ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Справа № 909/211/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дерепи В.І. - доповідача (головуючого),
Грека Б.М., кривди Д.С.

за участю повноважних представників:

позивача -

відповідача - Чмихова Ю.А.

розглянувши у відкритому засіданні
касаційну скаргу Крихівецької
сільської ради на рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 15
травня 2014 року та постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 8 вересня 2014
року у справі за позовом Крихівецької
сільської ради до Приватного
акціонерного товариства
"Спеціалізоване
автомобільно-транспортне підприємство
- 0901" про стягнення боргу в сумі 605 495, 51
грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до відповідача про стягнення основного
боргу в сумі 546408,54 грн., 18547,95 грн. річних,
40539,02 грн. пені, нарахованих
відповідачеві у зв'язку з невиконанням
замовником умов укладеного договору
щодо сплати суми пайового внеску за
договором про пайову участь №9 від
28.05.2007 року.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 15
травня 2014 року (суддя Скапровська І.М.)
відмовлено позивачеві в задоволенні
позовних вимог.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 8 вересня 2014
року рішення господарського суду
залишене без змін.

У касаційній скарзі позивач просить
вказані судові рішення скасувати, як
прийняті з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог повністю.

Перевіривши матеріали справи та на
підставі встановлених в ній фактичних
обставин, проаналізувавши
правильність застосування
господарськими судами попередніх
судових інстанцій при прийнятті
оскаржуваних судових рішень норм
матеріального і процесуального права,
суд вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як правильно було встановлено
судами попередніх судових інстанцій,
позивач, звертаючись з позовом до суду,
в обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що відповідачем всупереч умов
договору №9 від 29.05.2007 року про пайову
участь замовників будівництва у
розвитку соціальної інфраструктури
села Крихівці не були виконані взяті на
себе зобов'язання в частині сплати
пайового внеску в сумі 566408, 54 грн.
Зважаючи на це, позивач, в порядку
статті 526, 625 ЦК України, ст.ст. 216, 217, 218 ГК
України, звернувся з даним позовом до
суду про зобов'язання сплати
відповідачем суми основного боргу та 3%
річних і пені, нарахованих позивачем за
неналежне виконання відповідачем умов
укладеного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 28
травня 2007 року між Виконавчим
комітетом Крихівецької сільської ради
(виконавець) та Відкритим акціонерним
товариством "Спеціалізоване
автомобільно-транспортне підприємство
0901" (замовник) було укладено договір №9
про пайову участь замовників
будівництва у розвитку соціальної
інфраструктури села Крихівці,
відповідно до умов якого замовник в
порядку та на умовах, визначених даним
договором, бере участь у розвитку
соціальної інфраструктури села
Крихівці.

Згідно п.п.2.1, 2.2 укладеного Договору,
замовник зобов'язався сплатити пайовий
внесок у розмірі та у терміни,
визначені договором, а виконавець -
затвердити акт державної приймальної
комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта (у
разі відсутності порушень норм чинного
законодавства у сфері містобудування,
будівельних нормативів, інших норм та
правил при здійсненні будівництва).

Пунктом 3.2 зазначеного договору
передбачено, що відповідач сплачує
пайовий внесок у сумі 566408,54 грн. до
моменту подання акту державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта на підпис голові державної
приймальної комісії.

Відповідно до п.5.1 Договору при
простроченні платежу, визначеного
пунктом 3.2 Договору, замовник сплачує
виконавцю пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діє у період,
за який нараховується пеня, від суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

У пункті 3.3 Договору сторони погодили,
що перший внесок - 20% від загальної суми
здійснюється на протязі 10 днів з
моменту підписання Договору.

Договір набув чинності з моменту його
підписання і діє до моменту повного
виконання його умов (п.4.1 Договору).

Судами, також, встановлено, що листом
№№29 від 08.02.2010 року Крихівецька
сільська рада повідомила відповідача
про те, що ним було сплачено тільки 20000
грн. пайового внеску за укладеним
договором №9 від 28.05.2007 року і
відповідач зобов'язаний сплатити решту
суми пайового внеску, що становить
546408,54 грн.

В подальшому, відповідно до претензії
за №874 від 07.12.2011 року Крихівецька
сільська рада заявила відповідачу
вимогу щодо сплати ним частини
пайового внеску в розмірі 93281,70 грн., які
останній повинен був сплатити протягом
10 днів з моменту підписання сторонами
Договору. У відповідь на вказану
претензію, відповідач листом за №21 від
19.12.2011 року повідомив, що станом на
01.12.2011 року ним оплачено і виконано
робіт на загальну суму 69040,20 грн. та
зазначив, що відповідно до ч.5 ст.3
Закону України "Про запобігання
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва" він має право на
відстрочення сплати пайового внеску на
розвиток інженерно-транспортної і
соціальної інфраструктури села
Крихівці до 01.01.2013 року.

