ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р.Справа № 922/3904/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання
Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом КП "Харківські теплові
мережі", м. Харків до ФОП ОСОБА_1, м.
Харків про стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - Танчак Н.В., дов. № 38-2072/470 від
10.05.12 р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство
"Харківські теплові мережі", звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовом, в якому просить
стягнути з відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 основний борг
в сумі 15313,24 грн., інфляційні втрати в
сумі 215,00 грн., 3% річних в сумі 117,05 грн.,
859,64 грн. пені та судовий збір в сумі 1827,00
грн., мотивуючи свої вимоги неналежним
виконанням відповідачем його грошових
зобов'язань за договором про
постачання теплової енергії № 757 від
01.01.04 р.

Представник позивача в судовому
засіданні 10.11.14 р. позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив
позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, вимоги суду не
виконав, письмовий відзив не надав.

На адресу суду повернулись копії всіх
ухвал господарського суду Харківської
області по справі, які були направлені
на адресу відповідача, з відміткою "за
закінченням терміну зберігання".

Вищезазначені ухвали були направлені
на адресу: 61136, АДРЕСА_1, відповідно до
відомостей, зазначених у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

У пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що в разі,
якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто
з посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, відповідач вважається
судом таким, що був належним чином
повідомленим про час та місце розгляду
справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній
матеріалами, визнаними судом
достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

01.01.04р. між КП "Харківські теплові
мережі" (позивач) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач,
споживач) було укладено тимчасовий
договір № 757 про постачання теплової
енергії (далі - договір) (а.с. 10-12),
відповідно до умов якого,
Енергопостачальна організація (КП
"Харківські теплові мережі") взяла на
себе зобов'язання постачати
відповідачу теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
відповідач оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
тарифами (цінами) в терміни,
передбачені цим договором.

На підставі п.10.4, договір пролонгований
на 2014 рік.

Як вбачається з матеріалів справи, КП
"Харківські теплові мережі" на підставі
Розпорядження Харківської міської
ради про початок та кінець
опалювального сезону 2013-2014 р.р. та
договору здійснив постачання теплової
енергії у нежитлові приміщення будівлі
за адресою: АДРЕСА_2, які займає
відповідач.

Факт споживання відповідачем теплової
енергії підтверджується актами на
включення від 04.10.13 р. № 172/182 та
відключення від 14.04.14 р. № 172/674 опалення
до приміщень відповідача за адресою:
АДРЕСА_2, підписаними та скріпленими
печатками представників КП "Харківські
теплові мережі" та балансоутримувача
житлового будинку, копії яких
містяться в матеріалах справи (а.с. 28-29).

На підставі зазначеного, відповідачу
постачалась теплова енергія,
відповідно до умов договору.

Згідно з п.5.1 договору, облік теплової
енергії проводиться розрахунковим
способом.

За умовами п.6.2. договору, розрахунковим
періодом є календарний місяць, за
результатами якого підписується акт (в
3-х примірниках).

Відповідно до п.6.3 договору, відповідач
за три дні до початку розрахункового
періоду сплачує КП "Харківські теплові
мережі" вартість, зазначеної в додатку 1
до договору (а.с. 13) кількості теплової
енергії, що і є заявкою на наступний
розрахунковий період, з урахуванням
залишкової суми (сальдо) розрахунків на
початок розрахункового періоду.

Споживачі, що не мають приладів обліку,
кількість фактично спожитої теплової
енергії визначають згідно з
договірними навантаженнями з
урахуванням середньомісячної
фактичної температури теплоносія від
теплових джерел Енергопостачальної
організації та кількості годин (діб)
роботи теплоспоживального обладнання
відповідача в розрахунковому періоді.
Різниця між заявленою та фактично
спожитою тепловою енергією
сплачується відповідачем не пізніше як
в термін 5 банківських днів з часу
отримання рахунку на оплату (п. 6.5
договору).

Позивач зазначив, що за весь період
постачання теплової енергії
відповідачу, останнім попередня оплата
не вносилась.

