ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року Справа № 923/1019/13
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючогоГубенко
Н.М.суддівБарицької Т.Л. Картере
В.І.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ХАС-селфмейдмен і
компанія"на рішення від та на
постанову відГосподарського суду
Херсонської області 08.07.2014 Одеського
апеляційного господарського суду
02.09.2014у справі Господарського суду№
923/1019/13 Херсонської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "ХАС-селфмейдмен і
компанія"до за участю третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні
відповідачаПублічного акціонерного
товариства "Кредитпромбанк" в особі
Херсонської філії ПАТ "Кредитпромбанк"
1.Товариства з обмеженою
відповідальністю "КРЕС АВТОГРУП" 2.
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк"провизнання недійсними
договоріву судовому засіданні взяли
участь представники:- позивача
Димченко О.П.;- відповідача - третіх осіб
Русскіна О.В.; 1. повідомлений, але не
з'явився; 2. повідомлений, але не
з'явився;ВСТАНОВИВ:

02.08.2013 Товариство з обмеженою
відповідальністю "ХАС-селфмейдмен і
компанія" звернулося до Господарського
суду Херсонської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Кредитпромбанк" в особі Херсонської
філії ПАТ "Кредитпромбанк" про визнання
недійсними іпотечного договору
№ 13/21/102/08-КЛТ від 29.10.2008 та договору № 1
від 19.03.2010 про внесення змін до договору
іпотеки № 13/21/102/08-КЛТ від 29.10.2008.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням Господарського суду
Херсонської області від 08.07.2014 у справі
№ 923/1019/13 (суддя Закурін М.К.), залишеним
без змін постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
02.09.2014 (колегія суддів у складі: Лисенко
В.А. - головуючий суддя, судді
Ліпчанська Н.В., Мацюра П.Ф.), у позові
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ХАС-селфмейдмен і
компанія" звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Херсонської області від 08.07.2014 та
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 02.09.2014 у справі
№ 923/1019/13, та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм судами попередніх судових інстанцій
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин справи,
дотримання норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, 29.10.2008 між Відкритим
акціонерним товариством
"Кредитпромбанк", правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
"Кредитпромбанк" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "КРЕС
АВТОРГРУП" укладено кредитний договір
№ 41/21/08-КЛТ.

В забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором № 1/21/08-КЛТ,
29.10.2008 між Відкритим акціонерним
товариством "Кредитпромбанк" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ХАС-селфмейдмен і
компанія" було укладено іпотечний
договір № 13/21/102/08-КЛТ.

Предметом іпотеки за цим іпотечним
договором є "об'єкт незавершеного
будівництва, що знаходиться за адресою:
м. Херсон, вул. Ладичука, буд. 150 та
складається з: адмін. будівлі (літ. В)
загальною площею 495,1 кв. м., адмін.
будівлі (літ. Г) загальною площею 496,2 кв.
м., недобудованого складу (літ. З),
площею забудови 2 056,3 кв. м., котельні
(літ. Ж) площею забудови 19,8 кв. м.,
відкритого складського майданчику (№4),
та належить іпотекодавцю на підставі
договору купівлі-продажу, укладеного
між юридичними особами Приватним
підприємством "Динаміка" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ХАС-селфмейдмен і
компанія", акта приймання-передачі від
03.10.1999, державного акту на право
постійного користування землею,
відповідно до рішення міськвиконкому
за № 162 від 27.05.2003, зареєстрованого в
Херсонському державному бюро
технічної інвентаризації за № 772/2, в
реєстрі прав власності за № 129599".

Вказаний іпотечний договір був
посвідчений Приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрований за №
4816.

Предметом даного позову є вимога
позивача визнати недійсними іпотечний
договір № 13/21/102/08-КЛТ від 29.10.2008 та
договір № 1 від 19.03.2010 про внесення змін
до договору іпотеки № 13/21/102/08-КЛТ від
29.10.2008. Обґрунтовуючи підстави
звернення з позовом до суду, Товариство
з обмеженою відповідальністю
"ХАС-селфмейдмен і компанія"
посилається на те, що спірний договір
іпотеки не містить достатніх
відомостей для ідентифікації
земельної ділянки; позивач, відповідно
до ст. ст. 92, 102-1 Земельного кодексу
України, не мав права передавати в
іпотеку земельну ділянку, на якій
розміщено об'єкт незавершеного
будівництва; договір іпотеки
суперечить ст. ст. 6, 16, 18 Закону України
"Про іпотеку".

Визнання договору недійсним є одним із
способів захисту, який застосовується
судом у випадках та порядку,
визначеному цивільним законодавством.

