Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" листопада 2014 р.
Справа № 906/1146/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Ляшенко Н.В.- дов. № 265 від
01.04.2014р.

Гарбарчук Л.М.- дов. № 279
від 03.11.2014р.

від відповідача: Василівська І.Ю.- дов.
від 15.01.2014р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Малинська паперова фабрика
- Вайдманн" (м.Малин)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житомирекопроект"
(м.Житомир)

про стягнення 124653,30 грн.

Позивач подав позов про стягнення з
відповідача збитків в розмірі 124653,30
грн.

Ухвалою господарського суду від
22.08.2014р. порушено провадження у справі
та призначено до розгляду на 29.09.2014р.

Ухвалою господарського суду від
29.09.2014р. відкладено розгляд справи на
13.10.2014р.

В судовому засіданні 13.10.2014р. оголошено
перерву до 21.10.2014р. та продовжено строк
розгляду спору по 04.11.2014р.

В судовому засіданні 21.10.2014р. оголошено
перерву до 29.10.2014р.

В судовому засіданні 29.10.2014р. оголошено
перерву до 03.11.2014р.

Представник позивача позов підтримала
у повному обсязі, з підстав викладених
у позовній заяві та письмових
поясненнях ( а.с. 94-96, 136-137, 159-160).

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечила, з підстав
викладених у відзиві на позовну заяву
(а.с. 82-83).

Судом оглядались матеріали справи
№906/287/14 за позовом Житомирського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у Житомирській області до
Публічного акціонерного товариства
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: 1) Малинської міської
ради; 2) Головного управління державної
казначейської служби України в
Житомирській області; 3) Міністерства
екології та природних ресурсів
України; за участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житомирекопроект"
про стягнення 124653,30 грн.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Житомирекопроект"
відповідно до реєстраційного
свідоцтва № 392 від 17.11.2008р. до 20.11.2012р.
було включено до Переліку установ,
організацій та закладів, яким
видається право на розробку
документів, що обгрунтовують обсяги
викидів для підприємств, установ,
організацій та громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності (а.с. 98).

26.12.2012 р. закінчувався термін дії
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, який був виданий ВАТ
"Малинська паперова фабрика - Вайдман"
(а.с. 161).

В зв'язку з цим, 07.06.2012 року між ПАТ
"Малинська паперова фабрика - Вайдман"
(замовник, позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Житомирекопроект" (виконавець,
відповідач) укладено договір №ДГ-0000019,
за умовами якого виконавець взяв на
себе зобов'язання власними та
залученими силами та засобами виконати
у відповідності до умов цього договору
роботи по розробці документації, у якій
обґрунтовуються обсяги викидів, для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря та отримати дозвіл в
територіальному управлінні ОНПС для
ПАТ "Малинська паперова
фабрика-Вайдман" (а.с.10-13).

Відповідно до п.1.4 договору сторони
встановили, що термін здачі виконавцем
замовнику робіт по договору в цілому -
31.08.2012р.

Пунктом 6.2 договору, в редакції
додаткової угоди від 29.08.2012р. сторони
визначили, що договір діє до 01.11.2012р.
Закінчення строку договору не звільняє
виконавця та замовника від виконання
своїх зобов'язань, а також від
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання за цим договором".

24.12.2012 ПАТ "Малинська паперова фабрика -
Вайдманн" направило ТОВ
"Житомирекопроект" лист № 3745 з
проханням в термін до 27.12.2012 надати
товариству дозвіл або письмову
інформацію про причини невиконання
умов договору (а.с.15).

В свою чергу відповідач листом від
10.01.2013р. за вих. № 3 зобов'язався
протягом двох тижнів отримати
позитивне заключення Мінприроди щодо
документів, в яких обгрунтовуються
обсяги викидів для отримання дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами відповідача. та провести
заключний етап погоджень в Управлінні
охорони навколишнього середовища в
Житомирській області (а.с.16).

Відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором №ДГ-0000019 від 07.06.2012р. у
повному обсязі не виконав.