На адресу відповідача направлялись
рахунки за спожиту теплову енергію, що
підтверджується відповідними
супровідними листами з додатками та
реєстрами направленої кореспонденції
(а.с. 35-37). Направлені на адресу
відповідача рахунки, останнім у
повному обсязі не оплачені. Таким
чином, у відповідача перед КП
"Харківські теплові мережі" утворилась
заборгованість за спожиту теплову
енергію за період з жовтня 2013 року по
квітень 2014 року в розмірі 15313,24 грн., яка
на даний час є несплаченою.

Наявність заборгованості на вказану
суму підтверджується документально
належними доказами, які містяться в
матеріалах справи, зокрема,
рахунками-фактурами, які були складені.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає
договір як домовленість двох або
більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 275 ГК України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду споживачеві (абоненту),
який зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6 статті 19 Закону України
"Про теплопостачання", споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічна норма міститься
в статті 193 Господарського кодексу
України.

В силу статті 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було зазначено, відповідно до
п.6.5 договору, різниця між заявленою та
фактично спожитою тепловою енергією
сплачується відповідачем не пізніше як
в термін 5 банківських днів з часу
отримання рахунку на оплату.

Рахунки за період з жовтня 2013 року по
січень 2014 року були направлені на
адресу відповідача 12.12.13 р., рахунок за
лютий 2014 року - 14.03.14 р., рахунок за
березень 2014 - 15.04.14 р., рахунок за квітень
2014 року - 21.05.14 р., отже, з урахуванням
поштового перебігу, суд вважає
відповідача таким, що отримав вказані
рахунки 16.12.13 р., 18.03.14 р., 19.04.14 р. та 25.05.14
р. відповідно.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Проте, відповідач, станом на момент
розгляду справи, заборгованість за
спожиту теплову енергію за період з
жовтня 2013 року по квітень 2014 року в
розмірі 15313,24 грн. не сплатив та не надав
суду жодних доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу чи
підтверджували б оплату
заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання за
договором № 757 від 01.01.04 р. щодо оплати
поставленої позивачем теплової
енергії, з 24.12.13 р. за рахунками за
період з жовтня 2013 року по січень 2014
року, з 26.03.14 р. за рахунком за лютий 2014
року, з 26.04.14 р. за рахунком за березень
2014 року та з 31.05.14 р. за рахунком за
квітень 2014 року.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Враховуючи викладене, а також те, що
відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
і порядку укладеного між сторонами
договору та згідно з вимогами закону,
суд визнає вимогу позивача щодо
стягнення з відповідача 15313,24 грн.
заборгованості, належно обґрунтованою,
доведеною матеріалами справи та такою,
що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача пеню в сумі 859,64 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено,
що виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7.2.3 договору, у разі
несвоєчасної оплати за спожиту теплову
енергію нараховується пеня у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ
належної до сплати суми за кожен день
прострочення.

Частина 6 ст. 232 ГК України встановлює,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Суд зазначає, що позивач, при
розрахунку пені не врахував припис ч. 6
ст. 232 ГК України, оскільки позивач мав
право на нарахуванням пені, зокрема, за
рахунками за період з жовтня 2013 року по
січень 2014 року за період з 24.12.13 р. по
24.06.14 р.

Враховуючи викладене, перевіривши
нарахування пені позивачем, суд визнає
вимогу про стягнення з відповідача
пені такою, що підлягає частковому
задоволенню в сумі 408,20 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи викладене, перевіривши
нарахування позивача, суд визнає
вимоги про стягнення з відповідача
інфляційних втрат в сумі 215,00 грн. та 3%
річних в сумі 117,05 грн. законними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України,
судовий збір відшкодовується за
рахунок відповідача пропорційно
задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (61136, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на
користь Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037, м.
Харків, вул. Доброхотова, б. 11, ) основний борг в сумі 15313,24
грн., інфляційні втрати в сумі 215,00 грн.,
3% річних в сумі 117,05 грн., 408,20 грн. пені та
судовий збір в сумі 1777,02 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.11.2014 р.

Суддя Т.В. Інте