Також, листом №011 від 20.04.2012 року
відповідач просив позивача прийняти у
комунальну власність на підставі п.5
ст.30 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності",
новозбудовану та прийняту в
експлуатацію трансформаторну
підстанцію закритого типу №445, що
знаходиться по вул. Гетьмана Мазепи
біля будинку №175А, кошторисною
вартістю будівництва 1710180,14 грн., в
рахунок пайового внеску участі
замовників будівництва у розвиток
соціальної інфраструктури села
Крихівці.

Рішенням від 04.05.2012 року Крихівецька
сільська рада відмовила відповідачу в
прийнятті у комунальну власність
зазначеної трансформаторної
підстанції, у зв'язку з тим, що рада не є
експлуатуючою організацією
трансформаторних підстанцій.

При розгляді справи суди попередніх
судових інстанцій встановили, що на час
укладення договору про пайову участь
№9 від 28.05.2007 року процедура прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта регулювалась Порядком
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
№1243 від 22.09.2004 року (в редакції від
31.01.2007 року). Відповідно до абзацу 2 п.1
цього Порядку прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
полягає у підтвердженні державними
приймальними комісіями готовності до
експлуатації об'єктів нового
будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального ремонту
будівель і споруд як
житлово-громадського, так і
виробничого призначення, інженерних
мереж та споруд, транспортних
магістралей, окремих черг пускових
комплексів (закінчені будівництвом
об'єкти), їх інженерно-технічного
оснащення відповідно до затвердженої в
установленому порядку проектної
документації, нормативних вимог,
вихідних даних на проектування.

На момент введення в експлуатацію
першої черги об'єкта будівництва (в
листопаді - грудні 2009 року) така
процедура здійснювалась на підставі
Порядку прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №923 від 08.10.2008 року (в
редакції від 20.05.2009 року), відповідно до
п.2 якого прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
здійснювалось на підставі свідоцтва
про відповідність збудованого об'єкта
проектній документації, вимогам
державних стандартів, будівельних норм
і правил, що видавалось інспекціями
державного архітектурно-будівельного
контролю. Свідоцтво - документ, що
засвідчує відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам.

В подальшому, на момент введення в
експлуатацію всього об'єкта
будівництва (березень місяць 2011 року)
така процедура здійснювалась на
підставі зазначеного Порядку, але в
редакції від 29.12.2010 року, відповідно до
п.2 якого прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
здійснювалось на підставі сертифіката
відповідності, що видавався
Держархбудінспекцією та її
територіальними органами. Сертифікат
відповідності - це документ, що
засвідчує відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам.

Як вбачається з матеріалів справи,
Свідоцтво про відповідність
збудованого об'єкта проектній
документації, вимогам держаних
стандартів, будівельних норм і правил
№09.0000670 від 11.12.2009 року та Сертифікат
відповідності закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, вимогам державних
стандартів, будівельних норм і правил
№ІФ 000358 від 18.03.2011 року були видані
Інспекцією державного архітектурно -
будівельного контролю в
Івано-Франківській області (а.с.58).

Судова колегія погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про те, що умовами укладеного
договору про пайову участь №9 від 28.05.2007
року відповідач зобов'язався сплатити
кошти до моменту подання акту
державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта на підпис голові
приймальної комісії, а виконком
Крихівецької сільської ради, в свою
чергу, зобов'язався затвердити акт
державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта. Момент, з яким
пов'язувалось закінчення строку
виконання відповідачем обов'язку щодо
сплати пайового внеску так і не настав.

З огляду на викладене,
розглядаючи справу, апеляційний
господарський суд правильно встановив
той факт, що місцевим господарським
судом була дана належна правова оцінка
наявним в матеріалах справи доказам і
обґрунтовано відмовлено позивачеві в
задоволенні позовних вимог щодо
зобов'язання відповідача сплатити 546408,
54 грн. суми боргу за укладеним
договором про пайову участь №9 від
28.05.2007 року.

Поряд з цим, суд вважає, що
місцевий господарський суд, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
обгрунтовано, з урахуванням всіх
обставин справи, встановивши факт
відсутності неналежного виконання
відповідачем своїх договірних
зобов'язань за спірним договором,
дійшов правильного висновку про
відмову позивачеві в стягненні з
відповідача на користь позивача суми
пені та 3% річних.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

На підставі ст.32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст.34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

При прийнятті оскаржуваних судових
рішень, суди повно і всебічно
перевірили всі обставини справи, дали
належну правову оцінку зібраним у
справі доказам і прийняли законні і
обґрунтовані судові рішення, які
необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 15
травня 2014 року та постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 8 вересня 2014
року залишити без змін, а касаційну
скаргу - без задоволення.

Головуючий
Дерепа В.І.

С у д д і:
Грек Б.М.

Кривда Д.С.