ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.10.14 Справа № 904/7620/14

За позовом Приватного підприємства
"ПРОМРЕМСЕРВІС", м. Дніпродзержинськ,
Дніпропетровська область

до Департамент житлово-комунального
господарства та будівництва
Дніпродзержинської міської ради, м.
Дніпродзержинськ, Дніпропетровська
область

про стягнення 48 348,40 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Ткаченко А.В. -
представник за дов. № 48-01/14 від 10.06.14

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Промремсервіс"
звернулось до Господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Департаменту житлово-комунального
господарства та будівництва
Дніпродзержинської міської ради про
стягнення основного боргу у сумі 36370, 44
грн. пеню у сумі 4484, 03 грн., штраф у
розмірі 2545, 93 грн., інфляційні втрати у
сумі 4409, 92 грн. та три відсотки річних у
розмірі 538, 08 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором підряду
"Капітального ремонту житлового
будинку по вул. Тульська, 13" (покрівля) №
011 від 18.02.2013 в частині повної та
своєчасної оплати виконаних робіт.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 06.10.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 27.10.2014.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, відзив на позовну заяву та
інші витребуванні судом документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення
цінного лита з ухвалою суду (арк. с. 48).

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 27.10.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.02.2013 між Приватним підприємством
"Промремсервіс" (далі - позивач,
підрядник) та Управлінням житлового
господарства Дніпродзержинської
міської ради (далі - відповідач,
замовник) було укладено договір
підряду "Капітального ремонту
житлового будинку по вул. Тульська, 13"
(покрівля) № 011 (далі - договір).

Відповідно до п. 1 договору замовник
доручає, а підрядник забезпечує
відповідно до кошторисної
документації та умов цього договору
виконання підрядних робіт з
"Капітального ремонту житлового
будинку по вул. Тульська, 13" (покрівля).

Об'єкт підряду: житловий будинок.
Адреса розташування об'єкта: вул.
Тульська, 13, м.
Дніпродзержинськ (п. 2 договору).

Пунктом 4 договору визначено, що
підрядник розпочне виконання своїх
договірних обов'язків протягом п'яти
календарних днів з дня підписання
цього договору і завершить виконання
робіт до 25 грудня 2013 року.

Підрядник має право дострокового
завершення виконання робіт і здачу їх
замовнику (п. 5 договору).

Вартість підряду за договором
визначається на основі кошторисної
документації, що є невід'ємною частиною
цього договору, є твердою і складає 74509,
20 грн. Ціна встановлюється сторонами у
протоколі узгодження ціни, який є
невід'ємною частиною цього договору (п.
9 договору, арк. с. 15-16).

Відповідно до п. 38 договору розрахунки
за виконані роботи будуть
здійснюватися із урахуванням
технічного завдання замовника на
підставі актів виконаних робіт, при
наявності цільового бюджетного
фінансування, після складання актів
виконаних робіт.

Підрядник визначає обсяги та вартість
виконаних робіт, що підлягають оплаті,
та готує відповідні документи і подає
їх для підписання замовнику протягом
двох днів після виконання та прийому
замовником робіт. Замовник
зобов'язаний підписати подані
підрядником документи, що
підтверджують виконання робіт, або
обґрунтувати причини відмови від їх
підписання протягом п'яти днів з дня
одержання. Оплата виконаних робіт
здійснюється протягом десяти робочих
днів з дня підписання документів
замовником відповідно до Бюджетного
кодексу України (п. 40 договору).

На виконання умов договору, позивач
виконав, а відповідач прийняв
будівельні роботи з капітального
ремонту житлової будівлі по вул.
Тульській, 13 (покрівлі) на загальну суму
58723, 20 грн., що підтверджується актом
будівельних робіт за листопад 2013 року
№ 85, який підписаний обома сторонами та
скріплений печатками підприємств (арк.
с. 20-23).

Відповідач частково виконав свої
зобов'язання з оплати виконаних
будівельних робіт, у зв'язку з чим
несплаченими залишили роботи на суму
36370, 44 грн., про що сторони дійшли згоди,
підписавши акт звірки взаємних
розрахунків станом на 23.07.2014 (арк. с. 38-39).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі
підряду визначається ціна роботи або
способи її визначення.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання послуг з капітального
будівництва згідно наданого акту
приймання виконаних будівельних робіт
та не надано доказів їх оплати на суму
36370, 44 грн., а відтак, позовна вимога про
стягнення з відповідача суми основного
боргу підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Також, за порушення відповідачем
виконання грошового зобов'язання
позивачем нараховано три відсотки
річних за період з 20.12.2013 по 18.06.2014 у
розмірі 538, 08 грн. та інфляційні втрати
за період 20.12.2013 по 18.06.2013 у сумі 4409, 92
грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з рахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а три відсотки річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійними
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Пунктом 3.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" № 14 від
17.12.2013 індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних та інфляційних
втрат, задовольняє вимогу про
стягнення трьох відсотків річних
повністю у сумі 538, 08 грн. та вимогу про
стягнення інфляційних втрат частково у
розмірі 4409, 84 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача пені у сумі 4484, 03 грн. та
штрафу у розмірі 2545, 93 грн. на підставі
ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу
України, господарський суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у
разі якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах, зокрема, за порушення
строків виконання зобов'язання
стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка
вартості товарів (робіт, послуг), з яких
допущено прострочення виконання за
кожний день прострочення, а за
прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального
права дає підстави для висновку, що
застосування до боржника, який порушив
господарське зобов'язання, санкції у
вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2
ст. 231 ГК України, можливо за сукупності
таких умов:

- якщо інший розмір певного виду
штрафних санкцій не передбачено
договором або законом;

- якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки;

- якщо допущено прострочення
виконання негрошового зобов'язання,
пов'язаного з обігом (поставкою)
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, з вартості яких і вираховується
у відсотковому відношенні розмір
штрафу.

Ураховуючи викладене, твердження
позивача про те, що положення абз. 3 ч. 2
ст. 231 ГК України застосовуються до
грошових зобов'язань, є помилковим.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постановах Верховного Суду України
від 06.12.2010 в справі № 3-4гс10, від 20 грудня
2010 року у справі № 3-41гс10, від 28.12.2011 у
справі № 3-11гс11.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 14 договору передбачено, що
виконання зобов'язань замовника за
договором забезпечується неустойкою.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Оскільки законом у даному випадку не
передбачено розмір штрафних санкцій,
то застосовуються санкції передбачені
договором.

Як вище встановлено судом, у договорі
сторони не встановили конкретний
розмір пені та штрафу, а лише
встановили, що виконання зобов'язань
замовника за договором забезпечується
неустойкою

Таким чином, оскільки сторони не
узгодили у договорі конкретний розмір
пені та штрафу, то нарахування
позивачем пені у розмірі 4484, 03 грн. та
штрафу у сумі 2545, 93 грн. є
неправомірним, у зв'язку з чим, позовні
вимоги в цій частині задоволенню не
підлягають.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача пропорційно задоволеним
вимогам, а саме у розмірі 1561, 35
грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту
житлово-комунального господарства та
будівництва Дніпродзержинської
міської ради (51931, Дніпропетровська
область, м. Дніпродзержинськ, вул.
Москворецька, 14, ідентифікаційний код
34827358) на користь Приватного
підприємства "Промремсервіс" (51911,
Дніпропетровська область, м.
Дніпродзержинськ, вул. Воробйова, 11-2,
ідентифікаційний код 31045036) основний
борг у розмірі 36370, 44 грн., три відсотки
річних у сумі 538, 08 грн., інфляційні
втрати у розмірі 4409, 84 грн. та 1561, 35 грн.
витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 03.11.2014

Суддя В.І. Ярошенко