ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014 р.
Справа № 914/2113/14

Господарський суд Львівської області в
складі колегії суддів Петрашко М.М.
(головуючий), Матвіїв Р.І., Мороз Н.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства
"Гарант-Успіх", м.Львів

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західенергомонтаж",
м.Новояворівськ Львівської області

про зміну істотної умови договору та
стягнення 597 157,76 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Астапович О.В. -
представник (довіреність б/н від
26.05.2014р.)

від відповідача Білик М.Л. - представник
(довіреність б/н від 21.07.2014р.)

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено
Приватним підприємством "Гарант-Успіх"
до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західенергомонтаж"
про зміну істотної умови договору -
ціни, на нову у розмірі 2 013 494,71 грн. та
стягнення заборгованості 674 748,72 грн.

Ухвалою суду від 17.06.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 02.07.2014р. Ухвалою
суду від 02.07.2014 р. розгляд справи
відкладено на 23.07.2014р. Ухвалою суду від
23.07.2014р. розгляд справи відкладено на
13.08.2014р. Ухвалою суду від 13.08.2014р.
продовжено строк розгляду спору та
відкладено розгляд справи на 27.08.2014р.
Ухвалами суду від 27.08.2014р. призначено
колегіальний розгляд справи та
відкладено розгляд справи на 08.10.2014р.
Розгляд справи розпочато заново. В
судовому засіданні 08.10.2014р. оголошено
перерву до 22.10.2014р. В судовому засіданні
22.10.2014р. оголошено перерву до 27.10.2014р.

Позивач подав заяву про збільшення
позовних вимог (вх.№4805/14 від 08.10.2014р.), в
якій позивач просить змінити істотну
умову договору - ціну, на нову у розмірі
2 013 494,71 грн. та стягнути з відповідача 622
157,76 грн. - основного боргу та 136 565,93 грн. -
додаткового боргу.

Відповідно до клопотання (вх.№5011/14 від
21.10.2014р.) позивач просить змінити
істотну умову договору - ціну, на нову у
розмірі 2 013 494,71 грн. та стягнути з
відповідача 597 157,76 грн. - основного
боргу та 136 565,93 грн. - додаткового боргу.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги з врахуванням
клопотання (вх.№5011/14 від 21.10.2014р.)
підтримав повністю, просив змінити
істотну умову договору - ціну, на нову у
розмірі 2 013 494,71 грн. та стягнути з
відповідача 597 157,76 грн. - основного

боргу та 136 565,93 грн. - додаткового боргу.

Представник відповідача проти позову у
частині збільшення основного боргу та
порядку нарахування позивачем сум
додаткового боргу заперечив, в
задоволенні позовних вимог в частині
збільшення суми основного боргу та у
частині стягнення додаткового боргу
просив відмовити.

Щодо заяви позивача про збільшення
позовних вимог суд зазначає наступне

Відповідно до приписів ст. 22 ГПК
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Як вбачається з предмету та підстав
позову, викладених у позовній заяві,
позивач просить змінити ціну договору
на нову у розмірі 2 013 494,71 грн. та
стягнути суму основного боргу у
розмірі 674 748,72 грн.

Проте з заяви про збільшення позовних
вимог з урахуванням клопотання
(вх.№5011/14 від 21.10.2014р.) вбачається, що
позивач просить змінити ціну договору
на нову у розмірі 2 013 494,71 грн., стягнути
з відповідача основний борг у розмірі
597 157,76 грн. та додатковий борг у розмірі
136 565,93 грн. Даний додатковий борг, як
вбачається з заяви про збільшення
позовних вимог, складається з 3% річних
та інфляційних втрат, нарахованих
відповідно до ст. 625 ЦК України.

У пункті 3.10. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві.

Відповідно до п. 3.11. вказаної Постанови,
ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову.

У вищезазначеній заяві про збільшення
позовних вимог не зазначено про
збільшення кількісних показників за
вимогою про стягнення основного боргу,
проте заявлено інші (нові) позовні
вимоги та обставини на яких вони
ґрунтуються, що розцінюється судом як
подання позивачем іншого (ще одного)
позову у даній справі у частині
стягнення додаткового боргу у розмірі
136 565,93 грн., який в позовній заяві
викладено не було, внаслідок чого заява
позивача про збільшення позовних вимог
з урахуванням клопотання (вх.№5011/14 від
21.10.2014р.) у зазначеній частині не
підлягає задоволенню як така, що не
відповідає приписам ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, а отже суд дійшов висновку
розглянути вказану заяву з урахуванням
клопотання (вх.№5011/14 від 21.10.2014р.) у
частині заявлених позовних вимог про
зміну ціни договору на нову у розмірі 2
013 494,71 грн. та про стягнення суми
основного боргу у розмірі 597 157.76 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача,
що це не позбавляє його права
звернутися з новим позовом про
стягнення штрафних санкцій, 3% річних та
інфляційних втрат.

