ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р.Справа № 922/3892/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання
Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства
"ОККО-Нафтопродукт", м.Львів, до
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
м.Харків, про визнання частково
недійсним рішення за участю
представників:

позивача - Слоневського М.М.
(довіреність № 09-20/14 від 16.01.2014р.);

відповідача - Вовченка А.О. (довіреність
№ 54 від 15.07.2014);

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне підприємство
"ОККО-Нафтопродукт", м.Львів, звернувся
до господарського суду з позовною
заявою про визнання недійсним п. 1
Рішення адміністративної колегії
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
03.07.2014р. № 157-р/к у справі
№ 2/01-104-14 в частині визнання вчинення
Приватним підприємством
"ОККО-Нафтопродукт" порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченого ч. 3 ст. 6 та
п. 1 ст. 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", у вигляді
вчинення антиконкурентних узгоджених
дій, а саме схожих дій на ринку
роздрібної реалізації високооктанових
моторних бензинів в межах міста
Харкова та, з урахуванням приміської
території, обмеженої кільцевою
дорогою, та з урахуванням
автозаправних станцій, розміщених
поблизу цієї дороги, які призвели до
обмеження конкуренції, в той час, коли
аналіз ситуації на ринку товару
спростовує наявність об'єктивних
причин для вчинення таких дій. Позивач
також просить визнати недійсним п. 8
Рішення адміністративної колегії
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
03.07.2014р. № 157-р/к у справі №
2/01-104-14. Судові витрати позивач просить
покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 15.09.2014р. за
вищевказаним позовом було порушено
провадження у справі № 922/3892/14 та
розгляд справи призначено на 06.10.2014р. об
11:30 год.

Ухвалою господарського суду від
06.10.2014р. розгляд справи було відкладено
на 20.10.2014р. о 12:00 год.

20.10.2014р. відповідач надав суду відзив на
позовну заяву, в якому проти позову
заперечує, посилаючись на те, що
суб'єкти господарювання (відповідачі
за спірним рішенням), у тому числі й
позивач у даній справі, здійснюють
діяльність з реалізації
високооктанових моторних бензинів
через 78 АЗС, що складає 47% від загальної
кількості АЗС в Територіальних межах,
що надає можливість відчутно впливати
на ринок, у тому числі шляхом обмеження
конкуренції. За результатами
проведеного відповідачем аналізу
економічної ситуації на ринку
роздрібної реалізації високооктанових
моторних бензинів встановлено, що
одночасне підвищення роздрібних цін
зазначеними суб'єктами господарювання
на високооктанові моторні бензини у
період з 15.02.2014р. по 15.04.2014р. відбулось за
рахунок збільшення торговельних
надбавок. Відповідач вважає
оскаржуване Рішення законним і
обґрунтованим та не вбачає підстав для
його скасування.

Відзив відповідача було долучено судом
до матеріалів справи.

У судовому засіданні, яке відбулося
20.10.2014р., представник позивача
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечував на підставах, викладених у
відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні була оголошена
перерва до 04.11.2014р. до 10:00 год.

28.10.2014р. позивач подав до суду письмові
заперечення на відзив на позовну заяву,
в якому не погодився з висновками
відповідача, викладеними у відзиві на
позовну заяву, посилаючись на те, що
вони суперечать обставинам справи та
ґрунтуються на неправильном
застосуванні відповідачем норм Закону
України "Про захист економічної
конкуренції".

Заперечення позивача були долучені
судом до матеріалів справи.

