/або
ремонту транспортних засобів чи його
складових частин, надалі "вироби", у
тому числі з використанням матеріалів
(запасних частин), як замовника так і
наданих виконавцем.

Пунктом 1.2 Договору, позивач (замовник)
прийняв на себе зобов'язання прийняти
та оплатити послуги виконавцю, разом з
вартістю використаних матеріалів
(запасних частин) виконавця
(відповідача) в розмірі, строки та
порядку, що передбачені умовами його
Договору.

Перелік робіт з технічного
обслуговування та/або ремонту, а також
перелік матеріалів, що
використовуються, вказуються в
наряді-замовленні, який є невід'ємною
частиною цього Договору (п.1.3 Договору).

Згідно з п.1.5 Договору, умови цього
Договору викладені сторонами у
відповідності до вимог чинного
законодавства України, а також тих
особливостей, що випливають з умов
цього Договору та відповідно до
звичаїв ділового обороту або вимог, що
звичайно ставляться в таких випадках -
обов'язкові до виконання обох сторін.

Пунктом 2.1 сторони погодили вартість
послуг та порядок розрахунків, а саме,
вартість послуг погоджується
сторонами щодо кожного виду робіт і
вказується а наряді - замовленні, який є
невід'ємною частиною цього Договору.

Сторонами визначено, що умови цього
Договору не заперечують передоплату
грошових коштів (п. 2.5 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору від 03.05.2013р.,
цей Договір вважається укладеним і
набирає чинність з моменту його
підписання сторонами та скріплення
печатками сторін.

Якщо інше прямо не передбачено цим
Договором, що є застосовним до цього
Договору, цей Договір може бути
розірваний тільки за домовленістю
сторін, яка оформлюється додатковою
угодою до цього Договору (п. 6.6
Договору).

Згідно з п. 6.7 вищенаведеного Договору,
цей Договір вважається розірваним з
моменту належного оформлення
сторонами відповідної додаткової
угоди до цього Договору, якщо інше не
встановлено у самій додатковій угоді,
цьому Договорі або правом, що є
застосовним до цього Договору.

Відповідно до п. 6.8 Договору, якщо по
закінченню строку цього Договору
будь-яка з сторін письмо не повідомила
іншу сторону про його розірвання, дія
цього Договору пролонгується на один
рік.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи підписаного між сторонами та
скріпленого печатками з обох сторін
Наряду - замовлення № 1/06-2013 від 03.06.2013р.
на надання послуг з технічного
обслуговування та ремонту Автовежі
АП-17 (державний реєстраційний № 2417
кузов (шасі), який оформлено сторонами у
відповідності до п. 1.3 Договору від
03.05.2013 року (а.с. 33-34), сторони перебачили
4 етапи внесення коштів замовником
(позивачем).

Так, відповідно до п. 12 вищенаведеного
Наряду від 03.06.13р., перші два етапи
передбачають внесення коштів на
загальну суму 78000,00 грн.

Загальна сума передбачених та
погоджених сторонами витрат,
пов'язаних з технічним обслуговуванням
та/або ремонтом автовежі АП-17, у
відповідності до укладеного Наряду від
03.06.13р. склала 146400,00 грн.

Звертаючись з даним позовом до
господарського суду, позивач
наголошував, що позивач - Фізична особа
- підприємець ОСОБА_1 перерахувала
відповідачу - Приватному підприємству
"Промтранспоставка" грошові кошти на
загальну суму 78000,00 грн., на
підтвердження чого, позивачем надано
разом із позовною заявою копію
примірника платіжного доручення № 8
від 06.06.2013 року (а.с. 10) з призначенням
платежу: "передоплата за ремонт
автотранспортних засобів по договору
№ 1/06-2013р. від 03.05.2013р.".

Позивачем в позовній заяві зазначено,
що в подальшому договір між позивачем
та відповідачем складеним не був, інші
господарські відносини між сторонами
також відсутні, послуги відповідачем
позивачу не надавались.