Крім того, враховуючи викладене у
пункті 3.11. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" суд розцінює
клопотання позивача (вх.№5011/14 від
21.10.2014р.) як заяву про зменшення розміру
позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши
представників сторін, суд -

встановив:

05.10.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Західенергомонтаж"
(надалі - замовник) та Приватним
підприємством "Гарант-Успіх" (надалі -
виконавець) укладено договір №05/10,
відповідно до умов якого виконавець
виконує роботи з демонтажу гуртожитку
під реконструкцію за тех. завданням
замовника, за адресою: м.Київ,
вул.Дубініна, 5/15.

Згідно із п.3.1. договору договірна
вартість робіт, вказаних в п.1.1. цього
договору і на день укладення договору
становить 1 920 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 320 000,00
грн.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що
розрахунки за цим договором проведені
у безготівковій формі, або іншими
способами згідно чинного
законодавства України відповідно до
календарного плану (додаток №1 до
даного договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов
договору ним виконано роботи на
загальну суму 2 013 494,71 грн. Зокрема, як
зазначено у позовній заяві, виконані
роботи зафіксовані в п'ятьох актах
приймання виконаних будівельних робіт
за жовтень 2012р., а саме: в акті №1 на суму
745 001,40 грн., в акті №1 на суму 68 417,24 грн., в
акті №2 на суму 411 336,07 грн., в акті №3 на
суму 733 741,40 грн. та в акті №4 на суму 54
998,60 грн.

Як зазначено у позовній заяві,
збільшення вартості наданих послуг є
результатом домовленостей, що через
вкрай стислі терміни виконання робіт
не були відображені у вигляді певного
додатку до договору.

Однак, як стверджує позивач, порушив
умови договору, здійснивши лише
часткові оплати за виконані позивачем
роботи.

Позивач зазначає що неоплаченими
залишились роботи в сумі 597 157.76 грн.

Таким чином позивач звернувся до
господарського суду Львівської
області та просить змінити істотну
умову договору - ціну, на нову у розмірі
2 013 494,71 грн. та стягнути з відповідача 597
157,76 грн. - основного боргу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши доводи та
заперечення представників позивача та
відповідача, суд дійшов висновку, що
позов слід задоволити частково з
наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. За умовами ст.629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

За договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу (ст.837 ЦК
України).

Відповідно до ст.838 ЦК України
підрядник має право, якщо інше не
встановлено договором, залучити до
виконання роботи інших осіб
(субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи. У цьому разі
підрядник виступає перед замовником як
генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник.

Як вбачається із матеріалів справи,
05.10.2012р. між сторонами укладено договір
№05/10, відповідно до умов якого позивач
виконує роботи з демонтажу гуртожитку
під реконструкцію за тех. завданням
выдповідача, за адресою: м.Київ,
вул.Дубініна, 5/15.

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань за вказаним договором
підтверджується наступними актами
приймання виконаних будівельних робіт:
№1 на суму 745 001,40 грн., №1 на суму 68 417,24
грн., №2 на суму 411 336,07 грн., №3 на суму 733
741,40 грн. та №4 на суму 54 998,60 грн.

Щодо акту №4 на суму 54 998,60 грн. суд
зазначає наступне.

Як вбачається із вказаного акту, він не
підписаний зі сторони відповідача та
містить відмітку, про те, що ТзОВ
«Західенергомонтаж» відмовилось його
підписувати.

Відповідно до ч.4 ст.882 ЦК України
передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами. У
разі відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною. Акт, підписаний однією
стороною, може бути визнаний судом
недійсним лише у разі, якщо мотиви
відмови другої сторони від підписання
акта визнані судом обґрунтованими.

Однак, відповідач жодним чином не
обмотивував причин відмови від
підписання акту №4 на суму 54 998,60 грн.
Також слід зазначити, що представник
відповідача в судовому засіданні не
заперечив проти факту виконання
позивачем робіт по акту №4 на суму 54 998,60
грн.

Крім того, в матеріалах справи
міститься акт звірки
взаєморозрахунків, який підписаний
обома сторонами. Відповідно до
вказаного акту звірки
взаєморозрахунків позивачем виконано
роботу по п'ятьох вищезазначеним актам,
включаючи акт №4 на суму 54 998,60 грн.

Отже позивачем було виконано робіт на
загальну суму 2 013 494,71 грн.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідачем було здійснено оплати за
договором №05/10 від 05.10.2012р. на загальну
суму 1 463 745,99 грн.