24.01.2013 ПАТ "Малинська паперова фабрика -
Вайдманн" листом № 168 самостійно
звернулося до Міністерства екології
та природних ресурсів України, згідно
якого направило на розгляд матеріали
для отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами
(а.с.35-36).

Листами №4232/12/10-13 від 13.03.2013, б/н від
10.04.2013, №7795/12/10-13 від 30.04.2013, №9492/12/10-13 від
17.06.2013, №11386/12/10-13 від 26.07.2013 Мінприроди
повертало відповідачу документи на
доопрацювання та для усунення
зауважень з причин їх складення з
порушенням вимог Інструкції про
загальні вимоги до оформлення
документів, у яких обґрунтовуються
обсяги викидів, для отримання дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами для підприємств, установ,
організацій та громадян-підприємців,
затвердженої наказом Мінприроди від
09.03.2006 №108 (а.с.37,39,41,43,45). Як зазначив
позивач, доопрацювання документів
проводилось відповідачем.

Дозвіл на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами ПАТ "Малинська паперова
фабрика - Вайдманн" Міністерством
екології та природних ресурсів України
видано 20.09.2013 р.

Акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг) щодо оформлення документів для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами на
загальну суму 26600,00 грн. сторони
підписали 01.11.2013 р. (а.с. 29, 30).

Частиною 3 ст. 35 ГПК України визначено,
що обставини, встановлені рішенням
суду у господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Так, рішенням господарського суду
Житомирської області від 07.05.2014 року по
справі №906/289/14 за позовом
Житомирського міжрайонного прокурора
з нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у Житомирській області до
Публічного акціонерного товариства
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
встановлено, що в період з 12 по 25 грудня
2012 р. Державною екологічною інспекцією
у Житомирській області проведено
перевірку дотримання ПАТ "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн" вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами.

За наслідками перевірки Державною
екологічною інспекцією складено
відповідний акт перевірки та винесено
припис №213/5 від 28.12.2012 про усунення
порушень природоохоронного
законодавства .

В період з 15 по 27 травня 2013 року
Держінспекторами Державної
екологічної інспекції в Житомирській
області проведено позапланову
перевірку дотримання ПАТ "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн" вимог
природоохоронного законодавства .

За результатами перевірки складено
акт, згідно якого з 27.12.2012р. ПАТ
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
здійснюються викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря без
відповідного дозволу, що є порушенням
ст. 20-2 ЗУ "Про охорону навколишнього
природного середовища", ст.11 Закону
України "Про охорону атмосферного
повітря".

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 07.05.2014 року по
справі №906/289/14 з ПАТ "Малинська
паперова фабрика-Вайдманн" в дохід
Державного бюджету України, місцевих
бюджетів Житомирської обласної ради та
Малинської міської ради стягнуто
124653,30грн. збитків, заподіяних державі в
результаті наднормативних викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря за період з 27.12.2012 р. по 19.09.2013 р.

Кошти, стягнуті вищевказаним рішенням,
позивач перерахував до бюджету 07.07.2014 р.
(а.с. 17).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказав, оскільки відповідач не виконав
умови договору №ДГ-0000019 від 07.06.2012 року,
дозвіл на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря для ПАТ "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн" в
обумовлений договором строк не
передав, тому ТОВ "Житомирекопроект", в
порядку ст.ст. 610, 611, 623 ЦК України та
ст.ст. 224, 225 ГК України, має відшкодувати
збитки, які поніс позивач, сплативши за
рішенням суду шкоду, заподіяну державі
в результаті наднормативних викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря в сумі 124653,30грн.

Відповідач проти позову заперечив,
вважає, що у його діях відсутній склад
цивільного правопорушення,
необхідного для відшкодування шкоди.
Зазначив, що видача дозволу
затягувалась безпосередньо
Міністерством екології та природних
ресурсів. Зауважив, що господарська
діяльність на підприємстві позивача не
припинялась, незважаючи на відсутність
дозволу, що суперечить приписам ст. 12
Закону України "Про атмосферне
повітря".

