номер провадження справи 27/79/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2014
Справа № 908/3322/14

За позовом: Відкритого акціонерного
товариства "Запоріжжяобленерго" в
особі структурного підрозділу
Приморський район електричних мереж
(72100 Запорізька область, м. Приморськ,
вул. Пролетарська, 13)

до Управління Державної автомобільної
інспекції Головного Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області (69035 м. Запоріжжя,
вул. 40 років Радянської України, 57А)

про стягнення 5 036 грн. 49 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: Комраков С.В., дов. № 28 від
31.12.2013р.

від відповідача: Павлюк Р.О., дов. б/н від
01.08.2014р., Срібна І.Г., посвідчення УЗП №
049501 від 23.05.2014р. - без довіреності

Відкрите акціонерне товариство
"Запоріжжяобленерго" в особі
структурного підрозділу Приморський
район електричних мереж звернулося до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою до
Управління Державної автомобільної
інспекції Головного Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області про стягнення 4 658
грн. 90 коп. боргу за спожиту активну
електроенергію, 279 грн. 02 коп. пені, 37
грн. 53 коп. 3 % річних, 61 грн. 04 коп.
інфляційних нарахувань.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010 р.,
протоколом автоматичного розподілу
справ між суддями від 10.09.2014 р., справу №
908/3322/14 передано на розгляд судді
Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 11.09.2014 р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 908/3322/14,
присвоєно справі номер провадження
27/79/14 та призначено судове засідання на
06.10.2014 р.

У судових засіданнях 06.10.2014р. та 04.11.2014р.
оголошувалися перерви, на підставі ст.
77 ГПК України, для необхідності надання
сторонами додаткових доказів та
документів, які необхідні для повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
справи по суті.

10.11.2014р. продовжено судовий розгляд
справи № 908/3322/14.

До початку розгляду справи
представники сторін заявили
клопотання щодо відмови від здійснення
технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа
розглядається, склад суду, та
роз'яснено представникам сторін, які
прибули в судове засідання, їх права, у
тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У засіданні суду 10.11.2014р. представник
позивача підтримав позовні вимоги, на
підставах, викладених у позовній заяві
та надав додаткові пояснення до
позовної заяви (приєднані до
матеріалів справи).

Відповідач проти позову заперечив, про
що свідчать письмові заперечення
надані в судовому засіданні 04.11.2014 р.
(містяться в матеріалах справи).

Розглянувши матеріали та фактичні
обставини справи, оцінивши надані
докази, вислухавши позивача та
відповідача, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, способами захисту цивільних
прав та інтересів може бути - визнання
права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Господарським судом встановлено, що
17.04.2009р. між ВАТ "Запоріжжяобленерго"
(постачальник електричної енергії) та
Управлінням Державної автомобільної
інспекції Головного Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області (споживач)
укладено договір № 174 про постачання
електричної енергії.

Згідно зі ст. 714 ЦК України та ст. 275 ГК
України за договором постачання
електричними та іншими ресурсами через
приєднану мережу одна сторона
(постачальник) зобов'язується надавати
другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Відповідно до розділу 1 договору,
постачальник електричної енергії
продає електричну енергію споживачу
для забезпечення потреб
електроустановок споживача з
приєднаною потужністю, зазначеною у
додатку № 1 "Обсяги постачання
електричної енергії споживачу", а
споживач оплачує постачальнику
електричної енергії вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами даного договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що під
час виконання умов цього договору, а
також при вирішенні всіх питань, що не
обумовлені цим договором, сторони
зобов'язуються керуватися чинним
законодавством України та Правилами
користування електричною енергією.

Згідно з умовами пункту 2.2.2 договору №
174, позивач здійснює поставку
електроенергії, а відповідач згідно
пункту 2.3.4 зобов'язаний своєчасно
сплачувати за спожиту електроенергію в
порядку визначеному додатками № 4
«Порядок розрахунків» та № 5 «Графік
зняття показів засобів обліку
електричної енергії».