Таким чином сума основного боргу
складає 549 748,72 грн.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, беручи до
уваги клопотання позивача (вх.№5011/14 від
21.10.2014р.) у частині заявлених позовних
вимог про стягнення суми основного
боргу у розмірі 597 157.76 грн., яке
розцінюється судом як заява про
зменшення розміру позовних вимог, суд
дійшов висновку, що позовна вимога про
стягнення з відповідача суми основного
боргу підлягає задоволенню частково, а
саме з відповідача на користь позивача
слід стягнути 549 748,72 грн. основного
боргу, а в частині позовних вимог про
стягнення 47 409,04 грн. - основного боргу
слід відмовити.

Щодо немайнової вимоги про зміну
істотної умови договору - ціни, на нову
у розмірі 2 013 494,71 грн. суд зазначає
наступне.

Згідно ч. 2 ст. 632 ЦК України, зміна ціни
після укладення договору допускається
лише у випадках і на умовах,
встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 188 ГК України, зміна та
розірвання господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Порядок укладення угоди про зміну
господарського договору - це
передбачена правовими нормами
юридично-логічна послідовність стадій
встановлення умов щодо прав і
обов'язків сторін договору, заснована
на звернених назустріч одна одній діях
осіб, які виражені в різноманітних
способах узгодження змісту угоди,
шляхом їх вільного волевиявлення.
Способами укладення угоди про зміну
договору є нормативно визначені дії,
через які досягається вільне і взаємне
узгодження волі сторін договору. Таке
визначення вважається цілком
прийнятним виходячи з того, що порядок
укладення договору може бути повною
мірою застосований до укладення угоди
про його зміну

Як вбачається з приписів ст.188 ГПК
України, діє наступний механізм
внесення змін до договору: сторона, яка
бажає змінити договір, надсилає
пропозиції про це іншій стороні за
договором; сторона, яка одержала
пропозицію про зміну договору,
розглядає її та у 20-денний строк
повідомляє іншу сторону про результати
її розгляду; у разі прийняття
пропозиції договір вважається
зміненим за згодою сторін (про що інша
сторона повідомляється письмово або
сторонами складається єдиний
документ); у разі часткового прийняття
пропозиції (наприклад, погодження на
зміну із висуненням певних умов, на
яких має бути змінений договір) може
мати місце протокол розбіжностей.

Досягнуту сторонами угоду про зміну
договору можна визначити як
домовленість сторін господарського
договору, спрямовану на зміну тих
цивільних прав та обов'язків, що були
встановлені договором.

Проте у випадках коли сторони не
досягли домовленості щодо зміни
договору, а одностороння зміна
договору не допускається,
заінтересована сторона має право
звернутися до суду із відповідним
позовом. Право на подання позову
виникає у сторони в разі, коли у
відповідь на пропозицію змінити
договір надійшла відповідь із відмовою
або не надійшло відповіді у 20-денний
строк.

Коментована стаття, передбачаючи обмін
письмовими повідомленнями, встановлює
так званий спрощений спосіб
закріплення угоди сторін про зміну чи
розірвання договору - обмін листами
(див. ч. 1 ст. 181 ГК).

Проте в матеріалах справи відсутні
докази вчинення сторонами дій
передбачених ст. 188 ГК України, які
стосуються досудового врегулювання
питання щодо внесення змін до договору
у частині зміни ціни.

Разом з тим суд звертає увагу позивача,
що відповідно до п.7.2. договору, всі
доповнення та зміни до договору мають
бути оформлені письмово та підписані
уповноваженими представниками сторін,
проте щоб оформити такі зміни до
договору сторони так чи інакше мають
надати одна одній пропозиції щодо
внесення таких змін, однак матеріали
справи не містять доказів навіть
ініціювання внесення таких змін до
ціни договору.

Статтею 1 ГПК України встановлено, що
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для

вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку що у позивача не виникло право
на позов у частині зміни ціни до
договору, оскільки це право ніким не
було порушене чи оспорюване, відтак суд
дійшов висновку відмовити у
задоволенні позову у частині
немайнової вимоги про зміну істотної
умови договору - ціни, на нову у розмірі
2 013 494,71 грн.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується
платіжним дорученням №445 від 05.06.2014р. на
суму 13 494,98 грн. та платіжним дорученням
№466 від 18.07.2014р. на суму 5 067,34 грн.

Враховуючи приписи ст.49 ГПК України,
суд дійшов висновку стягнути з
відповідача на користь позивача 10 994,97
грн.

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західенергомонтаж"
(81053, Львівська область, Яворівський
район, м.Новояворівськ, вул.Бандери, 21А,
оф.23, ) на користь
Приватного підприємства "Гарант-Успіх"
(79034, м.Львів, вул.Навроцького, буд. 4, ) 549 748,72 грн. - основного
боргу та 10 994,97 грн. - судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку ст.116
ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 30.10.2014р.

Головуючий суддя
Петрашко М.М.

Суддя
Матвіїв Р.І.

Суддя
Мороз Н.В.