Щодо зупинення виробничого процесу
позивач зазначив, що Міністерство
охорони навколишнього природного
середовища листом № 1127/11/10-09 від 30.01.2009р.
надало роз'яснення, що у разі, коли у
суб'єкта господарювання відсутній
дозвіл, однак триває процес розгляду та
погодження матеріалів для отримання
дозволу і з дій суб'єкта вбачається, що
він вживає всіх залежних від нього
заходів задля якнайшвидшого отримання
дозволу, спонукати його до дій, які він
і без того вчиняє, є невиправданим і не
відповідає принципам обґрунтованості
та пропорційності, тому і не має
підстав для застосування санкцій у
вигляді обмеження чи зупинення
діяльності суб'єкта господарювання.

Вважає, що позивач вживав всіх залежних
від нього заходів для отримання
відповідного дозволу, тому не повинен
був зупиняти роботу підприємства.

Оцінивши в сукупності матеріали
справи, господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків, у тому
числі щодо відшкодування кредиторові
або іншій особі збитків (шкоди), є
зобов'язання, які виникають з договорів
та інших правочинів або внаслідок
завдання шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що
цивільні права та обов'язки сторін у
справі виникли на підставі договору
№ДГ-0000019 від 07.06.2012р. (а.с.10-13), який
містить в собі елементи двох договорів,
а саме: договору підряду в частині
виконання робіт по розробці
документації, у якій обгрунтовуються
обсяги викидів, для отримання дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря та договору про
надання послуг в частині отримання
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря.

Як підтверджено матеріалами справи, у
встановлений договором строк (01.11.2012р.)
відповідач взяті на себе зобов'язання
щодо проведення робіт по розробці
документації, у якій мали бути
обґрунтовані обсяги викидів, для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, не виконав. В зв'язку з чим
дозвіл на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря також не отримано.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків.

Відповідно до приписів ст. 614 ЦК
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 623 ЦК України наголошує, що
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Отже, за умовами вищевказаних норм
чинного законодавства, відшкодуванню
підлягають збитки, причиною яких є
порушення зобов'язання, якого
припустився боржник.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 224 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України, до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Притягнення до цивільно-правової
відповідальності можливе лише при
наявності певних, передбачених законом
умов. Їх сукупність утворює склад
цивільного правопорушення, який і є
підставою цивільно-правової
відповідальності.

Застосування відповідальності у
вигляді відшкодування збитків можливе
за наявності усіх елементів складу
цивільного правопорушення, а саме:
протиправної поведінки, наявності
збитків, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою і збитками, і
вини.

В абз.2 п.1 Роз'яснення ВАСУ "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з відшкодуванням шкоди" ( від
01.04.1994 року № 02-5/215, викладене в новій
редакції на підставі рекомендацій
президії ВГСУ від 29.12.2007 року № 04-5/239)
зазначено: "Вирішуючи спори про
стягнення заподіяних збитків,
господарський суд перш за все повинен
з'ясувати правові підстави покладення
на винну особу зазначеної майнової
відповідальності. При цьому,
господарському суду слід відрізняти
обов'язок боржника відшкодувати
збитки, завдані невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання, що
випливає з договору (стаття 623 ЦК
України), від позадоговірної шкоди,
тобто від зобов'язання, що виникає
внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК
України)".

Як на підставу стягнення з відповідача
понесених збитків в сумі 124653,30 грн.
позивач посилається на факт
неналежного виконання відповідачем
зобов'язань за договором № ДГ-0000019 від
07.06.2012 р.

Тобто, збитки, які поніс позивач, мають
бути наслідком неналежного виконання
зобов'язань за договором з боку
відповідача, і зменшення майнових благ
має наступити об'єктивно, незалежно
від волевиявлення сторони.

Так, з матеріалів справи вбачається
факт протиправної поведінки
відповідача, який полягає в
неналежному виконанні зобов'язань за
договором щодо виконання робіт по
розробці документації, у якій
обґрунтовуються обсяги викидів, для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря.