В поданих до господарського суду 23.10.2014
року Поясненнях (вх. № 37229/14) позивачем
зазначено, що після перерахування
позивачем грошових коштів в розмірі
78000,00 грн. за платіжним дорученням № 8
від 06.06.2013р. з призначенням платежу:
"передоплата за ремонт
автотранспортних засобів по договору
№ 1/06-2013 від 03.05.2013р." в подальшому
відповідач повідомив, що у останнього
не має в наявності запасних частин для
здійснення ремонту, у зв'язку з чим,
договір № 1/06-2013 від 03.05.2013 р. укладений
між сторонами не був (а.с. 24-25).

Позивачем наголошено, що вищезазначені
грошові кошти, які сплачені позивачем
платіжним дорученням № 8 від 06.06.2013р. в
розмірі 78000,00 грн. є безпідставно
отриманими відповідачем, на підставі
чого, 08.08.2014 року позивач, на адресу
відповідача направив Лист (а.с. 11-13), в
якому просив останнього повернути
передоплату в розмірі 78000,00 грн. на
протязі 7 днів з дати отримання вимоги,
проте відповідач зазначені вище
грошові кошти не повернув.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у судовому
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них суд
виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).
Сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд (п. 3 ст.6 ЦК
України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами укладено Договір № 1/06-2013 з
технічного обслуговування та ремонту
транспортних засобів від 03.05.2013 року
(а.с. 29-32) та Наряд - замовлення № 1/06-2013
від 03.06.2013р. на надання послуг з
технічного обслуговування та ремонту
Автовежі АП-17 (державний реєстраційний
№ 2417 кузов (шасі) (а.с. 33-34). Оригінали
вказаних документів було надано для
огляду в призначених судових
засіданнях уповноваженим
представником Приватного підприємства
"Промтранспоставка".

Зазначений Договір у встановленому
законодавством порядку не був
розірваний або визнаний недійсним.
Будь-яких змін до Договору сторонами не
було внесено, про що свідчать також
наявні матеріали справи.

Тому, доводи позивача стосовно того, що
між сторонами Договір № 1/06-2013 від 03.05.2013
року укладений не був, не відповідає
дійсності.

Слід звернути увагу на те, що ухвалою
господарського суду Харківської
області від 23.10.2014 року по справі №
922/4409/14 суд зобов'язав позивача надати
пояснення з приводу наявного в
матеріалах справи підписаного між
сторонами Договору № 1/06-2013 від 03.05.2013
року та Наряду - замовлення № 1/06-2013 від
03.06.2013р.

Суд звертає увагу позивача на те, що
згідно з приписами ч.3 ст. 22 ГПК України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Позивачем не надано жодного доказу з
приводу припинення, розірвання або
визнання вищевказаного Договору
недійсним у встановленому законом
порядку або передбаченим умовами
укладеного між сторонами Договору.

Суд, з огляду на наявні в матеріалах
справи докази, зазначає, що сплачені
позивачем за платіжним дорученням № 8
від 06.06.2013р. грошові кошти в розмірі
78000,00 грн. передбачені підписаним між
сторонами та скріпленим печатками
вищезгаданим Нарядом - замовлення №
1/06-2013 від 03.06.2013р. для організації
виробничого процесу.

А з огляду на умови пункту 3.1.2
укладеного між сторонами Договору, на
позивачеві (замовник за Договором)
лежить обов'язок по забезпеченню
виконавця (відповідача) відповідних
умов доступу до виробів, що потребують
технічного обслуговування та/або
ремонту.

Доказів надання позивачем відповідачу
виробів, а саме - Автовежі АП-17
(державний реєстраційний № 2417 кузов
(шасі) для технічного обслуговування
та/або ремонту в матеріалах справи
також не міститься.

Судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами (ст.4-3 ГПК України).

В силу статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 безпідставні, такі,
що спростовуються наявними в
матеріалах справи доказами, а тому не
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України,
відповідно до якої судові витрати у
даній справі покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129
Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33,
34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу,
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 10.11.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв