ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 р.
Справа № 917/1645/14

За позовом Приватного акціонерного
товариства "Рамбурс", юридична адреса:
04116, м. Київ, пр-т Перемоги, 20, кв. 34;
адреса для листування: 08131, Київська
область, Києво-Святошинський район, с.
Софіївська Борщагівка, вул. Польова, 58

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Амарант", 36022, м.
Полтава, вул. Миру, 3

про стягнення 2845500,00 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: Гловацький О.С.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні 04.11.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення та повідомлено дату
складання повного рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 2845500,00 грн. боргу за
договором поставки
сільськогосподарської продукції №
20/-(2)-14 від 07.02.2014 року.

Представник позивача на задоволенні
позовних вимог наполягає, з мотивів
зазначених у позовній заяві, зокрема
посилається на неналежне виконання
боржником умов договору поставки
сільськогосподарської продукції
№20/-(2)-14 в частині здійснення оплати.

15.09.2014 р. позивач надав заяву про
збільшення позовних вимог (135-137), згідно
якої просить стягнути з відповідача
заборгованість за поставлений товар у
сумі 4758114,80 грн.

В судовому засіданні 31.10.2014 р.
представником позивача подано заяву
про збільшення позовних вимог, згідно
якої позивач просить стягнути з
відповідача 4839946,29 грн.

Дані заяви приймаються судом до
розгляду, і позовні вимоги
розглядаються в новій редакції, згідно
з якою, позивач просить стягнути з
відповідача 4839946,29 грн.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечує,
з мотивів зазначених у відзиві на
позовну заяву, зокрема посилається на
положення Додаткової угоди №1 від
07.02.2014 р., згідно яких, на думку
відповідача, термін виконання
зобов'язань по оплаті товару не настав.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
дослідивши та оцінивши докази, суд
встановив:

07.02.2014 р. між сторонами було укладено
договір поставки
сільськогосподарської продукції
№20/-(2)-14 (далі - Договір, а.с - 11-12), згідно
якого позивач зобов'язався поставити
відповідачу кукурудзу 3 класу з оплатою
після поставки в кількості 2080 тон+/-10%
залікової ваги.

Згідно п. 5 договору, ціна за 1 метричну
тону складає 1400,00 грн. Загальна
вартість договору 2912000,00 грн. Оплата
вважається здійсненою після списання
грошових коштів з розрахункового
рахунку Покупця.

Пунктом 7 Договору передбачено, що
відповідач сплачує 100% вартості
поставленого товару протягом 15
банківських днів з моменту поставки та
отримання визначених у цьому пункті
договору документів.

Договір набуває чинності з моменту
його належного підписання сторонами і
діє до повного виконання сторонами
взаємних зобов'язань.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, між сторонами була укладена
додаткова угода від 07.02.2014 р. до
договору поставки, покупець
зобов'язується сплатити одним платежем
в повному обсязі суму вартості
поставленого товару за договором
поставки сільськогосподарської
продукції №20/-(2)-14 до 15.09.2014 р., з
урахуванням вартості фінансування 16%
річних

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору, відповідно до
наданої позивачем видаткової
накладної №438 від 07.02.2014 р. на суму 2845495,80
грн. відповідачу було передано товар на
вказану у накладній суму та виставлено
рахунок на оплату №483 від 07.02.2014 р.
(копії документів - арк.112-113 справи,
оригінали оглянуто у засіданні). На
виконання умов договору позивач
передав відповідачу документи
передбачені п. 7 Договору.

Факт отримання товару відповідачем
підтверджується також належним чином
оформленою довіреністю №27 від 07.02.2014 р.
на отримання його представником від
позивача товарно-матеріальних
цінностей (арк. спр. 116) та актом
приймання-передачі №02АМ1200045 від 07.02.2014
р., в якому зазначено, що сторони
підтверджують, що право власності на
товар передається від продавця до
покупця одночасно з підписанням
даного акту.

Як зазначає позивач, відповідач в
порушення прийнятих на себе
зобов'язань за вказаним договором та
приписів ст. 692 Цивільного кодексу
України прийняв товар, але не оплатив
його. Вважаючи свої права порушеними
позивач звернувся до суду з даною
позовною заявою про стягнення з
відповідача 4839946,29 грн. ( в редакції заяв
про збільшення позовних вимог).

При винесенні рішення суд виходив з
наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК
України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
поставки, за яким в силу ст. 712 ЦК
України продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором не встановлено інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами 07.02.2014 р. було укладено
додаткову угоду до договору поставки.
Згідно п. 1 даної угоди покупець
зобов'язується сплатити одним платежем
в повному обсязі суму вартості
поставленого за договором поставки
сільськогосподарської продукції
№20/-(2)-14 до 15.09.2014 р. з урахуванням
вартості фінансування 16% річних.

За даних обставин, у позивача на момент
пред'влення позову були відсутні
підстави вважати, що відповідачем
порушений строк виконання зобов'язань
і, наявний спір. Таким чином ним не
доведено порушення його прав
відповідачем в частині не оплати
товару, який поставлений згідно
договору поставки
сільськогосподарської продукції
№20/-(2)-14. В зв'язку з чим суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Ч.1Статті 1 ГПК України передбачено, що
підставою для звернення до суду є
порушення прав і охоронюваних законом
інтересів, а також для вжиття
передбачених цим Кодексом заходів,
спрямованих на запобігання
правопорушенням.

За викладеного, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про відмову задоволення
позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 22, 32, 33,43,49, ст. 82-85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Повний текст рішення складено 07.11.2014 р.

Суддя
Н.Г. Гетя