Після перерви представник позивача
підтримав заявлені позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечував на підставах, викладених у
відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

03.07.2014р. Адміністративною колегією
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України за
результатами розгляду справи № 2/01-104-14
було прийнято рішення № 157-р/к "Про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу", яким визнано, що ТОВ "Ал'янс
Холдинг" (), ТОВ
"Татнєфть-АЗС-Україна" (), ПАТ "Укрнафта" (),
ТОВ "Престиж 10" (), ТОВ
"Авангард 10" (), ПІІ
"Лукойл-Україна" () та
суб'єкт господарювання в особі ПП
"ОККО-Бізнес" () і ПП
"ОККО-Нафтопродукт" (),
схоже підвищивши роздрібні ціни на
дизельне пальне за рахунок підвищення
торговельної набавки, вчинили
правопорушення законодавства про
захист економічної конкуренції,
передбачене ч. 3 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", у вигляді вчинення
антиконкурентних узгоджених дій, а
саме схожих дій на ринку роздрібної
реалізації дизельним пальним в межах
міста Харкова з урахуванням приміської
території, обмеженої кільцевою
дорогою, та з врахуванням
автозаправних станцій, розміщених
поблизу цієї дороги, які призвели до
обмеження конкуренції, в той час, коли
аналіз ситуації на ринку товару
спростовує наявність об'єктивних
причин для вчинення таких дій.

Пунктом 8 резолютивної частини даного
рішення, згідно зі ст. 52 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
за порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, передбачене
частиною 3 ст. 6, пунктом 1 ст. 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", зазначене в п. 1
резолютивної частини цього рішення, на
Приватне підприємство
"ОККО-Нафтопродукт" накладено штраф у
розмірі 68000,00 грн.

Відповідно до цього рішення,
відділенням Антимонопольного комітету
встановлено, що:

- Приватне підприємство
"ОККО-Нафтопродукт" в Територіальних
межах користується 23 АЗС, через які
здійснює роздрібну реалізацію
нафтопродуктів, отриманих від ПП
"ОККО-Бізнес", згідно Договору комісії.
При цьому, ПП "ОККО-Нафтопродукт"
самостійно визначає роздрібну ціну
реалізації нафтопродуктів та
зобов'язаний діяти в інтересах ПП
"ОККО-Бізнес". Крім того, встановлено, що
розмір комісійної винагороди ПП
"ОККО-Нафтопродукт" напряму залежить
від встановленої ним роздрібної ціни
реалізації нафтопродуктів.

ПП "ОККО-Бізнес" та ПП
"ОККО-Нафтопродукт" входять до складу
єдиного суб'єкта господарювання, який
діє на ринку роздрібної реалізації
високооктанових моторних бензинів (А-92,
А-95) в Територіальних межах.

- ТОВ "Ал'янс Холдинг", ТОВ
"Татнєфть-АЗС-Україна", ПАТ "Укрнафта",
ТОВ "Престиж 10", ТОВ "Авангард 10", ПІІ
"Лукойл-Україна" та суб'єкт
господарювання в особі ПП "ОККО-Бізнес"
і ПП "ОККО-Нафтопродукт" є конкурентами
на одному товарному ринку в
територіальних межах, до яких
відноситься місто Харків з урахуванням
приміської території, обмеженої
кільцевою дорогою з врахуванням АЗС,
розміщених поблизу цієї дороги, та не
пов'язані між собою відносинами
контролю;

- починаючи з 25.02.2014р. роздрібні ціни на
високооктанові моторні бензини на АЗС
в територіальних межах почали стрімко
зростати. Згідно з моніторингом
відділення відповідача за період з
25.02.2014р. до 07.03.2014р. у всіх суб'єктів
господарювання (відповідачів за
спірним рішенням) роздрібні ціни на
високооктанові моторні бензини в місті
Харкові зросли на 0,89-1,00 грн. за літр.

З метою визначення схожості у діях
згаданих вище суб'єктів господарювання
щодо ціноутворення Антимонопольним
комітетом проаналізовано наявність
взаємозв'язку між даними щодо цін
зазначених суб'єктів шляхом розрахунку
коефіцієнту кореляції між рядами їх
цін роздрібної реалізації
високооктанових бензинів, що
встановлені у період, який
досліджується.

Розраховані коефіцієнти кореляції (від
0,82 до 0,98) свідчать про тісну
взаємозалежність цінових траєкторій
зазначених суб'єктів господарювання та
підтверджують схожість їх поведінки.
Коефіцієнти кореляції менше 0,75
підтверджують схожість
(взаємозалежність) цінових траєкторій,
хоча і не таку значну.

Аналізом цінової поведінки суб'єктів
господарювання в територіальних межах
встановлено, що стрімке та схоже
підвищення роздрібних цін реалізації
розпочалось з 27.02.2014р. здебільшого за
рахунок збільшення торговельних
надбавок. З динаміки змін розміру
торговельних надбавок за період з
15.02.2014р. до 15.04.2014р. видно, що вони
зазнали значного збільшення саме з
27.02.2014р.

Схожість цих дій полягає у тому, що
згадані суб'єкти господарювання у
відповідний період 25.02.2014р. по 07.03.2014р.
вчиняли однакові дії, по-перше, по
підвищенню роздрібних цін на дизельне
паливо, по-друге, по підтриманню їх на
однаковому рівні у цей період часу в
межах міста Харкова, в той час як ці ж
самі особи, вчиняючи вищенаведені дії,
не несли витрати, пов'язані з ціновою
змагальністю та можливими змінами
обсягів попиту, та, як результат таких
дій, нівелювали ризик і витрати,
пов'язані з конкурентною боротьбою з
іншими учасниками ринку в частині
ціноутворення.

З рішення Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
вбачається, що ПП "ОККО-Нафтопродукт",
разом з іншими зазначеними вище
суб'єктами господарювання (за
виключенням ПП "Маршал" та ТОВ
"ВОГ Рітейл") здійснюють діяльність з
реалізації високооктанових моторних
бензинів через 78 АЗС, що складає 47% від
загальної кількості АЗС в
територіальних межах, що надає
можливість відчутно впливати на ринок,
в тому числі шляхом обмеження
конкуренції.

Схоже підвищення цін на реалізацію
високооктанових моторних бензинів з
динамікою, що випереджає динаміку
зростання оптових цін з урахуванням
залишків без наявності об'єктивних
причин, дало змогу позивачу та
переліченим вище суб'єктам
господарювання збільшити доходи від
реалізації високооктанових моторних
бензинів. В даному випадку зазначені
особи своїми діями спотворили цінове
змагання один з одним, що призвело до
обмеження можливості кожного із них
встановити ціну нижче, ніж у
конкурентів.

Антиконкурентний характер узгоджених
дій підтверджується синхронними
змінами та підтриманням їх на
однаковому рівні протягом періоду
25.02.2014р. - 07.03.2014р., в той час коли
придбання високооктанових моторних
бензинів відбулося у різних
постачальників та за різною ціною.

Таким чином, в процесі розгляду
адміністративної справи № 2/01-104-14
Харківським обласним територіальним
відділенням Антимонопольного комітету
України на підставі аналізу ситуації
на ринку товару встановлено вчинення
позивачем та іншими суб'єктами
господарювання схожих дій, які є
порушенням, передбаченим пунктом 1
статті 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" у вигляді
антиконкурентних узгоджених дій, що
кваліфікуються за частиною третьою
статті 6 Закону України "Про захист
економічної конкуренції".

Ретельно дослідивши докази, надані
сторонами в обґрунтування своїх
позицій у справі, з'ясувавши усі
фактичні обставини спору та надавши їм
правову кваліфікацію, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ПП
"ОККО-Нафтопродукт" не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Порядок визначення монопольного
становища суб'єктів господарювання на
ринку регулюється Законом України "Про
Антимонопольний комітет України",
Законом України "Про захист
економічної конкуренції" та Методикою
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку, затвердженою розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
05.03.2002р. № 49-р (далі - Методика).

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
розгляд справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції починається з прийняття
розпорядження про початок розгляду
справи та закінчується прийняттям
рішення у справі.

Відповідно до п. 11 ст. 7 Закону України
від 26.11.1993р. № 3659-XII "Про Антимонопольний
комітет України", у сфері здійснення
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження, в тому числі, проводити
дослідження ринку, визначати межі
товарного ринку, а також становище, в
тому числі монопольне (домінуюче),
суб'єктів господарювання на цьому
ринку та приймати відповідні рішення
(розпорядження).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
передбачено, що зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку є порушення законодавства про
захист економічної конкуренції.

За приписами ч. 1 ст. 13 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку,
зокрема, визнається встановлення таких
цін чи інших умов придбання або
реалізації товару, які неможливо було б
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку.

Суб'єкт господарювання займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку товару, якщо: на цьому ринку у
нього немає жодного конкурента; він не
зазнає значної конкуренції внаслідок
обмеженості можливостей доступу інших
суб'єктів господарювання щодо
закупівлі сировини, матеріалів та
збуту товарів, наявності бар'єрів для
доступу на ринок інших суб'єктів
господарювання, наявності пільг чи
інших обставин. Монопольним
(домінуючим) вважається становище
суб'єкта господарювання, частка якого
на ринку товару перевищує 35 %, якщо він
не доведе, що зазнає значної
конкуренції. Монопольним (домінуючим)
також може бути визнане становище
суб'єкта господарювання, якщо його
частка на ринку товару становить 35 або
менше відсотків, але він не зазнає
значної конкуренції, зокрема внаслідок
порівняно невеликого розміру часток
ринку, які належать конкурентам (ч. 1, 2, 3
ст. 12 Закону України "Про захист
економічної конкуренції").

Згідно п. 5.1 Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку,
товарні межі ринку визначаються шляхом
формування групи взаємозамінних
товарів (товарних груп), у межах якої
споживач за звичайних умов може легко
перейти від споживання одного товару
до споживання іншого.

Формування групи взаємозамінних
товарів (товарних груп) здійснюється із
переліку товарів, які мають для
продавців (постачальників, виробників),
покупців (споживачів, користувачів)
ознаки одного (подібного, аналогічного)
товару (товарної групи), за показниками
взаємозамінності

Відповідно до п. 6.1 Методики,
територіальні (географічні) межі ринку
певного товару (товарної групи)
визначаються шляхом установлення
мінімальної території, за межами якої з
точки зору споживача придбання товарів
(товарної групи), що належать до групи
взаємозамінних товарів (товарної
групи), є неможливим або недоцільним.

Виходячи з підпункту 10.1.6 пункту 10.1
розділу 10 Методики, установлення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єкта (суб'єктів) господарювання у
випадку, коли визначається монопольне
(домінуюче) становище кількох
суб'єктів, включає встановлення ознак
того, що:

- між зазначеними суб'єктами
господарювання немає конкуренції або є
незначна конкуренція;

- зазначені суб'єкти господарювання
разом узяті не зазнають значної
конкуренції або не мають жодного
конкурента.

Відповідно до п. 10.3 розділу 10 Методики,
суб'єкт (суб'єкти) господарювання не
зазнає(ють) значної конкуренції, якщо
завдяки своїй ринковій владі має
(мають) здатність не допускати, усувати
чи обмежувати конкуренцію, зокрема
обмежувати конкурентоспроможність
інших суб'єктів господарювання, чи
ущемляти інтереси інших суб'єктів
господарювання чи споживачів.

Ринковою владою, у розумінні Методики,
є здатність суб'єкта господарювання
(групи суб'єктів господарювання)
визначати чи суттєво впливати на умови
обороту товару на ринку, не допускати,
усувати, обмежувати конкуренцію,
зокрема підвищувати ціну та
підтримувати її понад рівень ціни, що
існував би за умов значної конкуренції.

Ознаками ринкової влади, згідно з
абзацом 2 п. 10.3 розділу 10 Методики, є:

- здатність суб'єкта (суб'єктів)
господарювання, який (які) не є єдиним
(єдиними) виробником (постачальником)
відповідного товару (товарної групи),
диктувати свої умови при продажу
товару (товарної групи), укладенні
договору про поставки, нав'язувати
споживачу невигідні умови;

- здатність суб'єкта (суб'єктів)
господарювання шляхом монополізації
ринку постачання виробничих ресурсів
обмежувати конкуренцію, витісняти з
ринку інших підприємців, які
виробляють відповідні товари (товарні
групи) із застосуванням цих виробничих
ресурсів, або створювати бар'єри вступу
на ринок;

- здатність суб'єкта (суб'єктів)
господарювання скорочувати або
обмежувати випуск товарів (товарних
груп) і постачання їх на ринок збуту з
метою отримання однобічної користі при
купівлі або продажу товарів (товарних
груп), при укладанні договорів і угод
про постачання товарів (товарних груп),
а інші суб'єкти господарювання, які є
його конкурентами, не здатні
компенсувати утворений дефіцит
товарів (товарних груп);

- здатність суб'єкта (суб'єктів)
господарювання підвищувати ціни на
товари (товарні групи) і підтримувати
їх на рівні, що перевищує рівень,
обумовлений конкуренцією на ринку.