Згідно п. 2.5 договору у разі звільнення
відповідачем займаного приміщення,
реорганізації, ліквідації (у тому числі
шляхом банкрутства), відчуження в
будь-який спосіб займаного приміщення,
відповідач зобов'язаний повідомити
позивача за 20 діб до дня зміни власника
приміщення і в цей самий термін
здійснити сплату усіх видів платежів,
передбачених цим договором, до дня
зміни власника приміщення включно, а
постачальник електричної енергії
зобов'язаний припинити постачання
електричної енергії з дня звільнення
споживачем приміщення.

Пунктом 7 додатку № 4 до договору
сторонами узгоджено, що за підсумками
розрахункового періоду позивач
виписує відповідачу рахунок або
платіжну вимогу-доручення для
остаточного розрахунку. Сума платежу
при остаточному розрахунку
визначається, виходячи з тарифів на
активну електроенергію та фактичного
обсягу спожитої електричної енергії,
згідно даних наданого відповідачем
Акта про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію з урахуванням сум
платежів, що надійшли від споживача.

Згідно з п. 11 Додатка № 4 Договору
відповідач зобов'язаний у термін, що не
перевищує 5 операційних днів з дня
отримання рахунка або платіжної
вимоги-доручення, здійснити оплату
рахунка або платіжної
вимоги-доручення, що направляється
йому позивачем. Датою отримання
рахунку або платіжної вимоги-доручення
вважається: при направленні
рекомендованим листом - дата, зазначена
на фінансовому чеку поштового
відділення, що підтверджує
відправлення, з урахуванням поштового
пробігу документа (по місту - 3 дні, по
області - 5 днів, по Україні - 7 днів); у
випадку вручення рахунка або платіжної
вимоги - доручення уповноваженому
представнику споживача під розпис в
журналі, дата зазначена у журналі; при
направлені нарочним - дата вручення
споживачу.

Пунктом 12 Додатка № 4 Договору
встановлено, що у разі якщо відповідач
не надав Акт про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію в обумовлений
термін, позивач самостійно визначає
обсяги спожитої електроенергії та
надає відповідачу рахунок або платіжну
вимогу-доручення для сплати виходячи
із середньодобового обсягу споживання
електроенергії за попередній
розрахунковий період з подальшим
перерахунком у разі надання
відповідачем даних про використану
електричну енергію протягом
наступного розрахункового періоду.

Об'єктом енергопостачання за даним
Договором є контора ГАІ, що розташована
за адресою: м. Приморськ, вул. Куйбишева
(Додаток № 2 до Договору, а.с. 22, т. 1).

Пунктом 6.18 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996р., у
редакції, що діяла станом на 17.10.2005 р.
(далі - Правила) встановлено, що у разі
звільнення займаного приміщення та/або
остаточного припинення користування
електричною енергією споживач
зобов'язаний повідомити постачальника
електричної енергії та (у разі
наявності відповідного договору)
електропередавальну організацію або
основного споживача не пізніше ніж за 20
робочих днів до дня звільнення
приміщення та/або остаточного
припинення користування електричною
енергією та надати заяву щодо
розірвання договору, і в цей самий
термін здійснити сплату всіх видів
платежів, передбачених відповідними
договорами, до заявленого споживачем
дня звільнення приміщення та/або
остаточного припинення користування
електричною енергією включно.
Постачальник електричної енергії
зобов'язаний припинити постачання
електричної енергії за договором, а
електропередавальна організація
(основний споживач) -передачу
електричної енергії (спільне
використання технологічних
електричних мереж) з заявленого
споживачем дня звільнення приміщення
та/або остаточного припинення
користування електричною енергією.

У разі неповідомлення або
несвоєчасного повідомлення споживачем
постачальника електричної енергії та
(у разі наявності відповідного
договору) електропередавальну
організацію або основного споживача
про звільнення приміщення та/або
остаточного припинення користування
електричною енергією споживач
зобов'язаний здійснювати оплату
спожитої на таких об'єктах електричної
енергії та інших платежів, виходячи з
умов відповідних договорів. З новим
споживачем укладаються договори
відповідно до вимог законодавства
України, зокрема цих Правил та
нормативно-технічних документів після
розірвання договорів із споживачем,
який звільняє приміщення.

Згідно п. 9.4 договору, він набирає
чинності з дня його підписання і
укладається на термін до 31 грудня 2010р.
Договір вважається щорічно
продовженим на наступний календарний
рік, якщо за місяць до закінчення
терміну дії договору жодною із сторін
не буде заявлено про припинення його
дії. Умови, а також термін дії договору,
можуть бути переглянуті в будь-який
момент за узгодженням сторін.

Договір № 174 був пролонгований на
термін до 31.12.2011р., оскільки відповідач
не надсилав листів позивачу про
припинення дії договору за місяць до
дати закінчення, а саме -31.12.2010р.

За місяць до закінчення дії договору
відповідач надіслав позивачу лист від
01.11.2011р. № 10/7-962 та повідомив позивача
про розірвання договору № 174 від
17.04.2009р. з 01 листопада 2011р. та надіслав
угоду про розірвання договору,
посилаючись на запровадженням Урядом
держави, адміністративних реформ,
метою яких є оптимізація системи
центральних органів виконавчої влади,
усунення дублювання їхніх повноважень,
забезпечення скорочення чисельності
управлінського апарату та витрат на
його утримання, підвищення
ефективності державного управління,
під дію яких також було піддано і
підрозділи Державтоінспекції
Запорізької області, що призвело на
місцях до перерозподілу службових
приміщень, перегляду отримання
комунальних, телекомунікаційних та
інших послуг, надання оцінки
ефективності їх використання.

Позивач отримав цього листа 08.11.2011р.,
угоду про розірвання договору не
підписав.

Крім того, відповідач оплатив за
спожиту їм активну електричну енергію
за листопад та грудень 2011р., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 1996256 від 28.12.2011р. на суму
1334,26 грн., № 1996110 від 28.12.2011р. на суму 274,14
грн., № 144237759 від 25.01.2012р. на суму 780,17 грн.

Отже, позивач пропозицію не прийняв,
енергопостачання за об'єктом не
відключив.

Також зазначене повідомлення подане з
порушенням місячного строку, що
передбачений п. 9.4 договору, а отже і не
є заявою про припинення дії договору на
2012 рік.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику" споживання енергії
можливе лише на підставі договору з
енергопостачальником, споживач
енергії зобов'язаний додержуватися
вимог нормативно-технічних документів
та договору про постачання енергії, а
також несе відповідальність за
порушення умов договору та правил
користування електричною енергією.

Пункт 1.3 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31.07.96р. № 28, визначає, що
постачання електричної енергії для
забезпечення потреб електроустановки
здійснюється на підставі договору про
постачання електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, або договору про
купівлю-продаж електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за нерегульованим
тарифом.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України
"Про електроенергетику" споживач, якому
електрична енергія постачається
енергопостачальником, що здійснює
підприємницьку діяльність з
постачання електричної енергії на
закріпленій території, зобов'язаний
оплачувати її вартість виключно
коштами шляхом їх перерахування на
поточний рахунок із спеціальним
режимом використання
енергопостачальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України
"Про електроенергетику", абзац 2 п. 5.1,
п.п. 1 та 2 п. 10.2 Постанови Національної
комісії регулювання електроенергетики
України "Про затвердження Правил
користування електричною енергією" № 28
від 31.07 1996р. зі змінами та доповненнями
внесеними Постановою НКРЕ від 25.12.08р. №
1449, зареєстрованими в Мін'юсті України
18.11.2005р. за № 1399/11679 споживачі
електричної енергії зобов'язані
користуватися електричною енергією
виключно на підставі договору та
оплачувати обсяги спожитої
електричної енергії, а також
здійснювати інші платежі відповідно
умов договору .

Пунктом 10 п.п. 10.2 Правил зазначено, що
споживач електричної енергії
зобов'язаний користуватися
електричною енергією виключно на
підставі договору і відповідно
оплачувати обсяг спожитої електричної
енергії, а також здійснювати інші
платежі відповідно до умов договору та
рахунків, виставлених на підставі
актів про порушення цих Правил та умов
договору.

Відповідно до ст. 277 Господарського
кодексу України, ст.ст. 7, 24,26 Закону
України "Про електроенергетику"
додержання вимог Правил користування
електричною енергією, затверджених
Постановою НКРЄ від 31.07.96р. № 28 з
наступними змінами (надалі-Правила) є
обов'язковим для суб'єктів
електропостачання.

Порядок зміни та розірвання
господарських договорів передбачений
ст. 188 Господарського кодексу України,
відповідно до якої зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Вбачається, що відповідач в загальному
порядку не звертався до суду із позовом
про розірвання договору.

Отже, спірний договір продовжив свою
дію на 2012р., будь-яких доказів
припинення користування електричною
енергією за спірним об'єктом або
звільнення вказаного приміщення за
умови належного повідомлення про це
позивача в порядку п. 6.18 Правил
відповідач не надав.

Згідно вимог абзацу 3 п. 6.18 Правил
відповідач має здійснювати оплату
спожитої на цьому об'єкту
електроенергії.

Посилання відповідача на лист № 10/7-962
від 28.11.2011р. про розірвання договору з
посиланням на запровадження
адміністративних реформ Урядом
держави та накази Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області від 11.08.2011 р. за №
1283 та МВС України від 01.08.2011 р. № 499, не
приймаються судом до уваги, оскільки
вони стосуються організаційно-штатних
змін в підрозділах відповідача та не
регулюють взаємовідносини між
сторонами.

Правомірність та обґрунтованість
нарахування заявлених сум вартості
спожитої в спірний період
електроенергії на спірному об'єкті
підтверджуються актами візуального
зняття показів розрахункових засобів
обліку від 03.07.2012р., від 30.07.2012р., від
01.10.2012р., від 05.12.2012р., від 03.01.2013р. що
складені позивачем.

Позивачем виставлялися відповідачу
рахунки: № 174/7а від 31.07.2012р. на суму 445
грн. 33 коп., № 174/8а від 07.09.2012р. на суму 445
грн. 33 коп., № 174/9а від 04.10.2012р. на суму 468
грн. 05 коп., № 174/10а від 09.11.2012р. на суму 495
грн. 31 коп., № 174/11а від 06.12.2012р. на суму 1
100 грн. 82 коп., № 174/12а від 04.01.2013р. на суму
1 704 грн. 06 коп.

Згідно п. 7 Додатку № 4 до договору, за
підсумками розрахункового періоду
постачальник електричної енергії і
виписує споживачу рахунок або платіжну
вимогу доручення для остаточного
розрахунку. При цьому умовами договору
не передбачено терміну в який з моменту
закінчення розрахункового періоду
Постачальник електричної енергії має
виписати та направити ці рахунки або
платіжні вимоги доручення споживачу.
Сума платежу при остаточному
розрахунку визначається, виходячи з
тарифів на активну електроенергію та
фактичного обсягу спожитої
електричної енергії, згідно даних
наданого споживачем «Акта про спожиту
протягом розрахункового періоду
активну електричну енергію» з
урахуванням сум платежів, що надійшли
від споживача.

Акти про спожиту електричну енергію за
липень, серпень, вересень, жовтень,
листопад, грудень 2012 року відповідачем
не надавались, рахунки за спожиту
електричну енергію відповідач не
отримував. В зазначений період діяв
договір про постачання електричної
енергії № 174 від 17.04.2009р., укладений між
позивачем та відповідачем. З липня по
грудень 2012р. відповідачем спожито
електричної енергії на суму 4 658 грн. 90
коп.

Позивачем було помилково виставлені
рахунки на оплату спожитої електричної
енергії № 174/7а від 31.07.2012р. на суму 445
грн. 33 коп. та № 174/12а від 04.01.2013р. на суму
1704,06 грн. Приморському РВ ГУМВС України
в Запорізькій області, оскільки між
останнім та позивачем не було укладено
договір про постачання електричної
енергії, та електрична енергія згідно
діючого на той час договору № 174 від
17.04.2009р. була фактично спожита
відповідачем.

Позивач не позбавлений права, а ні
умовами договору, а ні вимогами діючого
законодавства повторно виставити
рахунки на оплату спожитої електричної
енергії з виправленими помилками.

Позивач надіслав відповідачу
претензію № 71/39/13 від 22.05.2014р. одночасно
з рахунками на оплату спожитої
електричної енергії у липні, серпні,
вересні, жовтні, листопаді, грудні 2012
року на загальну суму 4 658 грн. 90 коп.
Факт споживання зазначено обсягу
електричної енергії зафіксовано
актами візуального зняття показів
розрахункових засобів обліку.

Відповідач не звертався до позивача з
заявою про припинення договору як того
передбачають умови договору, а
надіслав позивачу угоду про розірвання
договору, з якою позивач не погодився.

Порядок зміни та розірвання
господарських договорів визначено
ст.188 ГК України, якою зазначено що
зміна та розірвання господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Відповідач до суду із позовом про
розірвання договору не звертався,
тобто договір № 174 від 17.04.2009р. та
відповідно до п. 9.4 договору, був
продовжений на наступний 2012 рік.

Відповідач не повідомляв позивача про
звільнення займаного приміщення за
адресою споживання електричної
енергії, в той час як фактично
продовжив користуватись вказаним
приміщенням та споживати електричну
енергію.

Момент виконання зобов'язань у
відповідача настав з моменту несплати
по виставленим рахункам, що були
отримані відповідачем 26.05.2014р. та не
сплачені, оскільки підставою
виникнення зобов'язань згідно
договору, є направлення рахунків
споживачу.

Відповідач не надав будь-яких доказів
щодо не відповідності заявленого
позивачем до сплати обсягу спожитої
активної електроенергії на спірному
об'єкті.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу
України визначено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк,
є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За приписами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

З урахуванням наведеного, суд вважає за
необхідне позовні вимоги Відкритого
акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
структурного підрозділу Приморський
район електричних мереж до Управління
Державної автомобільної інспекції
Головного Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області про стягнення 4 658 грн. 90 коп.
боргу за спожиту активну
електроенергію задовольнити.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 3 % річних у розмірі 37 грн.
53 коп. та 61 грн. 04 коп. інфляційних
нарахувань.

Позивачем було здійснено нарахування
інфляції за прострочення оплати за
активну електроенергію з липня 2012 р. по
грудень 2012 р. від простроченої суми в
період з 03.06.2014р. (26.05.2014р. відповідач
отримав рахунки +5 операційних днів) по
08.09.2014р. (день подачі позовної заяви до
господарського суду).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтями 611, 625
Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного
законодавства захист цивільних прав
здійснюється, зокрема, шляхом
стягнення з особи, яка порушила право,
завданих збитків, а у випадках
передбачених законодавством або
договором, неустойки (штрафу, пені), а
також інших засобів передбачених
законодавством.

До інших засобів захисту цивільних
прав, у відповідності до ст. 625 ЦК
України, відносяться 3 % річних та
інфляційні нарахування.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Факт виконання зобов'язань за
договором про постачання електричної
енергії належним чином відповідач не
довів.

Враховуючи встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
грошових зобов'язань, господарський
суд дійшов висновку, що вимоги позивача
в частині стягнення 37 грн. 53 коп. та 61
грн. 04 коп. інфляційних нарахувань
заявлені позивачем обґрунтовано та
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 279 грн. 02 коп. пені.