В силу ч. 7 ст. 179 ГК України господарські
договори укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення його
сторонами вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст.
215 ЦК України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину. Зокрема: 1) зміст
правочину не може суперечити ЦК, іншим
актам законодавства, а також моральним
засадам суспільства; 2) особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину, має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 576 ЦК України предметом
застави може бути будь-яке майно
(зокрема, річ, цінні папери, майнові
права), що може бути відчужене
заставодавцем і на яке може бути
звернене стягнення.

В силу ст. 575 ЦК України іпотека є
окремим видом застави нерухомого
майна. Правила про іпотеку землі та
інші окремі види застав встановлюються
законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України "Про
іпотеку" (у редакції, яка діяла на
момент укладення договору іпотеки)
передача в іпотеку об'єктів
незавершеного будівництва
здійснюється шляхом передачі в іпотеку
прав на земельну ділянку, на якій
розташований об'єкт незавершеного
будівництва.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про
іпотеку" (у редакції, яка діяла на
момент укладення договору іпотеки)
іпотечний договір укладається між
одним або декількома іпотекодавцями та
іпотекодержателем у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.
Іпотечний договір повинен містити такі
істотні умови: 1) для іпотекодавця та
іпотекодержателя - юридичних осіб
відомості про: для резидентів -
найменування, місцезнаходження та
ідентифікаційний код в Єдиному
державному реєстрі юридичних та
фізичних осіб - підприємців; для
нерезидентів - найменування,
місцезнаходження та державу, де
зареєстровано особу; для іпотекодавця
та іпотекодержателя - фізичних осіб
відомості про: для громадян України -
прізвище, ім'я, по батькові, адресу
постійного місця проживання та
індивідуальний ідентифікаційний номер
у Державному реєстрі фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів; для іноземців,
осіб без громадянства - прізвище, ім'я,
по батькові (за наявності), адресу
постійного місця проживання за межами
України; 2) зміст та розмір основного
зобов'язання, строк і порядок його
виконання та/або посилання на правочин,
у якому встановлено основне
зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки,
достатній для його ідентифікації,
та/або його реєстраційні дані. При
іпотеці земельної ділянки має
зазначатися її цільове призначення; 4)
посилання на видачу заставної або її
відсутність. У разі відсутності в
іпотечному договорі однієї з вказаних
вище істотних умов він може бути
визнаний недійсним на підставі рішення
суду.

Разом з тим, відповідно до ст. 5 Закону
України "Про іпотечне кредитування,
операції з консолідованим іпотечним
боргом та іпотечні сертифікати" (у
редакції, яка діяла на момент укладення
договору іпотеки) іпотека виникає
відповідно до цього Закону та Закону
України "Про іпотеку" щодо нерухомого
майна, об'єктів незавершеного
будівництва та майнових прав на
нерухомість, будівництво якої не
завершено. Оцінка предмета іпотеки
здійснюється за згодою сторін, якщо
інше не передбачено іпотечним
договором. Кредитодавець може
самостійно виконувати функції
іпотекодержателя або доручити
виконання цих функцій іншій особі.
Іпотечний договір має бути укладений у
письмовій формі та нотаріально
посвідчений. Нотаріальне посвідчення
іпотечного договору проводиться за
місцезнаходженням нерухомості, яка є
предметом іпотеки, або за
місцезнаходженням іпотекодержателя чи
іпотекодавця. Іпотечний договір,
предметом іпотеки за яким є
нерухомість, що належить третім особам
та стане власністю іпотекодавця після
укладення такого договору,
посвідчується нотаріусом до моменту
оформлення права власності
іпотекодавця на нерухомість. Обтяження
іпотекою нерухомого майна підлягає
державній реєстрації в установленому
законом порядку незалежно від того, хто
є власником цього майна на час
укладення іпотечного договору.
Іпотечний договір, предметом іпотеки
за яким є майнові права на нерухомість,
будівництво якої не завершено,
посвідчується нотаріусом на підставі
документів, що підтверджують майнові
права на цю нерухомість. Іпотекодавцем
за таким іпотечним договором може бути
забудовник - особа, яка організовує
спорудження нерухомості для власних
потреб чи для передачі її у власність
іншим особам, або особа, власністю якої
стане ця нерухомість після завершення
будівництва. Обтяження майнових прав
іпотекодавця на такий предмет іпотеки
підлягає реєстрації у встановленому
законом порядку. Після закінчення
будівництва нерухомості
іпотекодержатель реєструє у
встановленому законом порядку
обтяження прав власника на збудовану
нерухомість, та ця нерухомість
продовжує бути предметом іпотеки
відповідно до умов іпотечного
договору. Зміна або розірвання
іпотечного договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом. У
разі коли іпотечним договором
передбачено накладення заборони
відчуження нерухомого майна, яке є
предметом іпотеки, нотаріус накладає
таку заборону одночасно з посвідченням
договору іпотеки. Якщо предметом
іпотеки є майнові права на нерухомість,
будівництво якої не завершено,
нотаріус за повідомленням
іпотекодержателя накладає заборону на
відчуження нерухомого майна.

Згідно з преамбулою Закону України "Про
іпотечне кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати", цей Закон
встановлює відносини у системі
іпотечного кредитування, а також
перетворення платежів за іпотечними
активами у виплати за іпотечними
сертифікатами із застосуванням
механізмів управління майном.

Статтею 1 Закону України "Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати" іпотечне
кредитування визначено як
правовідносини, що виникають з приводу
набуття права вимоги іпотечного боргу
за правочинами та іншими документами;
іпотечний борг - основне зобов'язання
за будь-яким правочином, виконання
якого забезпечене іпотекою.

Враховуючи характер спірних
правовідносин сторін, колегія суддів
Вищого господарського суду України
погоджується з апеляційним
господарським судом, що місцевим
господарським судом при вирішенні
спору правильно застосовано Закон
України "Про іпотечне кредитування,
операції з консолідованим іпотечним
боргом та іпотечні сертифікати".

При цьому, як встановлено судами
попередніх інстанцій, спірний договір
відповідає вимогам ст. 5 Закону України
"Про іпотечне кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати".

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що договір іпотеки,
відповідно до ст. 18 Закону України "Про
іпотеку", містить опис об'єкта
незавершеного будівництва, що є
предметом іпотеки, достатній для його
ідентифікації.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає обґрунтованим висновок судів
попередніх інстанцій, що позивач не
довів, що в момент вчинення
оспорюваного правочину сторонами не
додержано вимог, встановлених
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, тобто не
доведено наявність підстав
недійсності спірного договору та
договору про внесення змін до нього.

Така ж правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
16.03.2010 у справі № 34/131.

Посилання скаржника у касаційній
скарзі на те, що Закон України "Про
іпотечне кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати" регулює тільки
відносини іпотеки майнових прав не
приймаються колегією суддів суду
касаційної інстанції до уваги,
оскільки ст. 5 Закону України "Про
іпотечне кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати" (у редакції, яка
діяла на момент укладення договору
іпотеки) передбачено, що іпотека
виникає відповідно до цього Закону та
Закону України "Про іпотеку" щодо
нерухомого майна, об'єктів
незавершеного будівництва та майнових
прав на нерухомість, будівництво якої
не завершено.

Не приймаються також до уваги
посилання скаржника у касаційній
скарзі на те, що позивач, відповідно до
ст. ст. 92, 102-1 Земельного кодексу
України, не мав права передавати в
іпотеку земельну ділянку, на якій
розміщено об'єкт незавершеного
будівництва, оскільки як вбачається з
матеріалів справи та встановлено
судами попередніх інстанцій, за
спірним договором було передано в
іпотеку не земельну ділянку, а об'єкт
незавершеного будівництва.

Доводи скаржника викладені у
касаційній скарзі про те, що спірний
договір іпотеки, в порушення вимог ст. 18
Закону України "Про іпотеку", не містить
опис земельної ділянки, на якій
розміщено об'єкт незавершеного
будівництва, достатній для її
ідентифікації не приймаються колегією
суддів суду касаційної інстанції до
уваги, оскільки ст. 18 зазначеного
Закону передбачено, що іпотечний
договір повинен містити, зокрема, опис
предмета іпотеки, достатній для його
ідентифікації; судами попередніх
інстанцій встановлено, що договір
іпотеки містить опис об'єкта
незавершеного будівництва, що є
предметом іпотеки, достатній для його
ідентифікації; в свою чергу, земельна
ділянка, на якій розміщено об'єкт
незавершеного будівництва не є
предметом іпотеки за спірним
договором.

Отже, рішення суду першої інстанції та
постанова апеляційного господарського
суду у справі відповідають
встановленим ними фактичним
обставинам, прийняті з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, та передбачені законом підстави
для їх скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ХАС-селфмейдмен і компанія" залишити
без задоволення, рішення
Господарського суду Херсонської
області від 08.07.2014 та постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 02.09.2014 у справі № 923/1019/13
залишити без змін.

Головуючий суддя
Н.М. ГУБЕНКО

Судді
Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