Отже, необхідною умовою визначення
монопольного (домінуючого) становище є
наявність ознак ринкової влади.

В спірному рішенні відповідач
посилається на вчинення позивачем
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, передбачене
п. 1 ст. 50, ч. 3 ст. 6 Закону України "Про
захист економічної конкуренції".

Згідно п. 1 ст. 50 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
порушеннями законодавства про захист
економічної конкуренції є
антиконкурентні узгоджені дії.

Позивач, в обґрунтування позову,
зазначає, що сам факт вчинення
одночасних дій або аналогічних дій
учасниками ринку не може
прирівнюватися до антиконкурентних
узгоджених дій. Аналогічно схожість
цінової поведінки конкурентів на ринку
сама по собі також не може бути
однозначною ознакою антиконкурентних
узгоджених дій.

З приводу цього суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
узгодженими діями є укладення
суб'єктами господарювання угод у
будь-якій формі, прийняття об'єднаннями
рішень у будь-якій формі, а також
будь-яка інша погоджена конкурентна
поведінка (діяльність, бездіяльність)
суб'єктів господарювання. Узгодженими
діями є також створення суб'єкта
господарювання, об'єднання, метою чи
наслідком створення якого є
координація конкурентної поведінки
між суб'єктами господарювання, що
створили зазначений суб'єкт
господарювання, об'єднання, або між
ними та новоствореним суб'єктом
господарювання, або вступ до такого
об'єднання. Особи, які чинять або мають
намір чинити узгоджені дії, є
учасниками узгоджених дій.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 6 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
антиконкурентними узгодженими діями є
узгоджені дії, які призвели чи можуть
призвести до недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції.
Антиконкурентними узгодженими діями
вважається також вчинення суб'єктами
господарювання схожих дій
(бездіяльності) на ринку товару, які
призвели чи можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції у разі, якщо аналіз
ситуації на ринку товару спростовує
наявність об'єктивних причин для
вчинення таких дій (бездіяльності).

Вчинення антиконкурентних узгоджених
дій забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом (ч. 4
ст. 6 Закону України "Про захист
економічної конкуренції").

Позивач у позові стверджує, що
відповідач не встановив і не
підтвердив факту існування
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 6
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", оскільки відсутні жодні
докази, які б підтверджували, що
позивач та інший учасник ринку
узгоджували свої дії на ринку продажу
дизельного пального у місті Харкові,
окрім, власне, схожості цін.

Проте суд не погоджується з таким
твердженням виходячи з наступного.

Аналіз інформації, наявної у
матеріалах справи, свідчить про те, що
протягом періоду з 25.02.2014р. по 07.03.2014р.
ТОВ "Ал'янс Холдинг", ТОВ
"Татнєфть-АЗС-Україна", ПАТ "Укрнафта",
ТОВ "Престиж 10", ТОВ "Авангард 10", ПІІ
"Лукойл-Україна" та суб'єкт
господарювання в особі ПП "Окко-Бізнес"
і ПП "Окко-Нафтопродукт" у визначених
територіальних межах м.Харкова
одночасно підвищували роздрібні ціни
на високооктанові моторні бензини до
однакового рівня.

Факт погодженості таких схожих дій
доведений прийнятим спірним рішенням,
для кваліфікації дій суб'єктів
господарювання за ч. 3 ст. 6 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" встановлено насамперед
факт погодженості (узгодженості) таких
схожих дій (бездіяльності) між
суб'єктами господарювання. Така
узгодженість має місце навіть у
випадку відсутності формалізованого
документа (угоди, рішення тощо) між
суб'єктами господарювання.