Позивач у позовній заяві зазначив, що
за період заборгованості за спожиту
активну електроенергію з липня 2012р. по
грудень 2012р. відповідачу нараховано
пеню від простроченої суми в період з
03.06.2014р. (26.05.2014р. відповідач отримав
рахунки +5 операційних днів) по 08.09.2014р.
(день подачі позовної заяви до
господарського суду).

Згідно п. 4.2.1 договору за недотримання
термінів сплати рахунків або платіжних
вимог-доручень за активну
електроенергію (п. 11 додатку № 4 до
договору), споживач сплачує
постачальнику електроенергії пеню за
весь період часу, протягом якого не
виконане зобов'язання по сплаті, у
розмірі 0,5 % від суми платежу за кожний
день прострочення (але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня) по день фактичної оплати.

Але, при цьому позивач не врахував те,
що відповідно до п. 6 статті 232 ГК
України стягнення пені обмежено
шестимісячним строком.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Статтею ст. 230 Господарського кодексу
України визначено, що учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити штрафні санкції (неустойку,
штраф, пеню) у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язань може
забезпечуватися згідно з законом або
договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно із ст. ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня. Отже пеня
розраховується, виходячи з розміру
подвійної облікової ставки НБУ та за
строк, що не перевищує 6 місяців.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Враховуючи норми п. 6 ст. 232 ГК України та
п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України пеня заявлена
позивачем за межами строку позовної
давності.

За таких обставин, вимоги позивача в
частині стягнення пені у розмірі 279 грн.
02 коп. задоволенню не підлягають.

З урахуванням наведеного, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
про стягнення з Управління Державної
автомобільної інспекції Головного
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області
про стягнення 4 658 грн. 90 коп. боргу за
спожиту активну електроенергію, 37 грн.
53 коп. 3 % річних, 61 грн. 04 коп.
інфляційних нарахувань. В частині
стягнення пені у розмірі 279 грн. 02 коп.
слід відмовити.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу
України юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями
усім належним їй майном.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, ст. 34 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК
України, у судовому засіданні 10.11.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
судовий збір при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Відкритого
акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
структурного підрозділу Приморський
район електричних мереж, Запорізька
область, м. Приморськ до Управління
Державної автомобільної інспекції
Головного Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області, м. Запоріжжя задовольнити
частково.

Стягнути з Управління Державної
автомобільної інспекції Головного
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області
(69035 м. Запоріжжя, вул. 40 років
Радянської України, 57А, )
на користь Відкритого акціонерного
товариства "Запоріжжяобленерго" в
особі структурного підрозділу
Приморський район електричних мереж
(72100 Запорізька область, м. Приморськ,
вул. Пролетарська, 13, код ЄРПОУ 00130926, р/р
17 «Державний ощадний банк
України», МФО 313957) 4 658 (чотири тисячі
шістсот п'ятдесят вісім) грн. 90 коп.
боргу за спожиту активну
електроенергію. Видати наказ після
набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Управління Державної
автомобільної інспекції Головного
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області
(69035 м. Запоріжжя, вул. 40 років
Радянської України, 57А, )
на користь Відкритого акціонерного
товариства "Запоріжжяобленерго" в
особі структурного підрозділу
Приморський район електричних мереж
(72100 Запорізька область, м. Приморськ,
вул. Пролетарська, 13, код ЄРПОУ 00130926, р/р
8 в АТ «Райффайзен Банк Аваль, МФО
280805) 37 (тридцять сім) грн. 53 коп. 3 %
річних, 61 (шістдесят одна) грн. 04 коп.
інфляційних нарахувань, 1 725 (одна
тисяча сімсот двадцять п'ять) грн. 78 коп.
судового збору. Видати наказ після
набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя
С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 13.11.2014р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.