Всупереч нормам ст. 614 ЦК України
відповідач не довів, що вжив всіх
залежних від нього заходів для
належного виконання зобов'язання, які б
вказували на відсутність його вини в
порушені зобов'язання.

Однак, збитки в сумі 124653,30 грн., сплачені
позивачем за наднормативні викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, не є результатом неналежного
виконнання умов договору № ДГ-0000019 від
07.06.2012 р., а є результатом протиправної
поведінки позивача, оскільки останній
в порушення норм чинного законодавства
свою господарську діяльність проводив
без відповідного дозволу, про що
зазначено в рішенні господарського
суду Житомирської області від 07.05.2014 р.
у справі № 906/289/14.

Відсутність хоча б одного з елементів
складу правопорушення, звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань (виключає його
відповідальність).

Суд наголошує, що згідно підпункту 2.1.2.
пункту 2.1. Методики, затвердженої
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 10.12.2008 № 639,
наднормативними викидами забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
вважаються викиди забруднюючих
речовин, на які відсутній дозвіл на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, включаючи окремі
забруднюючі речовини, викиди яких
підлягають регулюванню відповідно до
законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст.11 Закону України"
Про охорону атмосферного повітря"
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися на
підставі дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до першої групи, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони навколишнього
природного середовища, за погодженням
з центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

Порядком проведення та оплати робіт,
пов'язаних з видачею дозволів на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13.03.2002р. № 302
встановлено, що дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами - це
офіційний докмуент, який дає право
підприємствам, установам,
організаціямта громадянам-
підприємцям експлуатувати об'єкти, з
яких надходять в атмосферне повітря
забруднюючі речовини або їх суміші, за
умови дотримання встановлених
відповідних нормативів
граничнодопустимих викидів та вимог до
технологічних процесів у частині
обмеження викидів забруднюючих
речовин протягом визначеного в дозволі
терміну.

Отже, головною умовою для здійснення
викидів в атмосферне повітря є
наявність відповідного дозволу.

Таким чином, позивач, проводячи
господарську діяльність в період
відсутності дозволу, мав передбачати
наслідки, що пов'язані з такою
діяльністю, зокрема, вішкодування
шкоди завданої навколишньому
природньому середовищу.

За приписами ст. 33 Закону України" Про
охорону атмосферного повітря" особи,
винні у викидах забруднюючих речовин в
атмосферне повітря без дозволу
спеціально уповноважених на те органів
виконавчої влади відповідно до закону
несуть відповідальність згідно з
законом.

Суд критично ставиться до пояснень
позивача щодо продовження роботи
підприємства у відповідності до
роз'яснень, викладених в листі
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища №1127/11/10-09 від
30.01.2009р. (а.с. 110, 111), оскільки, по-перше:
позивач всупереч п. 11 Порядку
проведення та оплати робіт, пов'язаних
з видачею дозволів на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами,
обліку підприємств, установ,
організацій та громадян-підприємців,
які отримали такі дозволи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13.0302 р. № 302 за 30
календарних днів до закінчення
дозволу, не звертався з відповідною
заявою про продовження терміну дії
дозволу;

по-друге: відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону
України "Про охорону атмосферного
повітря" (в редакції Закону України від
16.10.2012 р. N 5456-VI), враховуючи, що об'єкт
позивача в залежності від ступеня
впливу об'єкта на забруднення
атмосферного повітря належить до
першої групи, викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами можуть
здійснюватися на підставі дозволу,
виданого лише центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони навколишнього
природного середовища, за погодженням
з центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері санітарного та епідемічного
благополуччя населення, тому позивач і
не міг звертатись до територіального
органу Мінприроди про продовження
строку дії дозволу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача про
стягнення збитків є необгрунтованими,
такими, що не грунтуються на вимогах
чинного законодавства, а тому
задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.11.14

Суддя
Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек. із зв. повід.)