Однією з причин зростання роздрібних
цін на високооктанові моторні бензини
учасниками ринку зазначаються
зростання світових цін на нафту, що в
свою чергу призводить до зростання
оптових цін на світлі нафтопродукти.

Втім, аналізом цінової поведінки
відповідачів по справі № 2/01-104-14 у
відповідних територіальних межах
встановлено, що стрімке та схоже
підвищення роздрібних цін на
високооктанові моторні бензини
розпочалось з 26.02.2014р. здебільшого за
рахунок збільшення торговельних
надбавок. З динаміки зміни розміру
торговельних надбавок зазначених
суб'єктів господарювання за період з
15.02.2014р. до 15.04.2014р. вбачається, що вони
зазнали значного збільшення саме з
25-27.02.2014р.

Зокрема, суб'єктом господарювання в
особі ПП "ОККО-Бізнес" та ПП "ОККО-
Нафтопродукт" у період з 25.02.2014р. до
07.03.2014р. підвищено вартість роздрібної
реалізації високооктанового моторного
бензину (А95) на 0,89 грн. або 7,4 %
(з 10,01 грн./літр до 12,99 грн./літр). При
цьому, облікова ціна бензину, який
реалізувався, до 05.03.2014р. залишалась на
одному рівні, а саме близько
10,20 грн./літр. Тобто, торговельна
надбавка в зазначений період зросла на
34 % (з 1,94 грн./літр до 2,60 грн./літр).

При цьому, ресурс пального, виходячи із
середніх обсягів роздрібної
реалізації високооктанових моторних
бензинів, в лютому-березні 2014 року,
вистачило б суб'єкту господарювання в
особі ПП "ОККО-Бізнес" та ПП
"ОККО-Нафтопродукт" на 5 днів. В
період порушення не відбулось значного
збільшення попиту споживачів на
високооктанові моторні бензини.

Пояснення Позивача щодо збільшення цін
на високооктанові моторні бензини
іншими операторами ринку підтверджує
антиконкурентну узгоджену поведінку
(схожі дії) відповідачами по справі №
2/01-104-14 на ринку роздрібної реалізації
високооктанових моторних бензинів, що
мало на меті отримання ними
додаткового прибутку.

Пунктом 8.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства" передбачено, що
схожість має бути саме результатом
узгодженості конкурентної поведінки, а
не виявлятись у простому співпадінні
дій суб'єктів господарювання,
зумовленим специфікою відповідного
товарного ринку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
економічна конкуренція (конкуренція) -
змагання між суб'єктами господарювання
з метою здобуття завдяки власним
досягненням переваг над іншими
суб'єктами господарювання, внаслідок
чого споживачі, суб'єкти
господарювання мають можливість
вибирати між кількома продавцями,
покупцями, а окремий суб'єкт
господарювання не може визначати умови
обороту товарів на ринку.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
доказами у справі можуть бути будь-які
фактичні дані, які дають можливість
встановити наявність або відсутність
порушення. Ці дані встановлюються
такими засобами: поясненнями сторін і
третіх осіб, поясненнями службових
осіб та громадян, письмовими доказами,
речовими доказами і висновками
експертів. Усні пояснення сторін,
третіх осіб, службових чи посадових
осіб та громадян, які містять дані, що
свідчать про наявність чи відсутність
порушення, фіксуються у протоколі.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що при прийнятті спірного
рішення відповідачем було дотримано
вимоги ст.ст. 1, 6 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
вимоги Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку.

За приписами ч. 1 ст. 59 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; недоведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Судом при розгляді даної справи не
виявлено підстав для визнання спірного
рішення недійсним, у зв'язку з чим позов
не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку з відмовою у позові, судові
витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 5, 6, 13, 35, 41, 50, 59 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
ст. 7 Закону України "Про
Антимонопольний комітет", ст.ст. 1, 4, 12, 33,
34, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 07.11.2014 р.

Суддя Н.М. Кухар